У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Мартинюка В.І., Ситнік О.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця», Лівобережного міжрайонного центру зайнятості про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 01 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року позивач звернулася до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що на підставі наказу № 182/л від 27 грудня 2000 року її прийнято на посаду молодшої медичної сестри кабінетів поліклінічного відділення відділкової лікарні ст. Луганськ.

У 2006 році за сімейними обставинами вона переїхала на постійне місце проживання до матері у м. Вінницю. Протягом багатьох років вона намагалась перевестись на будь-яку роботу на Державному підприємстві «Укрзалізниця» в м. Вінниці у зв'язку з сімейними обставинами та неодноразово зверталась до Лівобережного центру зайнятості з даного питання.

Вважає, що їй зобов'язані надавати допомогу по безробіттю відповідно до Закону України «Про зайнятість населення», однак у наданні статусу безробітної та у виплаті допомоги по безробіттю їй відмовлено.

В результаті незаконної відмови в наданні роботи на Державному підприємстві залізничного транспорту України, незаконної відмови Лівобережного центру зайнятості сприяти збереженню її робочого місця або надати їй статус безробітної з виплатою допомоги по безробіттю, або працевлаштувати на роботу за сумісництвом їй завдана моральна шкода, яку вона оцінює у 20 000 гривень.

Уточнивши позовні вимоги, просила суд поновити її переводом з м. Луганська до м. Вінниці на Державному підприємстві «Укрзалізниця» на будь-яке вільне робоче місце на будь-яку посаду з дня ухвалення рішення суду, а також відповідно до ст. 235 КЗпП України стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та зобов'язати відповідачів відшкодувати моральну шкоду, яку просила стягнути з відповідачів по 10 000 гривень з кожного

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04 червня 2015 року за клопотанням позивача було замінено первісного відповідача відокремлений підрозділ - вокзал станції Вінниця належним - Головним підприємством «Державне територіально-галузеве об'єднання «Південно-Західна залізниця» Державної адміністрації залізничного транспорту України.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 01 жовтня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норма матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що у трудовій книжці позивача відсутні записи про припинення трудових відносин між нею та відділковою лікарнею ст. Луганськ, до адміністрації державного закладу «Відділкова клінічна лікарня ст. Вінниця» з питань працевлаштування вона не зверталась, як і до Управління охорони здоров'я Державної адміністрації залізничного транспорту України щодо погодження переведення працівника на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України.

Крім того, враховано, що вакантні посади, які б відповідали освітньо-кваліфікаційному рівню позивача відсутні. Позивач перебуває на обліку в Лівобережному центрі зайнятості як особа, що шукає роботу і їй з січня по квітень 2015 року надавались направлення на працевлаштування, проте позивач відвідувала підприємства не у визначений термін, у зв'язку з чим роботодавці надавали перевагу іншим кандидатам.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм процесуального права, які передбачені ст.ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 01 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І.М. Завгородня В.І. Мартинюк О.М. Ситнік