АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1372/16 Справа № 185/4298/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Свистунова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої В.Ю., Ремеза В.А.

за участю секретаря Синенка Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділ частки із спільного майна в натурі шляхом компенсації їх вартості, припинення права власності на частку майна,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року позивач звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом про виділ частки із спільного майна в натурі шляхом компенсації її вартості, в якому просив суд стягнути з нього на користь відповідача в рахунок компенсації 2/9 часток домоволодіння № 24 по провулку Горького с. Богуслав Павлоградського району Дніпропетровської області 50 000,00 грн., припинити право власності відповідача на 2/9 частини зазначеного домоволодіння, визнати за ним право власності на цілу частину цього домоволодіння та стягнути з відповідача понесені ним по справі судові витрати.

Після проведення по справі судово-будівельної експертизи позивач уточнив свої позовні вимоги, просив суд припинити право власності відповідача на 2/9 частини домоволодіння № 24 по провулку Горького с. Богуслав Павлоградського району Дніпропетровської області, визнати за ним право власності на цілу частину цього домоволодіння, передати відповідачу в якості компенсації його частки у цьому домоволодіння кошти в сумі 42 210,89 грн., які були внесені ним на депозитний рахунок ТУ ДСА України: р/р 6709, банк ГУ ДКСУ в Дніпропетровській області, МФО 805012, , стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати в розмірі 4 800,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого на його ім»я 22.04.1998 року державним нотаріусом Другої Павлоградської державної нотаріальної контори, він є власником 7/9 частин домоволодіння № 24, розташованого по провулку Горького в с. Богуслав Павлоградського району Дніпропетровської області. Інші 2/9 частини вказаного домоволодіння належали його матері ОСОБА_4, яка померла 20.07.2014 року, та після смерті якої зазначені 2/9 частки перейшли у спадок відповідачу на підставі Свідоцтва проправо на спадщину за заповітом.

Позивач разом зі своєю дружиною зареєстрований у спірному домоволодінні і проживають в ньому, утримують це домоволодіння, іншого житла не мають. Відповідач зареєстрований та має інше місце проживання, спірним домоволодінням не користується.

Між позивачем та відповідачем склалися неприязні стосунки, що робить неможливим спільне володіння та користування ним. У звязку з цим, керуючись нормами ст. 365 ЦК України, яка передбачає можливість припинення за рішенням суду права власності на частку у спільному майні, яка є незначною, та не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне користування є неможливим та таке припинення не спричинить істотної шкоди інтересам співвласника та членів його родини, просить припинити право власності відповідача на 2/9 частини спірного володіння, визнати за ним право власності на цілу частину спірного домоволодіння, передати в якості компенсації відповідачу кошти у сумі 42 210,89 грн. та стягнути з відповідача усі судові витрати по справі.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2015 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

У апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в межах заявлених вимог та на підставі тих доказів, що надані були сторонами під час розгляду справи по суті, у достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 22.04.1998 року державним нотаріусом Другої Павлоградської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, спадкова справа № 78, зареєстровано в реєстрі за № 473 (а.с.5), позивачу належить право власності на 7/9 частин жилого будинку - А-цегляного, жилою площею 41,1 кв.м., з надвірними будівлями: сарай Б- цегляний, літня кухня-Г-саманна, обкладена, вбиральня-Д-деревяна, навіс-Е-деревяний, огорожа-1-4-деревяна, колодязь-К-бетонний, що знаходиться в с. Богуслав, вул. Горького, 24 Павлоградського району Дніпропетровської області, розташованого на присадибній ділянці присадибних земель Богуславської сільської Ради.

Відповідно до інформаційної довідки, наданої з Державного реєстру речових прав (а.с.93) у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутня інформація щодо реєстрації за позивачем прав власності на нерухоме майно.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Другої Павлоградської держнотконтори ОСОБА_6 19.03.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 485 (а.с. 27), відповідачу належать 2/9 частки житлового будинку № 24, розташованого на земельній ділянці Богуславської сільської ради (кадастровий номер відсутній) про пров. Горького в с. Богуслав Павлоградського району Дніпропетровської області, який за планом земельної ділянки позначено літерою «А, а» - житловий будинок з сіньми, цегла, житловою площею 41, 1 кв.м., загальною площею 79, 7 кв. м., з господарчими будівлями і спорудами, позначеними за планом земельної ділянки наступними літерами: Б літня кухня, В гараж, Г літня кухня, г приб. до літ. кухні, Д убиральня, Е навіс, Ж убиральня, З сарай, К колодязь, пдВ погріб, № 1-4 огорожа, № 5 колонка питна, № 6 яма вигрібна, № 7 яма вигрібна.

Відповідно до інформаційної довідки, наданої з Державного реєстру речових прав (а.с.89-92) у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно зазначене нерухоме майно зареєстроване за відповідачем.

Відповідно до довідки, виданої Богуславської сільською радою 03.04.2015 р. № 625 (а.с.6) за адресою: с. Богуслав, пров. Горького, 24 зареєстровані ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_7.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи № 22 від 30.08.2015 р. (а.с.40-71) дійсна ринкова вартість домоволодіння, розташованого по провулку Горького в с. Богуслав Павлоградського району Дніпропетровської області, з урахуванням його місцеположення й забезпеченості інженерними мережами, на дату складання висновку, на 30 серпня 2015 року, становить 18 9949, 00 грн. без урахування ПДВ.

Дійсна ринкова вартість 2/9 частин зазначеного домоволодіння на дату складення висновку, на 30 серпня 2015 року, становить 42 210, 89 грн.

Загальна площа вищевказаного житлового будинку не дозволяє виділити з нього 2/9 частини в натурі, з обладнанням окремого входу/виходу.

У звязку з тим, що розділити домоволодіння № 24 по провулку Горького в с. Богуслав Павлоградського району Дніпропетровської області в натурі на 7/9 та 2/9 частини із виділенням 2/9 частини в натурі з влаштуванням окремого входу/виходу неможливо, варіанти поділу не розроблялися.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 03.06.1998 року державним нотаріусом Першої Павлоградської держнотконтори, спадкова справа № 293, зареєстрованого в реєстрі за № 2-526 (а.с.81) квартира АДРЕСА_1, де зареєстрований та проживає відповідач, належить на праві власності ОСОБА_8.

Згідно договору дарування квартири від 25.09.1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округа ОСОБА_9І, зареєстрованого в реєстрі за № 4328 (а.с.82) відповідач ОСОБА_3, ОСОБА_8 та ОСОБА_10 подарували, а ОСОБА_11 та ОСОБА_12, та ОСОБА_13 прийняли у дар квартиру АДРЕСА_2.

Таким чином, в ході судового розгляду знайшли своє підтвердження доводи відповідача щодо відсутності у нього будь-якого іншого житлова, крім спірного домоволодіння, 2/9 частини якого належить йому на праві власності.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

У силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 13 січня 2016 року розглянув справу N 6-2925цс15, предметом якої був спір про присудження співвласнику грошової компенсації за частку у спільному майні.

Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого положення статті 365 ЦК України регулюють випадки, коли позивач - співвласник майна, домагається позбавлення права власності на частку майна інших співвласників - відповідачів по справі.

З врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Суд має враховувати весь об»єм вищезазначених підстав для задоволення вимог щодо припинення права на частку у спільному майні.

Крім того, суд ухвалює рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-68цс14, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, а суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

З урахуванням встановлених обставин у справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутній повний об»єм підстав, за яких є можливим застосування ст.. 365 ЦК України до спірних відносин, а саме, що припинення права власності відповідача на 2/9 частин спірного домоволодіння завдасть йому істотної шкоди, оскільки, будь-якого іншого житла, яке належить йому на праві власності, він не має.

Посилання позивача на те, що відповідач не зареєстрований у спірному домоволодінні не заслуговують на увагу, оскільки, порушується принцип рівності прав співвласників, а правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Позивачем не було надано суду належних доказів, що частка відповідача у спільному майні, є незначно, а тому ця підстава вважається судом недоведеною.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду першої інстанції, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі зясовані права та обовязки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 308 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не має, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді В.Ю.Міхеєва

ОСОБА_14