ухвала

іменем україни

09 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про заміну стягувача, видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для його пред'явлення, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 29 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі - ТОВ «Вектор Плюс») звернулося до суду із заявою про заміну стягувача, видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для їх пред'явлення, посилаючись на те, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 лютого 2011 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк») заборгованість за кредитним договором від 20 травня 2008 року № 1901/0508/71-085 у розмірі 61 366 долари 81 цент США, що відповідно до встановленого Національним Банком України офіційного курсу гривні до іноземних валют, еквівалентно 487 129 грн 73 коп. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Сведбанк» сплачений судовий збір у розмірі 1 700 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду судового процесу у розмірі 120 грн. Відповідно до договору факторингу від 28 листопада 2012 року № 15 ПАТ «Сведбанк» відступило ТОВ «ФК «Вектор плюс» право вимоги за кредитними та іпотечними договорами, у тому числі за договорами ОСОБА_3 Посилаючись на викладене, а також на те, що жодних судових і виконавчих документів за вищевказаним кредитним договором заявник від ПАТ «Сведбанк» не отримував і відповідно не міг знати про будь-які судові процеси за даним кредитним договором, ТОВ «ФК «Вектор плюс» просив задовольнити заяву.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 січня 2015 року заяву задоволено, замінено стягувача ПАТ «Сведбанк» на ТОВ «ФК «Вектор Плюс». Видано дублікат виконавчого листа у справі № 2-965/11, виданого на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду від 14 лютого 2011 року, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Сведбанк» сплаченого судового збору у розмірі 1 700 грн та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду судового процесу у розмірі 120 грн. Поновлено пропущений строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання у справі № 2-965/11.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 29 вересня 2015 року ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 січня 2015 року скасовано та ухвалено нову про відмову в задоволенні заяви.

У касаційній скарзі ТОВ «ФК «Вектор Плюс» просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та задовольнити заяву, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 грудня 2015 року у прийнятті касаційної скарги у частині поновлення строку для пред'явлення виконавчого листа було відмовлено, оскільки виходячи з положень ст. ст. 293, 324 ЦПК України ухвали суду першої інстанції щодо поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання після їх перегляду в апеляційному порядку касаційному оскарженню не підлягають.

Обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судом встановлено, що Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 лютого 2011 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк») заборгованість за кредитним договором від 20 травня 2008 року № 1901/0508/71-085 у розмірі 61 366 долари 81 цент США, що відповідно до встановленого Національним Банком України офіційного курсу гривні до іноземних валют, еквівалентно 487 129 грн 73 коп. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Сведбанк» сплачений судовий збір у розмірі 1 700 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду судового процесу у розмірі 120 грн (а. с. 20).

На примусовому виконанні у Другому відділі державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції (далі - Другий ВДВС Тернопільського МУЮ) перебував виконавчий лист № 2-965, виданий 20 квітня 2011 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області на виконання вищевказаного судового рішення, що підтверджується довідкою Другого ВДВС Тернопільського МУЮ від 24 вересня 2015 року № 2023960. Зазначений виконавчий лист був повернутий банку з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», і на даний час на примусовому виконанні не перебуває (а. с. 115).

Згідно з договором факторингу від28 листопада 2012 року № 15 ПАТ «Сведбанк» відступило ТОВ «ФК «Вектор плюс» право вимоги за зобов'язаннями за кредитним договором від 20 травня 2008 року № 1901/0508/71-085, укладеним між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 (а. с. 26-29).

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції з посиланням на ст. ст. 370, 371, 378 ЦПК України, ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження», виходив із того, що правонаступництвом у виконавчому проваджені є заміна кредитора з переходом до нього права вимоги до боржника, у тому числі й за договором факторингу, і такий кредитор має право звернутися про заміну сторони виконавчого провадження. Оскільки заявником надано докази підтвердження втрати оригіналу виконавчого листа, є підстави для видачі його дубліката.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні заяви, апеляційний суд виходив із безпідставності заявлених вимог, оскільки ТОВ «ФК «Вектор плюс» не надано доказів переходу до нього прав вимоги за спірним кредитним договором.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій не можна з огляду на таке.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (а. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Частиною 1 ст. 37 ЦПК України передбачено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Відповідно до ст. 512 ЦК України, ст. 378 ЦПК України та ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов'язанні він замінюється правонаступником.

За положеннями п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України в разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

За положеннями ч. 1 ст. 378 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї з сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду з заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язково тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту ст. ст. 512, 514 ЦК України та ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження».

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК Українивстановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Вирішуючи спір, апеляційний суд наведених норм закону не врахував та встановивши відсутність належного підтвердження відступлення права вимоги за кредитним договором позивачу на порушення ст. ст. 10, 60, 212, 214, 316 ЦПК України не звернув уваги, що на підтвердження переходу прав вимоги за спірним договором позивачем надано копію договору факторингу № 15, укладеного 28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ПАТ «Сведбанк», копію витягу з реєстру заборгованостей боржників № 1-Б та повідомлення про відступлення прав вимоги від 14 грудня 2012 року № 0031512, направлене ОСОБА_3, які прошиті та скріплені печаткою підприємства. (а. с. 26-31).

Ураховуючи викладене, не є безспірним висновок суду про недоведеність ТОВ «ФК «Вектор плюс» факту набуття ним прав кредитора за кредитним договором № 1901/0508/71-085, укладеним 20 травня 2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3

Крім того, заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про те, що позивачем було надано для огляду суду нотаріально посвідчену копію повного тексту договору факторингу від 28 листопада 2012 року № 15, проте зазначеному належної оцінки не надано.

Також не може залишатися в силі й рішення суду першої інстанції з огляду на таке.

За змістом ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 64 ЦПК Україниписьмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Згідно з ч. 1 ст. 131 ЦПК Українисторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті.

Оригінали письмових доказів, як зазначено у ст. 138 ЦПК України, до набрання судовим рішенням законної сили повертаються судом за клопотанням осіб, які їх подали, якщо це можливо без шкоди для розгляду справи. У справі залишається засвідчена суддею копія письмового доказу.

На порушення ст. ст. 10, 212, 213 ЦПК України суд першої інстанції зазначеного не врахував, не дослідив достовірність та допустимість наданих ТОВ «ФК «Вектор плюс» незавірених належним чином копій документів, які стосуються предмета позову, зокрема, договору факторингу з додатками до нього, та не витребував оригіналів цих документів.

Оскільки вимоги про видачу дубліката виконавчого листа є похідною та взаємопов'язаною від вимоги про заміну стягувача ухвала апеляційного суду в цій частині також підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки допущені судами порушення норм процесуального права унеможливлюють встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення підлягають скасуванню в частині заяви ТОВ «ФК «Вектор Плюс» про заміну стягувача та видачу дубліката виконавчого листа з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» задовольнити частково.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 29 вересня 2015 року в частині заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про заміну стягувача та видачу дубліката виконавчого листа скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.В. Маляренко

І.К. Парінова

О.В. Ступак