Справа № 301/477/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

15 березня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого судді Леска В.В.

суддів Кожух О.А., Кондора Р.Ю.

при секретарі Волощук В.І.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кушницької сільської ради Іршавського району та ОСОБА_2 про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження її меж із сусіднім землекористувачем за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іршавського районного суду від 7 липня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

3 березня 2015 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Кушницької сільської ради Іршавського району та ОСОБА_2 про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження її меж із сусіднім землекористувачем.

Позовні вимоги мотивував тим, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.06.2004 року, виданого на підставі рішення виконкому Кушницької сільської ради №54 від 18.05.2004 року, він є власником житлового будинку з надвірними спорудами № 23 по вул. Шкільна в с. Кушниця, Іршавського району. Право власності на нерухоме майно ОСОБА_3 зареєстровано в КП «Іршавське БТІ» 09.07.2004 року за №6480292.

Рішенням ХХІ-ї сесії VІ-го скликання Кушницької сільської ради від 07.10.2014 року ОСОБА_3, мешканцю с. Кушниця, вул. Шкільна, 23, надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Кушниця, вул. Шкільна, 23, на виконання якого виготовлено технічну документацію на вказану земельну ділянку.

Суміжний землекористувач ОСОБА_2 відмовилась від підписання акту погодження меж земельної ділянки.

Відмова ОСОБА_2 від підписання акту погодження меж земельної ділянки та акту прийому-передачі межових знаків на зберігання є безпідставною та такою, що позбавляє його можливості реалізувати своє право на приватизацію земельної ділянки, що перебуває у його користуванні.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив визнати за ним право на приватизацію земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,15 га, за адресою: с. Кушниця, вул. Шкільна, 23, Іршавського району, без підписання акту погодження меж із суміжним землекористувачем ОСОБА_2, мешканкою с. Кушниця, вул. Шкільна, 25, Іршавського району.

Рішенням Іршавського районного суду від 7 липня 2015 року позов задоволено.

Ухвалено: «Визнати за ОСОБА_3, право на приватизацію земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,15 га, за адресою: с. Кушниця, вул. Шкільна, 23, Іршавського району, без підписання акту погодження меж із суміжним землекористувачем ОСОБА_2, мешканкою с. Кушниця, вул. Шкільна, 25, Іршавського району».

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, яке ухвалене при неповно зясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, відповідачка ОСОБА_2 просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що план забудови земельної ділянки не є документом, що свідчить про площу земельної ділянки, її правильного місця розташування та не є документом, що підтверджує право на цю земельну ділянку.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 15 березня 2016 року до участі у даній справі залучено ОСОБА_1, правонаступника позивача ОСОБА_3, вибувшого із процесу у звязку із смертю 8 серпня 2015 року.

ОСОБА_4, представник відповідачки, підтримав апеляційну скаргу.

ОСОБА_5, який представляє інтереси позивачки ОСОБА_1, просив відхилити апеляційну скаргу і залишити без змін законне та обгрунтоване рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не зявились, відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України справу розглянуто у відсутності сторін.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку з відмовою ОСОБА_2 підписати акт погодження меж земельної ділянки із суміжними землевласниками та землекористувачами, ОСОБА_3 позбавлений можливості реалізувати своє право на приватизацію земельної ділянки, що перебуває у його користуванні для будівництва та обслуговування належного йому на праві власності житлового будинку, а відповідачка не довела порушення позивачем її прав на земельну ділянку.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.06.2004 року, виданого на підставі рішення виконкому Кушницької сільської ради №54 від 18.05.2004 року (а.с. 6), позивач ОСОБА_3 є власником житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в с. Кушниця, вул. Шкільна, 23, Іршавського району. Право власності на нерухоме майно ОСОБА_3 зареєстровано в КП «Іршавське БТІ» 09.07.2004 року за №6480292 (а.с. 6 на звороті).

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 15 березня 2016 року залучено ОСОБА_1 до участі у даній справі, правонаступника позивача ОСОБА_3, вибувшого із процесу у звязку із смертю 8 серпня 2015 року.

Із свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 9 лютого 2016 року приватним нотаріусом Іршавського районного нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за № 279, вбачається, що ОСОБА_1 є спадкоємцем 1/2 частки житлового будинку з належними до нього надвірними спорудами, що розташований за адресою: Закарпатська область, Іршавський район с. Кушниця, вул. Шкільна, будинок № 23, належного померлому ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.06.2004 року, виданого на підставі рішення виконкому Кушницької сільської ради №54 від 18.05.2004 року (а.с. 199).

З плану забудови земельної ділянки в селі Кушниця вул. Нова (тепер Шкільна) вбачається, що в 1969 році ОСОБА_7, батькові ОСОБА_3, було погоджено виділення земельної ділянки шириною 18,8 метрів (а.с. 11).

Встановлено, що ОСОБА_2 є користувачем суміжної земельної ділянки, розташованої по вул. Шкільна, 25 в с. Кушниця 25, Іршавського району, Закарпатської області, яка згідно договору дарування, дарувальник батько відповідачки ОСОБА_8, від 30 грудня 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Іршавської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за № 2-2046, та витягу з державного реєстру правочинів № 625750 від 30 грудня 2004 року, є власником вказаного житлового будинку з належними до нього надвірними спорудами (а.с. 49,50).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є користувачами суміжних земельних ділянок.

Судом встановлено, що 01.10.2014 року ОСОБА_3 звернувся до Кушницької сільської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 7 на звороті).

Встановлено, що ОСОБА_3 дозволено розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Кушниця, вул. Шкільна, 23, що підтверджується копією витягу із рішення ХХІ-ї сесії VІ-го скликання Кушницької сільської ради від 7 жовтня 2014 року (а.с. 7).

Відповідно до ч. 1 ст. 118 ЗК України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 ЗК України.

Рішення органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначено ст. 118 ЗК України. Для приватизації земельної ділянки відповідно до ст. 198 ЗК України необхідним є встановлення та узгодження її розмірів.

Відповідно до п. б ч. 2 ст. 198 ЗК України погодження меж із суміжними власниками та землекористувачами здійснюється при проведенні кадастрових зйомок, для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Таким чином, погодження меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами є обов'язковою умовою для виготовлення кадастрового плану земельної ділянки, який є невід'ємною частиною технічної документації зі складання державного акту на право власності на земельну ділянку.

У випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документу слід вважати, що погодження меж не відбулося.

Згідно ч. 2 ст. 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці обєкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів №376 від 18.05.2010 року (далі - Інструкція) передбачено порядок встановлення меж земельних ділянок.

Відповідно до п. 3.8 Інструкції, межові знаки не встановлюються на бажання власника (користувача) у разі якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо).

Погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами є складовою кадастрової зйомки, що у відповідності до ч. 1 ст. 198 ЗК України є комплексом робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Судом встановлено, що після виготовлення технічної документації ОСОБА_3 звернувся до суміжних землекористувачів з приводу підписання акту погодження меж земельної ділянки, однак відповідачка ОСОБА_2, як суміжний землекористувач, відмовилася від підпису вказаного документа.

Встановлено, що позивач звертався до земельної комісії Кушницької сільської ради щодо погодження встановленої в натурі межі між його земельною ділянкою та земельною ділянкою відповідачки.

Актом від 02.10.2014 року та протоколом засідання комісії з питань агропромислового комплексу, земельної реформи, екології, використання природних ресурсів Кушницької сільської ради від 26.01.2015 року встановлено факт наявності спору між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 щодо меж належних їм ділянок та рекомендовано вирішити питання в судовому порядку (а.с. 9, 10).

Вирішуючи даний спір суд встановив, що рішенням загальних зборів колгоспу «Заря комунізму» батькові відповідачки ОСОБА_8 виділено для забудови земельну ділянку площею 0,04 га ( а.с. 51).

На підставі вказаного вище договору дарування від 30 грудня 2004 року відповідачка набула право власності на будинок, що розташований в с. Кушниця, вул. Шкільна, № 25.

Згідно із ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України, до відповідачки перейшло право користування земельною ділянкою, на якій розміщений будинок, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Встановлено, що доказів виділення відповідачці або її батькові земельної ділянки у більшому розмірі ніж 0,04 га, суду не надано.

Як вірно зазначив суд, рішення сесії сільської ради про надання ОСОБА_2 дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку в с. Кушниця, вул. Шкільна, №25, площею спочатку 0,07 га, а потім 0,1 га не є доказами на підтвердження доводів відповідачки про передачу їй у користування земельної ділянки у вказаних розмірах (а.с. 56,57).

Згідно матеріалів інвентарних справ від 2004 року на домоволодіння, що розташовані в с. Кушниця, вул. Шкільна, №23 та №25, оглянутих в судовому засіданні, що містять схематичні плани забудови обох земельних ділянок, межі земельних ділянок не були прямими, а мали виступи. Розміри даних виступів не зазначено, оскільки проводилися заміри будинків, а не меж земельних ділянок.

Із копії схеми розміщення земельної ділянки та копії акту погодження меж земельної ділянки ОСОБА_3 із суміжними землевласниками та землекористувачами від 14.11.2014 року вбачається, що ширина земельної ділянки позивача становить 16,31 м та 15,26 м (а.с. 8). У той же час, згідно плану забудови земельної ділянки в с. Кушниця, вул. Нова (тепер вул. Шкільна, 23), що виготовлявся у 1969 році на імя батька позивача ОСОБА_7, ширина наданої для забудови земельної ділянки становила 18,8 м (а.с. 11).

Таким чином, як вірно зазначив суд, земельна ділянка позивача звузилася, а не розширилася за рахунок суміжної земельної ділянки, як це стверджує відповідачка.

Тому колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду про недоведеність тверджень відповідачки, що позивач самовільно захопив частину належної їй земельної ділянки, переставивши огорожу в бік її земельної земельної, в результаті чого утворився виступ. Дане твердження грунтується на припущеннях відповідачки, тому вона не може заперечувати ОСОБА_1 на приватизацію земельної ділянки орієнтовною площею 0,15 га, яка згідно витягу з погосподарської книги значиться за будинком № 23 по вул. Шкільна в с. Кушниця, побудованим у 1970 році.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи спір, судом першої інстанції вірно встановлено безпідставність відмови від підпису ОСОБА_2 під актом погодження меж земельної ділянки із суміжними землевласниками та землекористувачами.

Інші доводи апеляційної скарги на законність судового рішення не впливають.

У відповідності до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З огляду на обставини, встановлені у справі в їх обєктивній сукупності, та з врахуванням вищезазначених норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскарженого рішення.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скагу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Іршавського районного суду від 7 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: