Ухвала

іменем україни

09 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.

суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., ПоповичО.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, від імені якого діє представник ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на майно, поділ спільного майна, визнання правочину недійсним та скасування реєстрації транспортного засобу, за касаційною скаргою ОСОБА_8, який діє від імені ОСОБА_5, на рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 09 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 02 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на майно, поділ спільного майна, визнання правочину недійсним та скасування реєстрації транспортного засобу.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що влітку 2012 року він познайомився з ОСОБА_5, а з грудня 2012 року вони почали разом орендувати квартиру та проживати однією сією без реєстрації шлюбу. З того часу взяли на себе обов'язки подружжя, вели спільний побут та господарство, мали спільний бюджет, спільно придбавали майно. Зазначав, що у нього склалися хороші відносини з батьками ОСОБА_5, а у відповідача з його батьками. Стверджував, що влітку 2013 року зробив пропозицію ОСОБА_5 укласти шлюб і вона погодилася. Зазначав, що працює на посаді механіка корабля і отримує заробітну плату у розмірі 400 дол. США за день перебування на борту судна. З початку спільного проживання позивач замовив за власними рахунками у ПАТ «ПУМБ» додаткові банківські картки для відповідача ОСОБА_5, з яких за період з 10 травня 2013 року по 31 березня 2014 року остання зняла та використала 91 977 грн 51 коп., за період з 03 травня 2013 року по 15 червня 2013 року - 87 801 грн 75 коп., за період з 21 червня 2013 року по 26 вересня 2014 року - 353 746 грн 93 коп., 1350 дол. США та 1506,50 руб.

Стверджував, що за час спільного проживання спільно було придбано за його кошти автомобіль НОМЕР_1, автомобіль НОМЕР_2 реєстрація яких була здійснена на ім'я ОСОБА_5 Крім того, 12 березня 2013 року ОСОБА_5 була зареєстрована як фізична особа - підприємець, основним видом діяльності якої є дошкільна освіта. На думку позивача, за його допомогою було відкрито дитячий центр «Мандаринки» у м. Полтава по вул. Жовтневій, 72, оф. 202. та за його кошти було придбано меблі та оргтехніку для вказаного центру.

З жовтня 2014 року ОСОБА_5 перестала підтримувати стосунки з позивачем, виїхала з орендованої квартири, ухиляється від зустрічей, не дає документи на придбані автомобілі та не повертає їх. Після подачі позову, з метою приховування спільного майна та уникнення його поділу, здійснила відчуження вищевказаних автомобілів.

Позивач вважав, що ОСОБА_5, виходячи з положень ст. 65 СК України не мала права відчужувати спільне майно без нотаріально завіреної згоди позивача.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 09 вересня 2015 року позов задоволено частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з квітня 2013 року по жовтень 2014 року.

Визнано придбані транспортні засоби автомобіль НОМЕР_3, автомобіль НОМЕР_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Здійснено поділ спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_5 набутого під час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на автомобіль НОМЕР_1.

Припинено за ОСОБА_5 право власності на автомобіль НОМЕР_4.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на автомобіль НОМЕР_4, хетчбек - В, кузов № НОМЕР_5, 2013 року випуску, колір червоний, який зареєстрований ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Полтави та Полтавського району підпорядкованого УМВС України в Полтавській області, свідоцтва про право власності на транспортний засіб НОМЕР_8.

Визнано угоду по відчуженню ОСОБА_5 легкового автомобіля НОМЕР_4, хетчбек - В, кузов № НОМЕР_5, 2013 року випуску, колір червоний, ОСОБА_7, згідно з довідкою-рахунком від 22 січня 2015 року № ВІА921430 недійсною у зв'язку з її фіктивністю.

Скасовано державну реєстрацію легкового автомобіля НОМЕР_4, хетчбек - В, кузов № НОМЕР_5, 2013 року випуску, колір червоний за ОСОБА_7

Визнано угоду по відчуженню ОСОБА_5 легкового автомобіля НОМЕР_1, седан - В, кузов № НОМЕР_6, 2013 року випуску, колір синій, ОСОБА_6, згідно з довідкою-рахунком від 31 січня 2015 року № ВІА 642280 недійсною у зв'язку з її фіктивністю.

Скасовано державну реєстрацію легкового автомобіля НОМЕР_1, седан - В, кузов № НОМЕР_6, 2013 року випуску, колір синій, зареєстрованого за ОСОБА_6

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 02 листопада 2015 року рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 09 вересня 2015 року в частині встановлення періоду проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 однією сім'єю без реєстрації шлюбу змінено, зазначено дату проживання однією сім'єю з травня 2013 року. Виключено з резолютивної частини рішення посилання на фіктивність угод по відчуженню автомобілів НОМЕР_4 та ЗАЗ державний номерний знак НОМЕР_7.

У іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивачем доведено факт проживання з ОСОБА_5 однією сім'єю без реєстрації шлюбу впродовж 2013-2014 років та придбання ними в цей час двох транспортних засобів, які згідно зі ст. 74 СК України є спільним сумісним майном, а тому підлягають поділу за правилами ст. 71 СК України. Крім того, вважали обґрунтованими вимоги в частині визнання здійснених відповідачем ОСОБА_5 угод по відчуженню зазначених автомобілів недійсними внаслідок їх невідповідності закону, зокрема положенням ч. 3 ст. 65 СК України.

Проте із вказаними висновками судів повністю погодитися не можна, виходячи з наступного.

Суди під час розгляду справи встановили, що згідно зі свідоцтвом про право власності на транспортний засіб автомобіля НОМЕР_2, 2013 року випуску було придбано 08 серпня 2013 року та згідно зі свідоцтвом про право власності на транспортний засіб автомобіля НОМЕР_3, 2013 року випуску було придбано 22 березня 2014 року та зареєстровані на ім'я ОСОБА_5

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Разом із тим, згідно зі ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року № 6-97цс11, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно зі ст. ст. 57, 58 ЦПК України доказами вважаються будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що ОСОБА_3 працюючи на посаді механіка корабля, перебуваючи постійно у рейсах, відкривши на ім'я ОСОБА_5 банківські рахунки та картки, які поповнювались останнім та якими відповідач систематично користувалась, та посилаючись на фотокартки з яких вбачається лише час спільного відпочинку сторін у справі, оптичний диск з записом телепередачі «Люблю-Чекаю» за участю позивача та відповідача, покази свідків, а тому дійшов до висновку про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 проживали однією сім'єю у фактичних шлюбних відносинах.

Проте наведені судом підстави не є такими, з якими закон пов'язує правовий статус жінки та чоловіка, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, та на майно яких поширюються положення СК України про спільність сумісної власності подружжя.

Отже, вирішення справи в частині визнання права спільної сумісної власності на майно, поділ спільного майна, визнання правочинів недійсними та скасування реєстрації транспортних засобів підлягає скасуванню, оскільки залежить від вирішення справи в частині встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Враховуючи, що судом першої інстанції не встановлені фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, при ухваленні рішення були порушені норми матеріального та процесуального права, таке рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8, який діє від імені ОСОБА_5, задовольнити частково.

Рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 09 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 02 листопада 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: В.М. Коротун

Л.М.Мазур

Т.О. Писана

О.В.Попович