Провадження № 2/6919/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2016 року Приморський районний суд міста ОСОБА_1 в складі:

головуючого - судді Кічмаренко С.М.

при секретарі Стогнієнко Т.Г.

за участю адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6; третя особа: Приморський районний відділ Головного управляння Державної міграційної служби України в Одеській області, - про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням; зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_7,ОСОБА_8, треті особи за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_9, про визнання договорів недійсними та вселення, -

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Приморського районного суду міста ОСОБА_1 від 18 грудня 2015 року був частково задоволений позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: місто Одеса, вул..Буніна,40, кв..2

За заявою відповідача ОСОБА_6 зазначене заочне рішення скасоване і справа призначена до нового розгляду по суті.

Після скасування заочного рішення суду позивач в судове засідання не зявився. Про час і місце нового розгляду справи повідомлений належним чином.

При новому розгляді справи, ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом, а в подальшому доповнив та уточнив вимоги, посилаючись на те, що на день розгляду даного позову ОСОБА_3 Апеляційним судом Одеської області розглядалася інша цивільна справа за № 522/22136/14 за апеляційною скаргою ОСОБА_9 на рішення Приморського районного суду міста ОСОБА_1 від 26 січня 2015 року.

ОСОБА_6 пояснив, що на підстави рішення від 26 січня 2015 року, по справі за № 522/22136/14, батько позивача за первісним позовом набув право власності на спірну квартиру. Цивільна справа за № 522/22136/14 надіслана Апеляційному суду Одеської області 23 жовтня 2015 року, - позивачеві (обдарованому) не могло бути невідомим про наявність перешкод до розгляду його позову.

ОСОБА_6, діючи від свого імені, та в інтересах своєї дружини ОСОБА_5, також зазначив, що рішенням Апеляційного суду Одеської області від 01 березня 2016 року скасовано рішення Приморського районного суду міста ОСОБА_1 від 26 січня 2015 року. ОСОБА_7 відмовлено у позові і у праві власності на спірну квартиру. Ухвалою суду першої інстанції від 21 квітня 2016 року допущено поворот виконання.

У судовому засіданні ОСОБА_6 пояснив, що до 17 червня 2016 року йому не було нічого відомо про наявність майнових або фінансових претензій до нього та до спірного нерухомого майна. Жодного повідомлення про розгляд судом цивільних справ він не отримав. 17 червня 2016 року до спірної квартири зявився раніше невідомий ОСОБА_7 у супроводі озброєних осіб, які викинули з квартири його особисті речі, заявивши, що діють на підставі рішення суду.

У доповненнях до зустрічного позову ОСОБА_6 зазначив, що 04 серпня 2015 року на спірну квартиру накладено арешт у формі заборони всім фізичним та юридичним особам вчиняти дії, які спрямовані на її відчуження, а справа призначена до розгляду 16 вересня 2016 року. ОСОБА_10 стверджує, що відповідачі, які були присутні в залі судового засідання, але офіційно про свою участь не заявили, скористалися розбігом у часі, між подачею відповідних заяв і проголошенням ухвали суду та подальшою реєстрацією арешту, уклали, 27 липня 2016 року заздалегідь фіктивний договір купівлі продажу спірної квартири на користь ОСОБА_8. 01 серпня 2016 року цей договір внесений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_11 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В уточненій редакції зустрічного позову ОСОБА_6 зазначив, що в ході підготовки до судового засідання він отримав довідку з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно про укладання ще одного договору дарування його приватної власності: 18 червня 2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_11 посвідчений і внесений в Реєстр договір дарування, між ОСОБА_7 та ОСОБА_3, вибудовано-прибудованого пункту "Рембиттехніка", що являє собою 1/25 частину 71-квартирного житлового будинку. загальною площею 172 квадратних метра, за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вулиця Петрова генерала, будинок 17/2.

Позивач за зустрічним позовом просить вселити його у спірну квартиру, а також визнати недійсними, з моменту укладання зазначені договори дарування й купівлі продажу.

Відповідачі за зустрічним позовом, а також треті особи в судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлені, у тому числі, через засоби масової інформації.

Суд, заслухавши пояснення відповідача за первісним позовом, вивчивши матеріалі справи, приходить до наступного.

ОСОБА_3, звертаючись до суду, у грудні 2015 року, з позовом до ОСОБА_4Ю, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, обґрунтовував заявлені вимоги тим, що являється власником квартири під № 2, в будинку під № 40 по вулиці Буніна, в місті Одесі.

На підтвердження свого права власності позивач надав суду копію договору дарування спірної квартири, який укладений на його користь ОСОБА_7 03 червня 2015 року, та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1

Наявність права власності на спірне приміщення, яке підтверджене належними доказами, надає власникові встановлений ст.15, 16 ЦК України, 71, 72 ЖК України, обсяг повноважень для звернення до суду з вимогою про захист прав власника, в тому числі, шляхом звільнення приміщення від осіб, які в ньому зареєстровані, але не проживають.

Однак, згідно до ч.3 ст.27 ЦПК України, встановлений процесуальний обовязок кожного добросовісно користуватися наданими правами.

З матеріалів цивільної справі № 522/22136/14, вбачається, що 22 жовтня 2015 року, на день розгляду позову ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, представник ОСОБА_9 оскаржив рішення Приморського районного суду міста ОСОБА_1 від 26 січня 2015 року. На підставі оскарженого рішення суду ОСОБА_7 отримав право власності на спірну квартиру, а 03 червня 2015 року вин уклав безоплатний договір на користь ОСОБА_3

Відповідно до ст.223 ЦПК України, рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Цивільна справа за № 522/22136/14 надіслана Апеляційному суду Одеської області 23 жовтня 2015 року. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 01 березня 2016 року рішення Приморського районного суду міста ОСОБА_1 від 26 січня 2015 року, - скасоване, як таке, що суперечить нормам матеріального и процесуального права.

ОСОБА_7 відмовлено у позові про визнання права власності на спірну квартиру. Ухвалою суду, від 21 квітня 2016 року, по цій справі допущено поворот виконання. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 01 березня 2016 року, з аналогічних підстав визнана протизаконною передача судом першої інстанції у власність ОСОБА_7 вибудовано-прибудованого пункту "Рембиттехніка", що являє собою 1/25 частину 71-квартирного житлового будинку загальною площею 172 квадратних метра, за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вулиця Петрова генерала, будинок 17/2.

Усупереч рішенню Апеляційного суду Одеської області, яке набрало законної сили, 18 червня 2016 року, ОСОБА_7 уклав на користь ОСОБА_3 договір дарування вибудовано-прибудованого пункту "Рембиттехніка", який належав на момент укладання договору ОСОБА_6

Відповідно до п.1 ст.203 ЦК України кожен правочин повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а його зміст не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог щодо відповідності ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Суд, оцінюючи надані сторонами докази в їхній сукупності, приходить до висновку, що дії ОСОБА_7 та ОСОБА_3 носять узгоджений між собою, послідовний у часі характер і цілеспрямовані на протизаконне заволодіння та утримання майна родини Булах.

Згідно до п. 10 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06 листопада 2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, наведені обставини свідчать про недобросовісність набувачів і є підставою для задоволення зустрічного позову, оскільки за обставинами справи, набувачі знали, як найменш, могли знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про відсутність права дарувальника відчужувати майно.

Згідно до ч.2 п.7 зазначеної Постанови Пленуму ВСУ: У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

На виконання Постанови Пленуму ВСУ, суд, за наявністю підстав, вважає нікчемними договори дарування вибудовано-прибудованого пункту "Рембиттехніка", на користь ОСОБА_3, а також договору купівлі продажу спірної квартири на користь ОСОБА_8, застосовує до цих договорів наслідки недійсності нікчемного правочину.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3-8, 10-15, 27, 31, 60, 61, 114, 208, 209, 212-216, 218, 223, 390, 392 ЦПК України, ст. 11, 16, 203, 215, 216 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6; третя особа: Приморський районний відділ Головного управляння Державної міграційної служби України в Одеській області, - про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,- відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_6 задовольнити.

Визнати договори недійсними, з моменту укладання:

-договір серії НАН № 669494, дарування квартири № 2, яка розташована по вулиці Буніна, в будинку, під № 40, в місті ОСОБА_1, який укладений 03 червня 2015 року, між ОСОБА_7та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1;

-договір купівлі продажуАДРЕСА_1, по вулиці Буніна, в будинку, під № 40, в місті ОСОБА_1, якій укладений 27 липня 2016 року, між ОСОБА_3 і ОСОБА_8, і внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майноприватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_11 - 01 серпня 2016 року.

-договір дарування вибудовано-прибудованого пункту "Рембиттехніка", що являє собою 1/25 частину 71-квартирного житлового будинку. загальною площею 172 квадратних метра, за адресою: Одеська обл., місто Одеса, вулиця Петрова генерала, будинок 17/2, - якій укладений між ОСОБА_7та ОСОБА_3, посвідчений і зареєстрований 18 червня 2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_11

Вселити ОСОБА_6 в квартиру № 2, яка розташована по вулиці Буніна, в будинку, під № 40, в місті ОСОБА_1.

Рішення суду, в частині визнання договорів недійсними, підлягає виконанню шляхом скасування їхньої державної реєстрації, згідно до ст. 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень".

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області протягом десяти днів, починаючи з дня його проголошення через суд першої інстанції.

Суддя: С.М.Кічмаренко

22.11.2016