У Х В А Л А

іменем україни

16 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, Вищого професійного училища № 25, треті особи: виконавчий комітет Хмельницької міської ради, служба у справах дітей Хмельницької міської ради, про визнання ордеру недійсним, скасування розпорядження про приватизацію та свідоцтва про право власності за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 30 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з липня 1994 року вона перебуває на квартирному обліку при виконавчому комітеті Хмельницької міської ради. ОСОБА_4 перебуває на квартирному обліку з 1998 року. 03 березня 2010 року житловою комісією Вищого професійного училища № 25 (далі - ВПУ № 25) прийнято рішення про надання ОСОБА_4 з сином ОСОБА_5 права на зайняття однокімнатної квартири АДРЕСА_1 про що 22 січня 2011 року директором ВПУ № 25 їй було видано відповідний ордер. У подальшому ОСОБА_4 з сином приватизували цю квартиру.

Посилаючись на те, що ордер на житло ОСОБА_4 видано не виконавчим комітетом Хмельницької міської ради, як того вимагає ЖК УРСР, а директором ВПУ № 25, а також на те, що вона знаходиться на квартирному обліку раніше ОСОБА_4, у зв'язку з чим порушені вимоги житлового законодавства щодо черговості надання житла, позивачка просила скасувати ордер на житло та приватизацію квартири.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 липня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано ордер на житлове приміщення № 1347 від 22 листопада 2011 року, виданий на підставі протокольного рішення № 26 житлової комісії від 03 березня 2010 року директором Вищого професійного училища № 25 на ім'я ОСОБА_4 на сім'ю з 1 особи - ОСОБА_5, на право зайняття житлового приміщення - квартири у АДРЕСА_1 недійсним. Визнано приватизацію зазначеної квартири на ім'я ОСОБА_4 та ОСОБА_5 недійсною. Скасовано розпорядження Вищого професійного училища № 25 від 24 листопада 2011 року про приватизацію вказаної квартири на ім'я ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 19 липня 2012 року видане Вищим професійним училищем № 25 на ім'я ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Розподілено судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 30 вересня 2015 року рішення районного суду скасовано. У задоволені позову ОСОБА_3 відмовлено. Розподілено судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, й залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що при видачі ОСОБА_4 ордеру на житло було порушено вимоги ч. 1 с. 58 ЖК УРСР, оскільки єдиним уповноваженим на це органом є виконавчий комітет міської ради, а спірний ордер видано директором ВПУ № 25. При цьому суд послався на те, що документи про розподіл на заселення житла до виконавчого комітету не надавались та рішення ним не приймалося.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що на час звернення до суду із даним позовом подружжя ОСОБА_3 не потребували поліпшення житлових умов, тому їхні права видачею спірного ордера на житло для відповідачки порушені не були.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 03 березня 2010 року житловою комісією ВПУ № 25 ухвалено рішення про надання ОСОБА_4 з сім'єю, сином ОСОБА_5, права на зайняття однокімнатної квартири АДРЕСА_1 про що 22 січня 2011 року директором ВПУ № 25 їй було видано відповідний ордер. У подальшому ОСОБА_4 з сином приватизували цю квартиру.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилаласьна те, що ордер на житло ОСОБА_4 видано не виконавчим комітетом Хмельницької міської ради, як того вимагає ЖК УРСР, а директором ВПУ № 25, а також на те, що вона перебуває на квартирному обліку довше ОСОБА_4 та має переважне право на отримання житла.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Апеляційний суд дійшов передчасного висновку про те, що права позивачки не порушені з підстав того, що на час звернення до суду із позовом вона не потребувала поліпшення житлових умов, оскільки порушене право чи ні встановлюється існуванням цього права на час вчинення відповідної дії, яка, на думку позивача, порушує його, зокрема видачі ордера на житло, а не на час пред'явлення позову.

Відмовивши в позові з формальних підстав, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України законність та обґрунтованість рішення суду по суті не перевірив.

Відповідно до ст. 52 ЖК УРСР жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів, а у випадках, передбачених Радою Міністрів СРСР, - за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідної Ради народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення.

Згідно з ч. 1 ст. 58 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень (ст. 59 ЖК УРСР).

Отже, суд апеляційної інстанції у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України належним чином не перевірив тверджень позивачки на порушення її житлових прав шляхом видачі спірного ордера зважаючи на те, що вона перебуває на квартирному обліку з 1994 року, а ОСОБА_4 - з 1998 року, не перевірив її тверджень щодо порушення процедури отримання відповідачами житла та не дав оцінки листу виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 16 лютого 2015 року про те, що документи про розподіл на заселення житла адміністрацією та профспілковим комітетом ВПУ № 25 на затвердження виконавчому комітету не надавалися, рішення виконавчим комітетом не приймалося та ордер на заселення квартири не надавався (а.с. 10).

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 30 вересня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська