У Х В А Л А

іменем україни

09 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Староміського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції, Управління державної автомобільної інспекції управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області, Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, третя особа - державне підприємство Міністерства внутрішніх справ України «Вінниця-Інформ-Ресурси», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за касаційною скаргою Староміського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 18 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 24 грудня 2014 року його автомобіль марки Fiat Doblo Cargo, державний номерний знак НОМЕР_1, було зупинено інспектором державної патрульної служби роти Державної патрульної служби Управління Державної автомобільної інспекції м. Вінниці Білим В.О. (далі - інспектор ДПС), який повідомив йому про те, що автомобіль перебуває у розшуку на підставі постанови державного виконавця Староміського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції (далі - державний виконавець, ДВС) від 03 грудня 2014 року, у зв'язку з чим інспектор ДПС склав акт огляду тимчасово затриманого транспортного засобу, що передається на тимчасове зберігання. У ДВС йому роз'яснили, що арешт на автомобіль накладено в межах виконавчого провадження за виконавчим листом, виданим 22 серпня 2012 року Вінницьким міським судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Джамбул, Казахстан, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, проживаючого у АДРЕСА_1, грошових коштів у розмірі 392 грн.

Посилаючись на те, що він не є боржником у зазначеному виконавчому провадженні, а його автомобіль було вилучено незаконно, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів матеріальну шкоду у розмірі 346 грн. 19 коп., оскільки він сплатив кошти за перебування автомобіля на спеціальному майданчику і витратив кошти на таксі щоб дістатися до ДВС, та моральну шкоду у розмірі 1 тис. грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 червня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3 майнову шкоду у розмірі 349 грн. 19 коп. та моральну шкоду у розмірі 500 грн. В іншій частині позову відмовлено. Розподілено судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 18 вересня 2015 року рішення районного суду в частині стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3 майнову шкоду у розмірі 349 грн. 19 коп., моральну шкоду у розмірі 500 грн. та відшкодування судових витрат у розмірі 243 грн. 60 коп. скасовано. Стягнуто зі Староміського ВДВС Вінницького МУЮ на користь ОСОБА_3 майнову шкоду в розмірі 349 грн. 19 коп., моральну шкоду у розмірі 500 грн. та судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп. шляхом списання Головним управлінням Державної казначейської служби України у Вінницькій області коштів з рахунків державної виконавчої служби, а у разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішення суду. В іншій частині рішення районного суду залишено без змін.

У касаційній скарзі Староміський ВДВС Вінницького МУЮ просить скасувати судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, й ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позов за рахунок держави, суд першої інстанції виходив із того, що у зв'язку з безпідставним та протиправним оголошенням належного позивачеві транспортного засобу у розшук, останньому завдано матеріальну та моральну шкоду, оскільки він вимушений був сплатити кошти за перебування автомобіля на спеціальному майданчику і витратив кошти на таксі щоб дістатися до ДВС та зазнав моральних страждань.

Частково скасовуючи рішення районного суду та частково задовольняючи позов, апеляційний суд виходив із того, що неправомірними діями державного виконавця позивачеві була завдана матеріальна та моральна шкода, яка підлягає стягненню шляхом списання коштів з рахунків самої державної виконавчої служби, а у разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішення суду. В іншій частині рішення апеляційний суд погодився із висновками районного суду.

Проте повністю з такими висновками судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 24 грудня 2014 року автомобіль марки Fiat Doblo Cargo, державний номерний знак НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3 було зупинено інспектором ДПС, який повідомив його про те, що автомобіль перебуває у розшуку на підставі постанови державного виконавця Староміського ВДВС Вінницького МУЮ від 03 грудня 2014 року, у зв'язку з чим інспектор ДПС склав акт огляду тимчасово затриманого транспортного засобу, що передається на тимчасове зберігання.

У той же день ОСОБА_3 звернувся до Староміського ВДВС Вінницького МУЮ та дізнався про те, що постанова державного виконавця Староміського ВДВС Вінницького МУЮ від 03 грудня 2014 року, на підставі якої його автомобіль оголошено у розшук, винесена в межах виконавчого провадження за виконавчим листом, виданим 22 серпня 2012 року Вінницьким міським судом Вінницької області, про стягнення з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Джамбул, Казахстан, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, проживаючого у АДРЕСА_1, грошових коштів у розмірі 392 грн.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилався на те, що він не є боржником у зазначеному вище виконавчому провадженні, а неправомірними діями державного виконавця йому була завдана матеріальна та моральна шкода.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

У п. 28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз'яснено, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень ст. 56 Конституції України, ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», ч. 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження», а також з положень ст. ст. 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

Суди у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не дали належної правової оцінки посиланням ДВС на те, що на автомобіль позивача накладено арешт та оголошено його у розшук на підставі повідомлення Центру з надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів м. Вінниці та Вінницького району Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області, наданого на відповідний запит відповідача, який містив усі необхідні дані щодо особи боржника за виконавчим провадженням. При цьому суди не звернули уваги на те, що у постанові про накладення арешту на автомобіль та оголошення його у розшук зазначені особисті дані дійсного боржника, а не позивача у даній справі.

Також суди не перевірили, чи було визнано дії державного виконавця або його постанова про оголошення у розшук та накладення арешту на автомобіль позивача протиправними компетентним органом та у зв'язку з цим у порушення вимог п. 1 ч. 6 ст. 130 ЦПК України не уточнив позовні вимоги.

Отже, частково задовольняючи позов, суди у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України доводів сторін по суті позовних вимог не перевірили; фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, належним чином не встановили; не визначились які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, а, відтак, дійшли передчасного висновку про вину Староміського ВДВС Вінницького МУЮ.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, правовідносини між сторонами не визначені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Староміського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 18 вересня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська