Ухвала

іменем україни

02 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» до ОСОБА_4 про стягнення в порядку регресу виплаченого страхового відшкодування, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Брокбізнес» (далі - ПрАТ «СК «Брокбізнес») звернулося до суду з указаним позовом, у якому просило стягнути з відповідача на свою користь 4 078 грн 42 коп. у порядку регресу виплаченого страхового відшкодування та судовий збір у сумі 243 грн 60 коп.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2015 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПрАТ «СК «Брокбізнес» суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 4 078 грн 42 коп. та судовий збір у сумі 243 грн 60 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Проте судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій не відповідають наведеним нормам процесуального права.

Задовольняючи указаний позов, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із доведеності та обґрунтованості заявлених позовних вимог та наявності передбачених ст. 1191 ЦК України підстав для стягнення з відповідача як із особи, винної у дорожньо-транспортній пригоді, на користь позивача на відшкодування шкоди грошової суми в якості виплаченого страхового відшкодування у порядку регресу.

Однак із вказаними висновками погодитися не можна виходячи з наступного.

Судом установлено, що 19 березня 2013 року між ОСОБА_4 та ПрАТ «СК «Брокбізнес» укладено поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ /2353819 автомобіля «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_1.

14 листопада 2013 року по вул. Петровського у м. Дніпропетровську сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля «Рено», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, зокрема, згідно з висновком експертного дослідження автотоварознавця від 22 липня 2014 року вартість матеріального збитку, завданого автомобілю «Рено», становить 4 753 грн 59 коп.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2015 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2014 року, ОСОБА_4 визнано винним у порушенні правил дорожнього руху та притягнуто до адміністративної відповідальності.

24 червня 2014 року потерпілий ОСОБА_5 звернувся із заявою до ПрАТ «СК «Брокбізнес» про виплату страхового відшкодування, яке відповідно до страхового акта № 53014/1 позивач виплатив йому в розмірі 4 078 грн 42 коп.

Відповідно до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки, і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Ізвнесенням Законом України від 17 лютого 2011 року

№ 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» змін у ст. 33 Закону України«Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було розширено перелік обов'язків учасників ДТП, у зв'язку з чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання ДТП був викладенийуже в підпункті 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Прообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Проте вказані зміни, що стосуються нумерації зазначеного підпункту, до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів ст. 33 цього Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були.

Відповідно до підпункту 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, алене пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмовонадати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхуванняцивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 16 вересня 2015 року у справі № 6-284цс15, сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі повинно базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Частинами 1-3 ст. 22 ЦК України установлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Однак усупереч вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України суд у достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають до них застосуванню, на порушення ч. 4 ст. 10 ЦПК України не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, а саме: не з'ясував питання про те, чи повідомляв відповідач (коли саме і яким чином) страховика про настання страхового випадку та чи тягне за собою цей факт які-небудь правові наслідки із врахуванням установлених судом обставин справи, та, виходячи з вищевикладеного, не роз'яснив позивачу право уточнити свій позов.

Оскільки суди першої й апеляційної інстанцій порушили норми процесуального права, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, крім того, у достатньому обсязі не визначилися із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалені у справі судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.В.Маляренко

І.К.Парінова

О.В.Ступак