У х в а л а

іменем україни

24 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Кадєтової О.В.,

Кузнєцова В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в особі Львівської обласної філії Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсними кредитних договорів, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 01 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати недійсним кредитний договір від 29 травня 2007 року № 600/07-096 та додаткові угоди до нього від 13 серпня 2008 року; від 10 жовтня 2008 року; від 30 липня 2009 року; визнати недійсним договір про надання відновлювальної кредитної лінії від 13 серпня 2008 року № 602/25-316 та додаткової угоди від 30 липня 2009 року.

На обґрунтування вимог позивач посилався на те, що 29 травня 2007 року між ним та Публічним акціонерним товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») укладений договір кредиту № 600/07-096. Відповідно до умов кредитного договору банк надав ОСОБА_2 кредит у сумі 75 000 доларів США під 13 % річних, цільове призначення кредиту: поточні потреби. 13 серпня 2008 року укладено додаткову угоду до вказаного договору кредиту, якою було внесено зміни про уточнення забезпечення зобов'язання. 10 жовтня 2008 року укладено додаткову угоду до вказаного договору кредиту, якою було збільшено проценти за кредитом до 15 % річних. 30 липня 2009 року укладено додаткову угоду до вказаного договору кредиту, якою було збільшено розмір кредитних коштів до суми 80 564 доларів США та проценти за кредитом 15 % річних. 13 серпня 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсоцбанк» укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 602/25-316, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_2 кредит у сумі 44 000 доларів США під 14 % річних; цільове призначення кредиту - поточні потреби.

30 липня 2009 року укладено додаткову угоду до вказаного договору про надання відновлювальної кредитної лінії, якою було збільшено суму ліміту до 47 056 доларів США та проценти за кредитом 15 % річних.

ОСОБА_2 вказував, що до моменту укладення договору кредиту, договору про надання відновлювальної кредитної лінії та додаткових угод, в яких збільшувались суми кредиту та проценти за користування кредитом, що впливало на розмір його зобов'язань, банк повинен був йому надати необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформації про продукцію (кредит), детальні умови якої та форма визначено у ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та у розділі 2 Постанови правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відтак, банк порушив його права, як споживача та порушив вимоги ст. ст. 203, 215 ЦК України, оскільки одним із наслідків порушення банком прав ОСОБА_2, як споживача, є згода останнього на повернення кредиту та сплати процентів по ануїтетній схемі, при якій кожного місяця ОСОБА_2 платить однакову суму коштів, але по ануїтетній схемі де переплачує більше коштів, а ніж за класичною схемою сплати кредиту та процентів (в кінцевому результаті, тобто абсолютне здороження кредиту при ануїтетній схемі є більше, а ніж при класичній схемі).

Рішенням Галицького районного суду м. Одеси від 22 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 01 грудня 2015 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання кредитним договору недійсним відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій із ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 29 травня 2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсоцбанк» укладений договір кредиту № 600/07-096. Згідно із п. 1.1 цього договору кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошових коштів у сумі 75 000 доларів США, що виражається за офіційним курсом Національного банку України на дату укладення цього договору у розмірі 378 750 грн, зі сплатою 13 % річних та порядком погашення суми основної заборгованості згідно графіку. Кредит надається позичальнику на наступні цілі: поточні потреби п. 1.2 договору. Як передбачено п. 1.3 даного договору, в якості забезпечення виконання своїх зобов'язань щодо погашення кредиту та відсотків, на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги позичальник забезпечує укладення між ним, майновим поручителем ОСОБА_3 та кредитором іпотечного договору, за умовами якого передається кредитору в іпотеку будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 7-12, 144-146).

Відповідно до п. 2.2 договору кредиту моментом (днем) надання кредиту вважається день видачі позичальнику готівкових грошей в сумі кредиту.

13 серпня 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено додаткову угоду до вказаного договору кредиту, якою було внесено зміни про уточнення забезпечення зобов'язання, а саме: в іпотеку передається нерухоме майно зокрема: будинок за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку загальною площею 0,1078 га за цією ж (а. с. 13-14).

Того ж дня, між ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 602/25-316. Згідно умов кредитного договору банк надав ОСОБА_2 кредит у сумі 44 000 доларів США під 14 % річних; цільове призначення кредиту - поточні потреби (а. с. 20-27).

Згідно із заявою від 13 серпня 2008 року ОСОБА_3 дає згоду своєму чоловіку ОСОБА_2 на укладення даного договору. Дана заява підписана як ОСОБА_4 так і ОСОБА_2 (а. с. 116).

10 серпня 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено додаткову угоду до договору кредиту, якою було збільшено проценти за кредитом до 15 % річних (а. с. 15).

30 липня 2009 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено додаткову угоду до договору кредиту, якою збільшено розмір кредитних коштів до суми 80 564 доларів США із сплатою 15 % річних (а. с. 16-19).

30 липня 2009 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено додаткову угоду № 2 про внесення змін до договору про надання відновлювальної кредитної лінії від 13 серпня 2008 року № 602/25-316, якою збільшено суму ліміту до 47 056 доларів США та процентів за кредитом 15 % річних (а. с. 28-29).

З матеріалів справи вбачається, що умови кредитування визначені в кредитному договорі та договорі про надання відновлювальної кредитної лінії, які підписані сторонами.

Права споживача, у разі надання йому недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію, підлягають захисту у випадках та спосіб, встановлений ч. 7 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції на час укладення кредитного договору.

Цією нормою не передбачалось визнання недійсним договору у зв'язку із наданням недоступної, недостовірної або несвоєчасної інформації про продукцію.

Отже доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 01 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: О.В. Кадєтова

В.О. Кузнєцов