АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1027/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 48, 50 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

з участю ОСОБА_6 та ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 12 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька, -

в с т а н о в и л а :

У січня 2016 року ОСОБА_6 звернувся з позовом до ОСОБА_7 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька.

Свої позовні вимоги обґрунтовуючи тим, що відповідач ОСОБА_7 є його рідним сином.

ОСОБА_6 зазначає, що з квітня 2015 року він є інвалідом 2 групи та не має можливості забезпечити своє гідне існування у звязку з відсутністю заробітку, мізерною державною допомогою, необхідністю постійного лікування, оскільки ним було перенесено чотири інсульти, а також у звязку з відсутністю інших джерел існування.

З огляду на це ОСОБА_6 звертався до сина ОСОБА_7, що б той у добровільному порядку надавав йому матеріальну допомогу, проте ОСОБА_7 відмовився, мотивуючи тим, що батько ОСОБА_6 не своєчасно сплачував аліменти на його утримання.

ОСОБА_6 просив суд:

- стягнути на користь ОСОБА_6 з ОСОБА_7 аліменти на утримання непрацездатного батька в твердій грошовій сумі 500 грн., щомісячно з моменту пред'явлення позову до 01.05.2016 року;

- судові витрати покласти на відповідача.

Під час розгляду справи судом першої інстанції позивач зменшив свої позовні вимоги та просив суд стягнути з ОСОБА_7 на його користь 300 грн. щомісячно.

Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 12 березня 2016 року в позові було відмовлено повністю.

Не погодившись з даним рішенням суду у березні 2016 року ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу.

Апеляційні вимоги вмотивовуючи тим, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що він ухилявся від своїх батьківських обовязків щодо відповідача ОСОБА_7, оскільки з світлокопії документів, які були прийняті судом як докази по справі, лише вбачається, що ОСОБА_6 несвоєчасно сплачував аліменти на утримання сина ОСОБА_7, яке було спричинено лише відсутністю постійного місця проживання, а по причині не злісного ухилення від сплати аліментів.

ОСОБА_6 наголошує на тому, що суд не врахував всіх обставин, а саме: що він має другу групу інвалідності, тяжкий стан здоровя, а розмір його щомісячних доходів нижчий за прожитковий мінімум, тоді як його повнолітній син хоча і має численні захворювання, проте є молодою працездатною людиною, тому може сплачувати аліменти на його утримання.

Апелянт просить суд:

- рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 12.03.2016 року скасувати;

- постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю;

- судові витрати покласти на відповідача.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до відхилення, виходячи з наступного.

ОСОБА_6 звернувся до сина ОСОБА_7 з позовом про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька. Як у позовній заяві, так і в апеляційній скарзі він наголошував на тому, що у звязку зі скрутним фінансовим становищем і тяжким станом здоровя він потребує матеріальної допомоги сина.

У відповідності до ст. ст. 180, 199 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

В ст. 150 СК України вказано, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Частиною 3 ст. 75 СК України передбачено, що непрацездатними вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ, III групи.

Згідно ч. 1 ст. 204 СК України дочка, син можуть бути звільнені судом від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків.

Відповідно до пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст. 204 СК).

У матеріалах справи наявна довідка до акту огляду медико-соціальної експертної комісії про те, що 20 квітня 2015 року ОСОБА_6 встановлена друга група інвалідності загального захворювання /а.с. 1/. Інвалідність ОСОБА_6В, встановлено в строк до 1 травня 2016 року, проте з довідки про призначення інвалідності вбачається, що він є працездатним, а протипоказані йому лише водійські професії, даних про своє працевлаштування позивач не надав.

Також ОСОБА_6 підтвердив, що є одруженим, при цьому зазначив, що з приводу вирішення питання про надання матеріальної допомоги до своєї дружини не звертався.

Відповідач та його представник вказаних вимог не визнали та зазначили, що ОСОБА_7 є безробітним і джерел доходів крім соцдопомоги держави не має.

При цьому представником відповідача ОСОБА_8, під час розгляду справи в суді першої інстанції, була надана довідка з Державного центру зайнятості Черкаського МЦЗ, згідно якої вбачається, що ОСОБА_7 перебуває на обліку як безробітній в Черкаському МЦЗ з 31 грудня 2015 року /а.с. 39/.

А з довідки про надання державної соціальної допомоги малозабезпеченій свої ОСОБА_7 вбачається, що йому була призначена соціальна допомога в сумі 217,04 грн. з 01 січня 2016 року по 30 червня 2016 року /а.с.40/.

Також сторона відповідача заперечила вимоги позивача і з тих підстав, що останній ухилявся від сплати аліментів на відповідача та не виконував належним чином батьківських обовязків щодо ОСОБА_7, коли той був неповнолітнім.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до постанови Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.03.1997 року стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 1/2 частини офіційного мінімум, починаючи з 03.03.1997 року до повноліття дітей /а.с. 5/.

18.03.1997 року був виданий виконавчий лист Соснівським районного суду м. Черкаси № АЕ-66 про стягнення з ОСОБА_6 аліментів на користь ОСОБА_9 у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи з 03.03.1997 року до повноліття дітей /а.с. 15/.

Згідно довідки-рахунку Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції № 6940 від 27.12.2013 року загальна сума заборгованості ОСОБА_6 за виконавчим листом № АЕ-66 від 17.03.1997 року станом на 23.11.2013 року склала 20 986,61 грн. /а.с. 37-38/.

Також в матеріалах справи наявні листи-відповіді Головного управління юстиції в Черкаській області від 03.08.2004 року та 18.10.2007 року на звернення ОСОБА_10 з приводу невиконання виконавчого листа № АЕ-66 від 17.03.1997 року. Зі змісту яких вбачається, що ОСОБА_6 не повідомив органи ДВС про зміну місця проживання, тому органи ДВС зверталися до Шполянського РВ УМВС для розшуку боржника /а.с. 32, 33-34/.

При цьому сам позивач ОСОБА_6 визнав, що дійсно регулярно допускав несплату визначених судом аліментів на утримання ОСОБА_7, коли останній був неповнолітнім та, що в нього була заборгованість по їх сплаті, а також ту обставину, що вихованням сина не займався.

Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_6 злісно ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків стосовно відповідача ОСОБА_7

У звязку з чим, враховуючи указані обставини, суд правомірно застосував норму ст. 204 СК України, звільнивши відповідача від обов'язку утримувати батька, та враховуючи цю обставину і зважаючи на відсутність фінансової можливості у відповідача надавати будь-яку допомогу та, водночас, враховуючи наявність у позивача працездатної дружини, яка зобовязана в силу ст. 75 СК України підтримувати його, - правомірно відмовив у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду є законним, обґрунтованим, постановленим на зібраних по справі доказах, які надали суду сторони. Відповідає вимогам матеріального і процесуального законодавства, а доводи апеляційної скарги не є суттєвими, були предметом судового розгляду, суд дав їм належну оцінку і вони не дають підстав для його скасування чи зміни.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 12 березня 2016 року відхилити.

Рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 12 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення однак може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :