Провадження №22-ц/784/484/16
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 469/1235/15-ц Головуючий І інстанції - Старчеус О.П.
Провадження № 22-ц/784/484/16 Доповідач - Темнікова В.І. Категорія 27
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2015 року Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Миколаївської області в складі :

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Шаманської Н.О., Маляренко І.Б.,

за участю секретаря - Горенко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк (далі - ПАТ КБ) «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 26 листопада 2015 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А :

В вересні 2015 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому посилався на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 31.03.2008 року ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов'язків ЗАТ КБ «ПриватБанк» у зв'язку з чим, на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 р. змінено найменування позивача з ЗАТ КБ «ПриватБанк» на ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав, в зв'язку з чим станом на 30.06.2015 р. має заборгованість перед позивачем в сумі 25567,53 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 6230,79 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 14878,07 грн., заборгованості за пенею та комісією в сумі 4458,67 грн., а також штрафу (фіксована частина) в сумі 250 грн. та штрафу (процентна складова) в сумі 568,86 грн. Також позивач зазначив, оскільки відповідно до рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 18.10.2011 року з ОСОБА_1 на користь позивача стягнуто заборгованість у розмірі 14190,32 грн., позивач просив стягнути з відповідачки заборгованості за кредитним договором в сумі 12196,07 грн. та судові витрати у сумі 1218 грн.

Заочним рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 26 листопада 2015 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з зазначеним заочним рішенням, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалите нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

До судового засідання учасники процесу не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Як убачається з матеріалів справи, судом під час розгляду цієї справи дані вимоги закону в повній мірі виконані не були.

Приймаючи рішення по справі, суд виходив з того, що 31.03.2008 р. між позивачем та відповідачкою відповідно до вимог ст.ст.1054, 1055 ЦК України укладено кредитний договір б/н, згідно якого банком надано відповідачці кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка «Універсальная» «30 дней льотного периода» в сумі 900 грн. з базовою відсотковою ставкою 3 % в місяць. Як зазначено в заяві про надання банківських послуг, погашення заборгованості по кредиту здійснюється як шляхом внесення коштів на карту клієнтом, так і шляхом списання банком коштів з дебетної картки. Згідно договору відповідачка надала свою згоду на те, що її заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг (а.с.13-19). Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 18.10.2011р. стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за цим же кредитним договором у сумі 14190,32 грн. (а.с.6). Приймаючи дане рішення, суд виходив із наданого позивачем розрахунку заборгованості по кредитному договору станом на 31.05.2011р..

Тому суд, приймаючи рішення по справі, з посиланням на ст. 599 ЦК України дійшов висновку, що оскільки мало місце дострокового стягнення всієї кредитної заборгованості, то строк договору закінчився, а між сторонами існують лише невиконані зобов'язальні правовідносин.

Крім того, посилаючись на положення, які містяться в ч.1 ст. 509, ст. 510, 526, ч.1 ст. 530, ч.1 ст.598, ст. 599-601, 604 - 611, 625 ЦК України, в абзацах 1,2 п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суд дійшов висновку, що оскільки раніше було ухвалене судове рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, то нарахування відсотків за користування кредитом, неустойки поза строком дії кредитного договору законом не передбачено. А враховуючи те, що у зв'язку із допущеною заборгованістю зі сплати черговості платежів банк реалізував своє право на пред'явлення вимоги до позичальника про виконання зобов'язань за кредитним договором шляхом звернення з заявою до відповідача в Березанський районний суд Миколаївської області, яким цю заяву було задоволено суд вважав, що припинилася дія договірних зобов'язань, які виникли між сторонами, а тому позовні вимоги як необґрунтовані задоволенню не підлягають.

Однак, проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини по справі, апеляційний суд вважає, що при прийнятті рішення суд хоч і посилався на норми права, які регулюють спірні правовідносини, але невірно витлумачив положення вищезазначених законів та дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позовних вимог в повному обсязі, залишивши поза увагою те, що згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Крім того, згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у ласність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Як встановлено судом першої інстанції 31.03.2008р. між позивачем та відповідачкою було укладено кредитний договір б/н, згідно якого банком надано відповідачці кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка «Універсальная» «30 дней льотного периода» в сумі 900 грн. з базовою відсотковою ставкою 3 % в місяць. Крім того, згідно заяви відповідачки про надання банківських послуг, вона надала свою згоду на те, що її заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до пункту 3.1.1 Правил користування карткоюкартка дійсна до останнього календарного дня місяця указано на ній. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці. Після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк шляхом надання клієнту карти з новим строком дії ( п.3.1.3), що і було виконано банком. Згідно інформації, наданої позивачем апеляційному суду, остання картка, яка була видана відповідачці діяла до 31 березня 2012р. Крім того, п. 9.12 умов і правил надання банківських послуг визначено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, а якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонговується на такий самий термін. Отже, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, строк дії договору не є тотожним поняттям строку дії карти. Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-14цс14 від 19.03.2014р.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Ухвалення рішення суду про стягнення грошової суми за договором позики за змістом частини третьої статті 1049 ЦК України не припиняє обов'язку позичальника сплати проценти за користування грошима, передбачені статтею 1048 ЦК України. Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-369цс15 від 02.09.2015р.

Крім того, виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Отже, з відповідачки на користь банку підлягають стягненню штрафні санкції, передбачені договором за неналежне виконання його умов, зокрема: прострочена заборгованість за процентами, та пеня за несвоєчасне погашення процентів, пеня за несвоєчасне погашення кредиту. Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-1206цс15 від 23.09.2015р.

З урахуванням викладеного, висновки суду про те, що оскільки раніше було ухвалене судове рішення про дострокове стягнення всієї заборгованості за кредитним договором, то строк договору закінчився, а між сторонами існують лише невиконані зобов'язальні правовідносин, а значить нарахування відсотків за користування кредитом, неустойки поза строком дії кредитного договору законом не передбачено, є помилковими, а тому рішення суду слід скасувати та ухвалити по справі нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

При цьому, колегія суддів виходить з того, що Тарифами передбачено, що розмір щомісячних платежів становить 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа наступного за звітним, а за несвоєчасне погашення заборгованості передбачена пеня у розмірі 1% від заборгованості за кожен день прострочення, але не менше 10грн. в місяць. Пеня нараховується у разі порушення позичальником строків передбачених договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов'язання сплатити відсотки за весь час фактичного користування кредитними ресурсами.

Згідно розрахунку заборгованості, який надано позивачем, заборгованість за кредитним договором станом на 30.06.2015р. становить 25567 грн. 53 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 6230,79грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 14878,07 грн., заборгованості за комісією та пенею у розмірі 4458,67 грн., штрафу (фіксована частина) у розмірі 250грн., штрафу(процентна складова) у розмірі 568,86 грн.

Проте під час розгляду справи апеляційним судом було встановлено, що в розрахунку заборгованості, який міститься в матеріалах справи, у відповідних колонках зазначено «Сума комісії та пені», тоді як комісія за вказаним кредитним договором не передбачалася. Сума заборгованості, зазначеної у вказаних колонках розрахунку заборгованості, згідно письмових пояснень представника банку, складається лише з пені, яка нараховується щомісячно у фіксованому розмірі 1% від суми заборгованості за тілом кредиту ( а. с. 79). Згідно заочного рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 18 жовтня 2011р. з відповідачки на користь позивача була стягнута заборгованість станом на 31.05.2011р. в розмірі 14190,32 грн., яка складалася з заборгованості за кредитом у розмірі 6230,79грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 5587,96 грн., заборгованості за комісією(пенею) у розмірі 1457,75 грн., штраф (фіксована частина) у розмірі 250грн., штраф(процентна складова) у розмірі 663,82 грн. Згідно уточненого розрахунку заборгованості, який було надано до суду апеляційної інстанції заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 01.06.2011р. по 30.06.2015р. становить 9290,11грн., пені -3053,19грн., а всього 12343,30грн. Проте, позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість станом на 30.06. 2015р. у загальній сумі 12196,07грн., з яких штрафи становлять 818,86грн. Таким чином заборгованість за кредитом без врахування штрафів, яку просив стягнути позивач становить 11377,21грн. Отже в межах заявлених позовних вимог з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість саме у розмірі 11377,21грн.

Що стосується стягнення штрафів, то апеляційний суд вважає, що дані вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору, а саме Тарифами передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, Тарифами передбачено, що при порушенні строків платежів за будь - яким із грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250грн. + 5% від суми позову.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові № 6-2300 від 21.10.2015р.

Враховуючи наведене у задоволенні вимог про стягнення штрафів слід відмовити.

При прийняття остаточного рішення, колегія враховує також те, що вимоги про застосування строку позовної давності заявлені не були.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, 307, 309,314,316 ЦПК України, судова колегія,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 26 листопада 2015 року скасувати та постановити нове, яким позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 31.03.2008 року у розмірі 11377грн.21коп.

У задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» штрафу (фіксована частина) в сумі 250 грн. та штрафу (процентна складова) в сумі 568,86 грн. - відмовити.

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення, але може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів після його проголошення в касаційному порядку.

Головуючий

Судді