Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

18 лютого 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Шаховніної М. О. ,

при секретарі - Якимович К. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - Громадська організація «Садівниче товариство «Більшовик», Подільська районна в місті Києві державна адміністрація, Державна будівельно-архітектурна інспекція України про знесення самовільно збудованої будівлі,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про знесення самовільно збудованої будівлі.

Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1).

Позивачка зазначила, що на даний час на земельних ділянках, що розташовані по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 та які мають цільове призначення для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, ведеться будівництво багатоквартирного чотирьохповерхового будинку з мансардним та цокольним поверхом.

Вказала, що Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві зареєстрував подану ОСОБА_2 декларацію про готовність об'єкта до експлуатації - «Будівництво садового будинку по АДРЕСА_3».

У позовній заяві позивачка зазначає, що в серпні 2015 року Департаментом було розпочато перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності на АДРЕСА_2, під час виїзду за вказаної адресою було встановлено, що там розташований чотирьохповерховий будинок з мансардою, однак доступ до будинку був обмежений, провести перевірку належним чином не вдалося.

Посилаючись на ст. 376 ЦК України, беручи до уваги те, що будівництво багатоповерхового будинку на вищевказаних земельних ділянках ведеться з порушенням норм ДБН «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» та протипожежних норм, що призводить до ризику пошкодження, знецінення, та/або знищення майна позивача, що вже на даний час завдало останній матеріальної шкоди, ОСОБА_1 просить зобов'язати ОСОБА_2 знести за власний рахунок самовільно збудовану будівлю, що розташована на земельних ділянках за кадастрова ними номерами НОМЕР_2 та НОМЕР_3.

У судовому засіданні, ухвалою Подільського районного суду м. Києва, не виходячи до нарадчої кімнати, було замінено неналежну третю особу з Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві на Державну архітектурно-будівельну інспекцію України.

У судовому засіданні представники позивача позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити.

Відповідачка у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини поважності неявки в судове засідання суду не повідомила.

Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Заочний розгляд справи відбувається за відсутності відповідачки з дотриманням вимог, встановлених законом, на підставі ухвали про заочний розгляд справи.

Суд, вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідачки на підставі наявних у справі доказів.

Представники третіх осіб у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Суд, вислухавши пояснення представників позивача, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1) на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом (а.с. 11-12).

У позовній заяві позивачка зазначила, що на даний час на земельних ділянках, що розташовані по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 та які мають цільове призначення для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, ведеться будівництво багатоквартирного чотирьохповерхового будинку з мансардним та цокольним поверхом.

Відповідно до п. 5.4 Статуту Громадської організації «Садівниче товариство «Більшовик» власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та інші споруди, але виключно у відповідності до діючого законодавства України.

Пунктом 6.16 Статуту забороняється самовільна зміна цільового призначення земельної ділянки.

З листа Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві від 16.09.2015 року (а.с. 9-10) та їх пояснень по справі (а.с. 44-45) вбачається, що Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві керуючись ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядком виконання будівельних робіт, затвердженим постановою КМУ № 466 від 13.04.2011 року зареєструвала подану замовником будівництва ОСОБА_2 декларацію про початок виконання будівельних робіт - «Будівництво садового будинку за адресою - АДРЕСА_3 (а.с. 46-47).

У подальшому Департамент зареєстрував подану ОСОБА_2 декларацію про готовність об'єкта до експлуатації - «Будівництво садового будинку по АДРЕСА_3 (а.с. 48-50).

Департаментом в серпні 2015 року Департаментом було розпочато перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності на АДРЕСА_2, під час виїзду на місце 13.08.2015 року за вказаної адресою було встановлено, що там розташований чотирьохповерховий будинок з мансардою, однак доступ до будинку був обмежений, замовник будівництва був відсутній, а тому провести перевірку належним чином не вбачалося можливим.

Позивачка, звертаючись до суду з даним позовом, як на підставу позову посилалася на здійснення відповідачем самовільного будівництва з порушенням норм ДБН «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» та протипожежних норм, що призводить до ризику пошкодження, знецінення, та/або знищення її майна.

В якості правового обґрунтування підстав позову позивачка зазначила ст. 376 ЦК України.

Відповідно до п."г" ч. 1 ст.96 ЗК України землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Згідно з вимогами ст. 375 ЦК України - власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1, 2, 7 ст. 376 ЦК України - житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Згідно із п 22, п. 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного Кодексу України»: «знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Вимоги відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування про зобов'язання особи, яка, маючи дозвіл на будівництво нерухомого майна, допустила при цьому істотне відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, чи істотне порушення будівельних норм і правил, провести відповідну перебудову можуть бути заявлені як у разі, коли ці відхилення були допущені при будівництві нерухомості, так і внаслідок перебудови під час її експлуатації (частина сьома ст. 376 ЦК).

Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність.

Згідно з пунктом 24 зазначеної постанови, знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює будівництво, відмовляється від такої перебудови.

В інших випадках суд за позовом відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування може на підставі ч. 7 ст. 376 ЦК України зобов'язати забудовника здійснити перебудову житлового будинку, будівлі, споруди або іншого об'єкта нерухомості, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил, у тому разі, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам, порушує права інших осіб, коли порушення будівельних норм і правил є істотним, а також є технічна можливість виконати перебудову.

Якщо технічна можливість перебудови об'єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна.

Відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов'язання здійснити перебудову.

Беручи до уваги те, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності, суду у судовому засіданні представником позивача не було надано доказів того, що ОСОБА_2 відповідними органами вручався припис про усунення порушень, не надано доказів того, що відповідачка взагалі відмовляється від перебудови та чи взагалі дана перебудова можлива.

Згідно положень, передбачених ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Пунктом 23 зазначеної постанови передбачено, що у необхідних випадках для з'ясування питань, що виникають при розгляді таких справ і потребують спеціальних знань, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може призначити відповідну експертизу згідно вимог ст. 143 ЦПК України.

Однак, у судовому засіданні представником позивача не було заявлено клопотання про призначення по справі експертизи.

Аналізуючи сукупність наявних обставин та вимог закону, суд приходить до висновку про те, що стороною позивачки у судовому засіданні не доведено обґрунтованими та об'єктивними доказами факт пошкодження її майна збоку відповідачки шляхом зведення незаконної самочинної будівлі.

Крім того, відповідно до роз'яснень у абз. 1, 3 п. 17 Постанови Пленуму Вищого спецiалiзованого суду України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК. Позов може бути пред'явлено до особи, яка здійснила будівництво, як про зобов'язання знесення забудови, так і про знесення забудови за рішенням суду самим власником (користувачем) земельної ділянки за рахунок особи, яка здійснила самочинне будівництво, з одночасним відшкодуванням підтверджених витрат на його знесення.

Ураховуючи наведене, власник майна має право на звернення до суду з позовом на захист своїх прав, порушених самочинним будівництвом, лише при підтвердженні порушення своїх прав власника. Зазначене положення повністю відповідає вимогам ст. 3 ЦПК України, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання

Зі змісту ст. ст. 27, 31 ЦПК України вбачається, що позивач самостійно визначає предмет й підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета та підстав позову.

Позивачці слід було звернутися до суду з позовом на підставі ст. 391, 396 ЦК України та ст. 103 ЗК України, зазначити чим порушую здійснене відповідачем будівництво на ділянці 41 та 42 права позивачці, яка є власником ділянки 23, а якщо порушує, то якими доказами це підтверджується.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

За таких обставин, суд, розглядаючи у межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позовні вимоги особи, права якої порушено про знесення самовільно збудованої будівлі на підставі ст. 376 ЦК України, задоволенню не підлягають.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позов задовленню не підлягає, оскільки не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 376 ЦК України, ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 31,56, 57, 58, 60, 79, 84, 88, 169, 209, 212- 215, 224, 228, 233 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Громадська організація «Садівниче товариство «Більшовик», Подільська районна в місті Києві державна адміністрація, Державна архітектурно-будівельна інспекції України про знесення самовільно збудовану будівлю відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.

Суддя М. О. Шаховніна