Справа № 755/1559/14-ц С
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8119/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Сіромашенко Н.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі:Юрченко А.С.

за участю: представників позивача - Стадніоква В.М., Передереєва В.Г.

представника відповідача - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, як представника ОСОБА_6 на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 14 квітня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» про визнання правочину недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 26 листопада 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено договір № б/н, згідно з яким позивач надав відповідачу кошти в розмірі 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти. Відповідач зобов'язання за договором не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість, яка станом на 30 квітня 2014 року становить 25 458, 88 грн., з якої заборгованість за кредитом - 13 567, 12 грн., 7896,85 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; штрафи: фіксована частина - 500 грн., процентна складова - 1188, 52 грн.

В свою чергу ОСОБА_6 звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просив визнати недійсним правочин укладений 26 листопад 2007 року між ПАТ «Приват Банк» та ним щодо видачі банківської пластикової карти «Універсальної» з кредитним лімітом 3 000 грн. в частині визнання невід'ємною частиною договору Умов та Правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, «Тарифами банку».

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він не підтверджував свою згоду на Умови та Правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та «Тарифи банку», а підписав лише заяву на видачу кредитної картки.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року задоволені позовні вимоги за основним позовом ПАТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 26 листопада 2007 року у розмірі 25458,88 грн. та судовий збір в сумі 254,59 грн., а всього 25713,47 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 до ПАТ КБ «Приват Банк» про визнання правочину недійсним - відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням ОСОБА_5, як представник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приват Банк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Крім цього, вважає, що судом не повно були з'ясовані обставини, що мають значення для її вирішення, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

В судовому засіданні представник ОСОБА_6 - ОСОБА_5 доводи апеляційної скарги підтримав і просив її задовольнити.

Представники ПАТ КБ «ПриватБанк» проти доводів апеляційної скарги заперечували і просили рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом установлено, що 26 листопада 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_6 укладено договір шляхом підписання заяви позичальника, в якій указано, що вона разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_6 договір надання банківських послуг.

Відповідно до умов договору банк надав ОСОБА_6 кошти в розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідачу ОСОБА_6 було надано картку з номером НОМЕР_1.

Відповідно до п.6.5 Умов надання банківських послуг позивач зобов»язався виплачувати заборгованість по кредиту, відсоткам за його використання, перевищення платіжного ліміту, а також виплачувати комісію на умовах передбачених вказаним кредитним договором.

Згідно з п.8.6 Умов надання банківських послуг, при порушенні відповідачем строків платежів по будь-яким із грошових зобов'язань, передбачених цим договором більше чим на 120 днів, відповідач зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Відповідно до п.9.12 Умов надання банківських послуг цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє протягом 12 місяців, якщо протягом цього строку одна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення кредитного договору, він автоматично пролонгується на той же самий строк.

Згідно довідки наданої банком строк дії картки НОМЕР_2. закінчився в листопаді 2011 року та 22 листопада 2011 року відповідачу була видана картка за № НОМЕР_3 зі строком її дії до листопада 2015 року.

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань станом на 30 квітня 2014 року за ОСОБА_6 рахується заборгованість в сумі 25458 грн. 88 коп., з якої заборгованість за кредитом - 13567 грн.12 коп., заборгованість по процентам за користування кредитними коштами - 7896 грн.85 коп., штрафи: фіксована частина - 500 грн., процентна складова - 1188 грн.52 коп.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про визнання правочину недійсним, суд першої інстанції виходив із того, що укладений між сторонами 26 листопада 2007 року договір надання банківських послуг відповідає вимогам закону, взяті на себе зобов'язання по поверненню кредиту, сплаті процентів за користування кредитними коштами ОСОБА_6 не виконав, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача.

Такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на встановлених судом обставинах і відповідає вимогам матеріального права.

Відповідно до ч.4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Частиною 1 статті 207 ЦК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Подавши заяву від 26 листопада 2007 року , відповідач ОСОБА_6 підтвердив, що ознайомлений та згоден з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банка, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Крім того, ОСОБА_6 погодився з тим, що така заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ПАТ КБ «Приват Банк» і ОСОБА_6 договір надання банківських послуг. Своїм підписом ОСОБА_6 підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування в Приватбанку.

Вказані дії не суперечать положенням зазначених норм матеріального права, зміст заяви відповідача від 26 листопада 2007 року дає підстави вважати, що відповідач був ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг та з тарифами банку, підписання яких клієнтами банку законом не вимагається, доказів на підтвердження того, що відповідач не погодився з такими умовами та тарифами суду у передбаченому ст..ст.10,60 ЦПК України порядку не надано, а тому висновок суду про відсутність підстав для визнання правочину в його оспорюваній частині недійсним є законним і обґрунтованим.

.Доводи апеляційної скарги в тій частині, що оскільки відповідачем Умови та Правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою, Тарифи банку не підписані, тому відсутні підстави вважати, що між сторонами був укладений договір, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки судом установлено, що між сторонами укладено договір приєднання до договору про надання банківських послуг, умови якого встановлені банком і з якими відповідач погодився, подавши заяву.

Судом першої інстанції встановлено, що строк дії отриманої ОСОБА_6 14 грудня 2007 року картки закінчився в листопаді 2011 року, а 22 листопада 2011 року ОСОБА_6 була видана нова картка.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що строк дії картки закінчився в грудні 2009 року, що підтверджується показами допитаного в якості свідка ОСОБА_6, а також оригіналом його заяви про надання кредиту в 2010 році, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки такі спростовуються наданими виписками по рахунку, з яких вбачається, що ОСОБА_6 користувався грошовими коштами до листопада 2011 року, з грудня 2011 року після отримання нової картки за № НОМЕР_3 останній продовжив користуватися коштами, в тому числі вносив суми коштів на погашення заборгованості ( а.с.86-97 т.2). Крім того, відповідач ОСОБА_6 є особою заінтересованою, а тому його покази як свідка без доведення належними та допустимими доказами обставин, на які посилається відповідач, не дають підстав для висновку про те, що строк дії картки закінчився у грудні 2009 року. Також не підтверджує факт закінчення строку дії картки у грудні 2009 року звернення ОСОБА_6 18 жовтня 2010 році до ПАТ КБ «Приват Банк» з анкетою - заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ( а.с.74 т.1), оскільки ні законом, ні Умовами і Правилами надання банківських послуг не забороняється клієнтам банку звертатися до банку з заявами і отримувати нові або додаткові картки.

Таким чином, оскільки представником відповідача не доведено, а судом не встановлено, що строк дії картки, отриманої ОСОБА_6 14 грудня 2007 року, закінчився у грудні 2009 року, відсутні підстави для застосування строку позовної давності до вимог ПАТ КБ «Приват Банк».

Відповідно до п.3.2 Умов і Правил надання банківських послуг, після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість видачі кредиту на платіжну картку. Клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку в любий час змінити ( зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Відтак, збільшення банком ОСОБА_6 кредитного ліміту з 3000 грн. до 15000 грн. не потребувало окремої письмової згоди відповідача. Як вбачається з виписок по рахунку відповідача, останній користувався коштами в межах збільшеного ліміту, доказів на підтвердження своєї незгоди з діями банку не надав. .

Відповідно до п.6.5 Умов надання банківських послуг відповідач зобов'язався виплачувати заборгованість по кредиту, відсоткам за його використання, перевищення платіжного ліміту, а також виплачувати комісію на умовах передбачених вказаним кредитним договором.

За змістом ст..ст.525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Судом установлено, що ОСОБА_6 свої зобов'язання по поверненню кредиту, сплаті процентів за користування кредитними коштами належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 30 квітня 2014 року утворилася заборгованість, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 13567 грн.12 коп. та заборгованості по процентам за користування кредитними коштами в сумі 7896 грн.85 коп.

Такий розмір заборгованості підтверджується наданою апеляційному суду випискою по рахунку. ( а.с.86-96 т.2).

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до п.8.6 Умов і Правил надання банківських послуг, при порушенні клієнтом строків платежів по любому із грошових зобов'язань, передбачених договором більше ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову.

Відтак, у позивача існують всі підстави для пред'явлення вимоги про сплату штрафу за невиконання відповідачем його зобов'язань по поверненню кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами, а тому висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення штрафів є законним і обґрунтованим.

Враховуючи, що штрафи позивачем нараховані у квітні 2014 року, а до суду банк звернувся у червні 2014 року, посилання представника відповідача про пропуск позивачем спеціального строку позовної давності не ґрунтуються на вимогах закону.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на їх правильність, а тому підлягають відхиленню.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 308, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 як представника інтересів ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 14 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: