Справа № 635/8272/15-ц
Провадження № 2/635/37/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року селище Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді О.М. Пілюгіної

за участі секретаря Бабенко І.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суд з позовом, який неодноразово уточнював та остаточно просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу у розмірі 127231,92 гривень.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що протягом 2011 року надав відповідачу у борг грошові кошти в загальному розмірі 6150,00 доларів США та 500 гривень, що складає 141251,92 грн. 28 лютого 2011 року надав 40000,00 гривень, еквівалент 5000, 00 доларів США, які зобовязався відповідач повернути до 31 грудня 2011 року. 13 липня 2011 року надав 965 доларів США, які відповідач зобовязався повернути до 06 вересня 2011 року. 05 серпня 2011 року надав 500 доларів США з оплатою у розмірі 500,00 гривень за користування грошовими коштами, які відповідач зобовязався повернути до 20 вересня 2011 року. Передача грошових коштів відповідачу підтверджена його розписками про отримання грошей. Відповідач своєчасно борг не повернув. В період з 01 березня 2014 року по 21 травня 2015 року відповідач окремими платежами частково погасив суму боргу у розмірі 14020,00 гривень і залишився винним 127231,92 гривень, які позивач просить стягнути з відповідача в примусовому порядку.

Представник позивача ОСОБА_3, який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності в судовому засіданні підтримав вимоги свого довірителя, просив їх задовольнити з підстав викладених у позовних заявах та стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 127231,92 гривень.

Представник відповідача ОСОБА_4, яка діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності в судовому засіданні проти позову заперечувала, посилаючись на безпідставність вимог, просила в задоволенні позову відмовити та застосувати наслідки пропуску строку позовної давності, який сплив, ще у 2014 році, крім того пояснила, що відповідач повернув позивачу борг повному обсязі, ще у 2011 році, коли отримав завдаток при продажу будинку. Позивач борг отримав, розписки не повернув, а пообіцяв їх знищити. Оскільки відповідач знав позивача багато років тому повірив йому і не витребував повернення розписок, але як зясувалось позивач скористався довірою відповідача і розписки не знищив.

Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши надані докази встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем мало місце укладення договорів позики відповідно до умов яких:

13 липня 2011 року позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 650 доларів США які відповідач зобовязався повернути до 06 вересня 2011 року;

05 серпня (рік не зазначено) позивач надав відповідачу 500 доларів США, яку відповідач зобовязався повернути до 20 вересня 2011 року разом із 500 грн. за відсоток;

28 лютого 2011 року позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 40 000 гривень (еквівалент 5 000 доларів США) які разом із відсотками відповідач зобовязався повернути до 31 грудня 2011 року.

На підтвердження отримання вказаних грошових сум позики відповідач надав розписки про отримання грошей у позивача, але у строки встановлені договорами зобовязання виконав частково і неповернутою залишилась грошова сума у розмірі 127231,92 гривень.

Позивач стверджує, що відповідач в період з 01.03.2014 року по 21.05.2015 року повернув тільки 14020 гривень, про що позивач склав довідку-графік.

Також позивач надав: виписку з істрорії хвороби стаціонарного хворого № 5949, відповідно до якої ОСОБА_5 перебувала на лікуванні в Інституті загальної та невідкладної хірургії в період з 09.12.2011 року по 15.12.2011 року; виписку з істрорії хвороби стаціонарного хворого № 4718, відповідно до якої ОСОБА_5 перебувала на лікуванні в Інституті загальної та невідкладної хірургії в період з 10.10.2011 року по 27.10.2011 року; медичні довідки на імя ОСОБА_5 датовані груднем 2011 року, березнем, квітнем 2012 року; виписку з істрорії хвороби стаціонарного хворого № 389, відповідно до якої ОСОБА_5 перебувала на лікуванні в Харківській медичній академії післядипломної освіти в період з 30.04.2015 року по 04.05.2015 року; результат медичного дослідження ОСОБА_5 від 15.109.2015 року; свідоцтво про народження ОСОБА_1; свідоцтво про народження ОСОБА_6; свідоцтво про укладення шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_7; свідоцтво про смерть ОСОБА_8, яка померла 22.11.2013 року; свідоцтво про смерть ОСОБА_9, яка померла 06.02. 2013 року;

За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦПК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором.

Судом встановлено, що відповідач має борг перед позивачем, при цьому суд не приймає посилання представника відповідача на те, що борг повернутий, оскільки доказів на підтвердження вказаної обставини представник відповідача не надала, але при цьому представник відповідача просила застосувати наслідки пропуску строку позовної давності.

Положення законодавства про позовну давність визначені главою 19 ЦК України.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки (ст. 257 ЦК України).

За правилами ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила.

Наслідки спливу позовної давності визначені ст. 267 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

З урахуванням правил ст. 264 ЦК України початком перебігу позовної давності для позивача за розписками є відповідно 06 вересня 2011 року, 20 вересня 2011 року та 31 грудня 2011 року.

Враховуючи, що для заявлених вимог встановлена загальна позовна давність, а позивач звернувся до суду у жовтні 2015 року позовні вимоги не можуть бути задоволені з огляду на припис ч. 1 ст. 267 ЦК України, при цьому суд не приймає до уваги посилання представника позивача на те, що відповідач повертав грошові кошти в період з 01 березня 2014 року по 21 травня 2015 року і критично ставиться до наданого позивачем графіку повернення грошових коштів відповідачем, оскільки вказаний документ складений самим позивачем і не містить підпису відповідача, а інших безспірних доказів на підтвердження повернення грошових коштів відповідачем саме у цей період позивач не надав.

Також, суд критично ставиться до посилань позивача на те, що строк позовної давності він пропустив з поважних причин, оскільки хвороба, смерть близьких людей безумовно є тяжким життєвим випробуванням для людини, але не є подіями надзвичайними і не є непереборною силою, тому відсутні підстави вважати, що вказані обставини перешкоджали позивачу протягом трьох років (особисто або за участі представника) предявити позов, тому відмовляє позивачу в задоволенні вимоги про визнання поважними причини пропущення позовної давності.

Враховуючи викладене, суд за заявою відповідача застосовує позовну давність та відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог про стягнення суми боргу через сплив позовної давності.

На підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати понесені позивачем суд відносить за його рахунок.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 256, 257, 264, 267, 526, 530, 612; 1049 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог повністю відмовити.

Судові витрати пронесені ОСОБА_1 віднести за його рахунок.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду, в апеляційний суд Харківської області через Харківський районний суд Харківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляцію не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.М. Пілюгіна