Єдиний унікальний номер 229/1117/15-ц Номер провадження 22-ц/775/430/2016
Головуючий в 1 інстанції: Панова Т.Л. Єдиний унікальний номер 229/1117/15-ц
Доповідач: Новікова Г. В. Номер провадження 22-ц/775/430/2016
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2016 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді:ОСОБА_1,

суддів: Никифоряка Л.П.,Біляєвої О.М.

при секретарі: Доля В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лаш Україна» на рішення Дружківського міського суду від 03 грудня 2015 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Лаш Україна» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником, -

В С Т А Н О В И В :

06 квітня 2015 року ТОВ «Лаш Україна» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником. Посилалось на те, що відповідно до наказу №15/11-2013 від 15 листопада 2013 року спеціально створеною на підприємстві комісією в магазині «Лаш» (м.Донецьк, вул.Артема,130 ТРЦ «Донецьк Сіті») ТОВ «Лаш Україна» була проведена перевірка дотримання правил торгівлі та надання послуг, правил роботи з реєстратором розрахункових операцій, порядку розрахунків з покупцями, рівня обслуговування покупців, зберігання, розміщення та викладки товарів, ведення облікової та звітної документації та інших питань діяльності магазину.

21 листопада 2013року в магазині «Лаш» робочою інвентаризаційною комісією в присутності керуючого магазином ОСОБА_2 було проведено повну інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей та грошових коштів з перевіркою їх фактичної наявності і документального підтвердження. В результаті проведення вказаної інвентаризації було виявлено нестачу товару на суму 13901 грн.. Про підтвердження результатів інвентаризації керуюча магазином ОСОБА_2 поставила свій підпис на відомості від 21.11.2013р.

Крім того, в процесі здійснення вказаної перевірки діяльності магазину, в т.ч. на дотримання працівниками ЗУ «Про захист прав споживачів», Правил роздрібної торгівлі непродовольчими товарами, ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», ведення документації, а також рівня обслуговування покупців та інших вимог, було виявлено ряд суттєвих порушень керуючого магазином, а саме ОСОБА_2 своїх трудових обовязків та законодавства України. Від письмових пояснень щодо фактів порушення трудових обовязків та виникнення нестачі товарів ОСОБА_2 відмовилась, про що складено акт про відмову надання пояснень. В подальшому ОСОБА_2 перестала зявлятись на своєму робочому місці та не виконувала своїх обовязків згідно трудового договору та посадової інструкції.

20 грудня 2013року згідно з наказом №159-к, ОСОБА_2 була звільнена з посади керуючого магазином «Лаш Україна» м.Донецьк на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України (у звязку із втратою довірі, підстава звільнення - акт винних дій працівників від 13.12.2013р.).

Відповідно до договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 01.12.2009 року, укладеного між позивачем та відповідачем, остання мала статус працівника, що займає посаду безпосередньо повязану із збереженням матеріальних цінностей. ОСОБА_2 прийняла на себе повну матеріальну відповідальність за

збереження довірених їй матеріальних цінностей: основних засобів, малоцінних необоротних активів, МШП та готівкових коштів і у встановленому законом порядку зобовязалась відповідати за їх збереження. Згідно п.п. а-г п.1 вказаного договору про повну матеріальну індивідуальну матеріальну відповідальність відповідач взявши на себе відповідальність за збереження ввірених їй ТОВ «Лаш Україна» матеріальних цінностей зобовязувалась: дбайливо ставитись до переданих їй для зберігання матеріальних цінностей, приймати всілякі заходи для запобігання їх нестачі, розкраданню, знищенню, псуванню, втратам; вчасно повідомляти адміністрацію про будь-які обставини, які загрожують збереженню довірених їй цінностей, проводити приймання і відпускання матеріальних цінностей за документами, підписаними керівником підприємства і її головним бухгалтером; брати участь в інвентаризації основних засобів, малоцінних необоротних активів, малоцінних швидкозношуваних предметів та готівки в касі.

Відповідно до п. 3 зазначеного договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, у разі незабезпечення з вини працівника збереження довірених йому матеріальних цінностей, визначення розміру шкоди, заподіяної підприємству і її відшкодування проводяться відповідно до чинного в Україні трудового законодавства, але не виключно, згідно із ст. 135 Кодексу законів про працю України.

Посада керуючого магазином входить до Переліку посад та робіт, за якими відповідно до діючого законодавства України можуть укладатись письмові договори про повну матеріальну відповідальність. ОСОБА_2 виконувала роботу, безпосередньо повязану із зберіганням, обробкою, продажом ввірених їй матеріальних цінностей, про що відповідно до ст. 135 КЗпП України з нею укладено договір про повну матеріальну відповідальність.

Згідно п.4.7 посадової інструкції керуючого магазином «Лаш», керуючий магазином несе матеріальну відповідальність за порчу і нестачу товарів та інших матеріальних цінностей, а також відповідальність за умисне нанесення матеріального збитку підприємству у відповідності до чинного цивільного законодавства та законодавства про працю.

Крім того, до завдань та обовязків відповідача згідно посадової інструкції керуючого магазином входило також створення умов для забезпечення зберігання товарно-матеріальних цінностей, грошей у касах за проданий товар та інших матеріальних цінностей, торгово-технологічного устаткування та обладнання.

Позивач вважав, що ОСОБА_2, займаючи посаду керуючого магазином, зловживаючи довірою керівництва та маніпулюючи діями підлеглих їй працівників, завдала матеріальну шкоду ТОВ «Лаш Україна» у розмірі 13901грн. та просив стягнути з ОСОБА_2 шкоду в сумі 13 901грн, судові витрати.

Рішенням Дружківського міського суду від 03 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просив скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначив, що судом не прийняті до уваги, викладені в позовній заяві обставини та не належним чином оцінені докази, надані у справі.

Судом не взято до уваги пояснення свідка ОСОБА_3, яка була допитана за судовим дорученням, і підтвердила, що в листопаді 2013 року виявлено нестачу грошових коштів на суму 13901 грн.. Суд не надав можливості дати пояснення щодо порушення строку позовної давності на предмет того чи мали місце зупинення чи переривання позовної давності, проте у рішенні зазначено, що позивачем без поважних причин пропущено строк позовної давності.

Також в апеляційній скарзі позивач посилається на п.4 ст. 263 ЦК України, відповідно до якого перебіг позовної давності зупиняється, якщо позивач або відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або в інших створених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан. Зазначив, що юрист ТОВ «Лаш України» перебував в зоні проведення антитерористичної операції, тому підприємство не мало можливості за цей період належним чином оформити та подати до суду позовну заяву.

На думку позивача, суд визнав причинно-наслідковий зв'язок між діями відповідача та виявленою нестачею матеріальних та грошових цінностей в магазині «Лаш», проте дійшов неправильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

В судове засідання сторони не зявилися, повідомлені належним чином, про що свідчить телефонограма, отримана ними особисто. Представником ТОВ «Лаш Україна» направлено заяву про розгляд справи у відсутність представника.

Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення суду є, в тому числі: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд повно і правильно встановив фактичні обставини у справі, дав їм належну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову у звязку із пропуском строку для звернення з таким позовом до суду.

Відповідно до статті 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Положенням пункту 1 статті 134 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 КЗпП України укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Згідно зі статтею 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей.

Перелік таких посад і робіт затверджено постановою Державного комітету ОСОБА_4 Міністрів СРСР по праці і соціальних питаннях Секретаріату Всесоюзної ОСОБА_4 Професійних Спілок від 28 грудня 1977 року № 447/24. Посада керівника магазину віднесена до посад, на яких укладаються договори про повну матеріальну відповідальність.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 працювала на посаді керуючої магазином «Лаш» ТОВ «ЛАШ Україна» в м.Донецьку з 1 грудня 2009 року. Згідно посадової інструкції керуючого магазином, з якою відповідач була ознайомлена 01 грудня 2009 року, функціональними обовязками керуючого магазином є створення умов для забезпечення зберігання товарно-матеріальних цінностей, грошей у касах за проданий товар та інших матеріальних цінностей, торгово-технологічного устаткування та обладнання; контроль та виконання дотримання всіх правил роботи на РРО, порядок розрахунків з покупцями, видачі чеку покупки (п.2.17); організовує закриття каси в кінці зміни, заповнення книги КУРО, визначає показники продажів товарів за день (п.2.18); відповідає за прийом поставки товарів та правильне оформлення цієї документації (п.2.32). Керуючий магазином несе матеріальну відповідальність за порчу і недостачу товарів та інших матеріальних цінностей, а також відповідальність за умисне нанесення матеріального збитку підприємству у відповідності до чинного цивільного законодавства та законодавства про працю України (п. 4.7).

1 грудня 2009 року ОСОБА_2 та ТОВ «ЛАШ Україна» уклали договір про повну матеріальну відповідальність працівника, відповідно до умов якого ОСОБА_2 взяла на себе повну матеріальну відповідальність за збереження довірених їй адміністрацією матеріальних цінностей: основних засобів, малоцінних необоротних активів, МШП та готівкових коштів і у встановленому законом порядку відповідає за їх збереження і зобовязалась:

- дбайливо ставитись до переданих їй матеріальних цінностей, приймати всілякі заходи для запобігання їх нестачі, розкраданню, знищенню, псуванню, втратам;

- вчасно повідомляти адміністрацію про будь-які обставини, що загрожують збереженню довірених їй матеріальних цінностей.

Пунктом 3 договору передбачено, що у разі незабезпечення з вини працівника збереження довірених йому матеріальних цінностей, визначення розміру шкоди, заподіяної адміністрації, і її відшкодування проводяться відповідно до чинного в Україні трудового законодавства, зокрема, але не виключно, згідно із ст. 135-3 КЗпП України.

21 листопада 2013 року під час інвентаризації товару магазину «ЛАШ» м.Донецьк ТЦ Донецьк Сіті було виявлено нестачу продукції на суму 13901 грн.,чим завдано працівником збитки товариству. Під час інвентаризації було виявлено,що рівень обслуговування покупців в магазині не відповідає правилам і культурі торгівлі,відсутні допомога у виборі товарів та консультації покупцям з питань призначення,якості товарів та про правила його зберігання. Динаміка продажу товару була низькою і при перевірці значно зросла. Не створені умови для зберігання товарно-матеріальних цінностей. Керуюча магазином ОСОБА_2 примушувала підлеглих їй працівників проводити частину проданого товару поза РРО з метою привласнення грошей,що підтвердили в своїх пояснення продавці ОСОБА_5,ОСОБА_6,ОСОБА_7,ОСОБА_8.Зазначені недоліки зафіксовані в акті винних дій працівника від 13 грудня 2013 року,з яким було ознайомлено керівника товариства актом від 13 грудня 2013 року,про що свідчить підпис директора товариства на затвердженому ним акті.

Відповідно до наказу ТОВ «Лаш Україна» №159-к 20 грудня 2013 року ОСОБА_2І звільнена з займаної посади за ст. 41 п.2 КЗпП України.

Таким чином ,суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що

відповідач належить до категорії працівників, з якими згідно зі статтею 135-1 КЗпП України може бути укладено договір про повну матеріальну відповідальність і такий договір був укладений, тому на ОСОБА_2 може бути покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну товариству внаслідок порушення покладених на неї трудових обов'язків,які призвели до нестачі.

Згідно із частиною першою статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини).

За змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються також до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди (частина третя статті 233 КЗпП України).

Строки, що встановлені ст. 233 КЗпП, не перериваються і не призупиняються. За ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Якщо вимоги позивача є обґрунтованими, але строк, встановлений ст. 233 КЗпП, пропущено без поважних причин, суд відмовляє у позові у зв'язку з пропуском встановленого строку.

Як роз'яснено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року N 14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками", судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений статтею 233 КЗпП річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником.

З матеріалів справи убачається, що факт заподіяння матеріальної шкоди виявлено позивачем 21 листопада 2013 року, висновки щодо обставин спричинення матеріальної шкоди та особи, винної у спричиненні матеріальної шкоди, викладено у акті винних дій працівника від 13 грудня 2013 року,з яким було ознайомлено керівника товариства при затвердженні акту.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою 6 квітня 2015 року.

Ні з поданням позовної заяви, ні під час розгляду справи судом першої інстанції будь-яких поважних причин пропуску річного строку звернення до суду позивачем вказано не було, належних та допустимих доказів не надано і питання про поновлення строку не ставилося. Доводи про застосування у даному випадку загального трирічного строку позовної давності не ґрунтуються на законі. А тому суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у звязку із пропуском строку для звернення до суду з такими вимогами та відсутністю поважних причин для його поновлення.

Посилання в апеляційній скарзі на те,що перебіг позовної давності зупиняється, оскільки юрист позивача перебував у зоні проведення антитерористичної операції і у позивача не було можливості за цей період оформити належним чином та подати до суду позовну заяву,не може бути прийнятим до уваги,оскільки не ґрунтуються на вимогах закону. Ніяких доказів в підтвердження зазначених обставин не надано. Крім того, факт нестачі було виявлено в грудні 2013 року,тобто до початку проведення антитерористичної операції і товариство,як юридична особа, мало можливість для звернення до суду з даним позовом у встановлені законом строки. На інші підстави пропуску строку позивач не посилався та не ставив питання про можливість його поновлення.

Постановлене судом рішення є законним і обґрунтованим. Вимоги матеріального і процесуального права при розгляді справи додержані.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лаш України» відхилити.

Рішення Дружківського міського суду від 03 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: