Справа № 211/1004/16-ц
Провадження № 2/211/1216/16
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23 листопада 2016 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Папарига В.А.

при секретарі Ручка М.Л.

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа відділ реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради в Дніпропетровській області про усунення перешкод у здійсненні права власності, виселення та зняття з реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що відповідно до свідоцтва про право власності виданого виконавчим комітетом Довгинцівської районної ради народних депутатів вона є власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. У період з 2006 року по 2007 рік вона співмешкала з відповідачем ОСОБА_3 тому зареєструвала його в квартирі, що їй належить. Тривалий час відповідач проживав в іншій квартирі, однак починаючи з 2015 року останній самовільно вселився до квартири. Відповідач ніде не працює, вживає спиртні напої, влаштовує бійки та скандали, перетворив квартиру на місце не придатне для проживання. Він не впускає відповідача у житло, на вимоги залишити житло не реагує. У зв'язку з чим, позивач просить усунути перешкоди в користуванні власністю, шляхом примусового виселення ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1, також просила зобов'язати відділ реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради в Дніпропетровській області зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі та посилаючись на обставини, викладені в позові та те, що відповідач своєю поведінкою не надає позивачу можливості користуватися власністю, на зауваження не реагує, руйнує квартиру, перетворив її на місце не придатне для проживання, ні власника ні її дітей до квартири не впускає .

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4. проти позову заперечували та посилаючись на те, що у відповідача іншого житла немає, а він як співмешканець позивача має право на частку вказаної квартири, просили в позові відмовити.

Представник третьої особи ОСОБА_5 у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, заперечень щодо вимог позивача немає (а.с.68- заява)

Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши докази наявні у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1, на підставі свідоцтва про право власності виданого 10.06.1994 року виконавчим комітетом Довгинцівської районної ради народних депутатів є власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8 -копія свідоцтва, а.с. 9- копія ордеру).

Висновком за фактом виклику працівників поліції від 12.03.2016 року, перевірку за фактом виклику працівників поліції громадянкою ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1, завершено, факти є такими, що підтвердились. (а.с. 55 - копія висновку).

З акту обстеження квартири від 28.09.2016 року за адресою АДРЕСА_1, слідує, що квартира в незадовільному стані, двері квартири не зачиняються, в житлі не придбано, речі розкидані в хаотичному порядку, квартира знаходиться в незадовільному санітарно-гігієнічному стані. В квартирі постійно мешкає ОСОБА_3. (а.с. 71 -84- акт з фотографіями). Вказані обставини не заперечувалися в судовому засіданні відповідачем.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що знає цю родину, вони приятелювали. Позивач працювала по ремонту квартир. Відповідач також працював. Їй відомо, що сторони на теперішній час однією сім'єю не проживають, позивач вільно користуватися своїм майном, а саме квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1, не може, зайти в квартиру не може, через агресію відповідача. Коли вона попала у вказану квартиру, там вже неможливо було знаходитись, була антисанітарія, двері були вирубані, відповідач агресивно відносився до позивача. Крім того у квартирі були неохайні чоловіки.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що з позивачем працює 10 років. Спірна квартира належить позивачу. Вона на цю квартиру заробила. Позивач переїхала в село, щоб проживати з хворою матір'ю. Відповідач взагалі не працює. Він жив раніше з позивачем у селі, потім переїхав у спірну квартиру. У цій квартирі на теперішній час перебувають безхатьки. Діти позивача з'їхали та проживають в іншій квартирі із-за поведінки відповідача, він перешкоджає позивачу доступу до квартири, з ним разом через його поведінку проживати неможливо.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що позивач є її матір'ю. 05.09.2015 року у неї з чоловіком було весілля, вони проживали з дозволу матері у спірній квартирі, однак потім відповідач почав виганяти їх з квартири. Вони пішли з квартири, пізніше позивач зі своєю матір'ю хотіла переїхати у цю квартиру, проте прийти туди неможливо, у квартирі сміття та бруд, речі позивача відповідач продав. У квартирі були безхатьки, вони їх вигнали. У квартирі жити неможливо. Відповідач не дозволяє жити там, вони навіть не можуть туди зайти.

Відповідно ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року та Закону № 475/97 - ВР від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який гарантує право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Права власника квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які надають власнику право використовувати житлом для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і розпоряджатися ним на власний розсуд. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Крім того, ст. 391 ЦК України надає власнику квартири право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися і розпоряджатися своїм майном.

Згідно із ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст.116 ЖК України. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Так відповідно до ст. 116 ЖК України , якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач позбавлена можливості користуватися своєю власністю, а відповідач, як бувший член сім'ї позивача своїми діями псує жиле приміщення вказаної квартири, яка є власністю позивача, фактично як вбачається з фото та показань свідків використовує його не за призначенням, порушує правила співжиття, що робить неможливим проживання у вказаній квартирі ні позивача ні її членів сім'ї. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що позивач зверталася до правоохоронних органів з приводу поведінки відповідача, відносно нього застосовувалися заходи впливу, вказані обставини не заперечувалися самим відповідачем, однак він належних висновків з цього не зробив.

Таким чином суд приходить висновку, що фактичним проживанням та своєю поведінкою відповідач чинить перешкоди позивачу у вільному володінні, користуванні та розпорядженні належною їй на праві власності нерухомістю, у зв'язку з чим, позовні вимоги позивача про виселення підлягають задоволенню.

При цьому, суд не може прийняти до уваги заперечення позивача та його представника в частині того, що спірна квартира є спільною власністю сторін, оскільки належних доказів цього ними суду не надано.

В той же час, згідно положень ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстраційного обліку здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином відповідно до положень ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" вимоги позивача про зобов'язання відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради в Дніпропетровській області зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 - задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 16, 317, 319, 321,386, 391 ЦК України, ст. ст. 109,150,155,156 ЖК України, ст.ст.10,60,197,208-210,212-215 ЦПК України, суд, - ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа відділ реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради в Дніпропетровській області про усунення перешкод у здійсненні права власності на жилий будинок,виселення та зняття з реєстраційного обліку - задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, перешкоди з боку ОСОБА_3 у користуванні та розпорядженні належною їй на праві власності квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 з квартири за адресою: АДРЕСА_1, без надання йому іншого жилого приміщення.

В іншій частині позові вимоги - залишені без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 20 копійок.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу, протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: В. А. Папарига