У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

КоротунаВ.М., Нагорняка В.А., Юровської Г.В.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Дніпровського районного суду м. Києва про відшкодування моральної шкоди в результаті протиправних дій, що спричинили приниження честі, гідності та ділової репутації, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 01 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 14 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Дніпровського районного суду м. Києва про відшкодування моральної шкоди в результаті протиправних дій, що спричинили приниження честі, гідності та ділової репутації.

Позивач посилався на те, що 01 березня 2012 року в Дніпровський районний суд м. Києва ним було направлено цивільний позов до Вищого адміністративного суду України про визнання його права, передбаченого ст. ст. 8, 40 Конституції України для вирішення питання по суті.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 березня 2012 року зазначену позовну заяву повернуто ОСОБА_4

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 18 липня 2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 23 березня 2012 року відхилено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 листопада 2012 року ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 23 березня 2012 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 липня 2012 року скасовано, а справу повернуто до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Таким чином, шляхом порушення норм цивільного процесуального права йому було заподіяно моральні страждання, які полягали в приниженні честі, гідності, ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з позбавленням права доступу до правосуддя, було порушено нормальні життєві зв'язки через неможливість продовження активного громадського життя.

Позивач просив стягнути з Дніпровського районного суду м. Києва на його користь 1 млн. грн на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті протиправних дій відповідача, що спричинило приниження честі, гідності та ділової репутації.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 01 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 14 грудня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно зі ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 01 березня 2012 року направлено у Дніпровський районний суд м. Києва позовну заяву до Вищого

адміністративного суду України про захист прав, передбачених Конституцією України.

У позовній заяві ОСОБА_4 оскаржував процесуальні дії Вищого адміністративного суду України, пов'язані із розглядом справи, зокрема, ухвали Вищого адміністративного суду України від 16 січня 2012 року про відмову ОСОБА_4 у допуску до перегляду Верховним судом України ухвали

Вищого Адміністративного суду України від 18 лютого 2011 року.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 березня 2012 року позовну заяву повернуто позивачу для подання до належного суду.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 на зазначену ухвалу Дніпровського

районного суду м. Києва від 23 березня 2012 року відхилено ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду

м. Києва від 18 липня 2012 року.

Касаційну скаргу ОСОБА_4 ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 листопада 2012 року задоволено частково, зазначені ухвалу суду першої та апеляційної інстанції скасовано, питання про відкриття провадження у даній справі передано до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода завдана фізичній або юридичній

особі внаслідок іншої (ніж передбачено в ч. ч. 1-5 цієї норми) незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою,

незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) тa інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного

накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законодавством України.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів» зазначено, що суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про

адміністративні правопорушення не є суб'єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з розглядом судових справ.

Також, Верховний Суд України у Постанові Пленуму від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» роз'яснив, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд, згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та

вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що позивач оскаржує

процесуальні дії суду, пов'язані із розглядом справи, зокрема щодо постановлення Дніпровським районним судом м. Києва ухвали від 23 березня 2012 року у справі № 2604/6289/2012, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судами не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 01 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 14 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

КоротунВ.М. Нагорняк В.А. Юровська Г.В.