У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Карпенко С.О., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справ за позовом ОСОБА_6 до Городнянської районної державної адміністрації Чернігівської області про скасування розпорядження, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 20 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 18 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Городнянської районної державної адміністрації Чернігівської області (далі - Городнянська РДА) про скасування розпорядження Городнянської районної державної адміністрації від 20 лютого 2003 року № 46 «Про визнання виданих членам колективного сільськогосподарського підприємства «Дельта» сертифікатів на право на земельну частку (пай) такими, що втратили чинність».

На обґрунтування вимог позивач посилався на те, що 22 вересня 1999 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) були зареєстровані сертифікати на право на земельну частку (пай) за № № 1, 2, 3, 4, 5, видані членам Колективного сільськогосподарського підприємства «Дельта» (далі - КСП «Дельта») громадянам: ОСОБА_7 - сертифікат серії НОМЕР_3, ОСОБА_8 - сертифікат серії НОМЕР_1, ОСОБА_9 - сертифікат серії НОМЕР_2, ОСОБА_10 - сертифікат серії НОМЕР_4, ОСОБА_6 - сертифікат серії НОМЕР_5. Розпорядженням Городнянської районної державної адміністрації від 20 лютого 2003 року № 46 припинено право позивача та вказаних осіб на землю, яке є конституційним правом, що набувається та використовується громадянами виключно на підставі закону, а згідно зі ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування та розпорядження земельними ділянками.

Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 20 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 18 вересня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій із ухваленням нового рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судами встановлено, що згідно із розпорядженням Городнянської РДА від 21 лютого 1997 року № 56 «Про передачу земель КСП «Дельта» для сільськогосподарського використання» цьому підприємству видано державний акт на право колективної власності на землю від 28 лютого 1997 року, який був зареєстрований в Книзі записів державних актів за № 33. Згідно із указаним актом КСП «Дельта» передавалося в колективну власність 201 га землі на території Макшинської сільської ради.

Додатком 1 до вказаного державного акта визначений список членів КСП «Дельта» - ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_6

20 вересня 1999 року видані сертифікати вказаним членами КСП, якими підтверджувалося їхнє право на земельні частки (паї) у праві колективної власності на землю вказаного КСП.

20 вересня 1999 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) зареєстровані сертифікати на право на земельну частку (пай) № № 1, 2, 3, 4, 5, видані членам КСП «Дельта».

22 жовтня 2001 року Чернігівським міжрайонним природоохоронним прокурором в інтересах держави в особі Макишинської сільської ради подано позов до Городнянської РДА про визнання недійсним розпорядження від 21 лютого 1997 року № 56 та визнання недійсним державного акта на право колективної власності на землю від 28 лютого 1997 року.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 27 листопада 2002 року визнано незаконним розпорядження Городнянської РДА від 21 лютого 1997 року № 56 та визнано недійсним державний акт на право колективної власності на землю, виданий КСП «Дельта». Вказане судове рішення набрало законної сили.

На виконання постанови Київського господарського апеляційного суду від 27 листопада 2002 року Городнянською РДА 20 лютого 2003 року винесене розпорядження, яким державний акт, виданий КСП «Дельта», визнано недійсним та землі, передані за недійсним актом цьому КСП, загальною площею 201 га, вирішено передати до земель запасу Макишинської сільської ради. У зв'язку із цим визнано такими, що втратили чинність, сертифікати на земельну частку (пай) громадян: ОСОБА_7 - сертифікат серії НОМЕР_3, ОСОБА_8 - сертифікат серії НОМЕР_1, ОСОБА_9 - сертифікат серії НОМЕР_2, ОСОБА_10 - сертифікат серії НОМЕР_4, ОСОБА_6 - сертифікат серії НОМЕР_5.

У 2010 році ОСОБА_6 до Вищого господарського суду України подано касаційну скаргу на рішення господарського суду Чернігівської області від 05 грудня 2001 року та постанову Київського господарського апеляційного суду від 27 листопада 2002 року.

Постановою Вищого господарського суду України від 15 вересня 2010 року скасовано рішення господарського суду Чернігівської області від 05 грудня 2001 року та постанову Київського господарського апеляційного суду від 27 листопада 2002 року, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Чернігівської області.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 25 листопада 2010 року визнано недійсним розпорядження Городнянської районної державної адміністрації від 21 лютого 1997 року № 56 «Про передачу земель колективному сільськогосподарському підприємству «Дельта» для сільськогосподарського використання». Припинено провадження у справі в частині визнання недійсним державного акта на право колективної власності на землю від 28 березня 1997 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю № 33, виданого КСП «Дельта».

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що право особи на земельну частку (пай) нерозривно пов'язане із існуванням самого державного акта на право колективної власності на землю, а нікчемність такого державного акта на право колективної власності на землю не свідчить про відсутність будь-якої законної підстави для існування прав учасників колективної власності та має призводити до втрати прав, похідних від права колективної власності, оскільки позивач набув право на земельну частку внаслідок прийняття незаконного розпорядження органу влади, яке було визнане судом недійсним, та на підставі нікчемного державного акта колективної власності на землю, виданого КСП «Дельта».

Проте повністю з такими висновками судів попередніх інстанцій погодитися не можна.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємства і організаціям» (далі - Указ від 08 серпня 1995 року № 720/95) установлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Згідно із п. 2 Указу від 08 серпня 1995 року № 720/95 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією (п. 5 Указу від 08 серпня 1995 року № 720/95).

Відповідно до п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

З аналізу вказаних норм матеріального права слід дійти висновку, що громадяни, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай), які є правовстановлюючими документами, у будь-якому випадку зберігають за собою право на земельну частку (пай) до виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю, і таке право є безумовним.

Статтею 44 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), визначено перелік повноважень, які районні, обласні ради делегують місцевим державним адміністраціям.

Згідно із ст. 140 Земельного кодексу України 2001 року (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), підставами припинення права власності на земельну ділянку є: добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; відчуження земельної ділянки за рішенням власника; звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; конфіскація за рішенням суду; невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Положеннями ст. ст. 154, 155 Земельного кодексу України 2001 року (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), передбачено, що органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов'язки чи обмеження. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

У справі встановлено, що розпорядженням Городнянської районної державної адміністрації від 20 лютого 2003 року № 46 передано до земель запасу Макишинської сільської ради земельну ділянку загальною площею 201 га, в тому числі ріллі - 201 га; визнано такими, що втратили чинність, сертифікати на земельну частку (пай) громадян: ОСОБА_7 - сертифікат серії НОМЕР_3, ОСОБА_8 - сертифікат серії НОМЕР_1, ОСОБА_9 - сертифікат серії НОМЕР_2, ОСОБА_10 - сертифікат серії НОМЕР_4, ОСОБА_6 - сертифікат серії НОМЕР_5 (т. 1, а. с. 3).

Відмовляючи в задоволенні позову з тих підстав, що у зв'язку із нікчемністю державного акта на право колективної власності на землю відсутня законна підстава для існування прав учасників колективної власності, суди попередніх інстанцій не врахували вказані норми матеріального права, не звернули уваги на те, що право позивача на земельну частку (пай) є безумовним.

При цьому судами не враховано, що положеннями Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» не передбачено можливості районною державною адміністрацією без рішення суду вирішувати питання про припинення будь-якого права на земельну ділянку громадянина, у зв'язку з чим, коли органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування видано акт, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт підлягає визнанню недійсним.

У той же час питання про визнання такими, що втратили чинність, сертифікатів на земельну ділянку (пай) громадян, у зв'язку із нікчемністю державного акта на право колективної власності, може бути вирішене у спосіб, передбачений Земельним кодексом України, за відповідним зверненням органу місцевого самоврядування до суду.

Допущені судами порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому оскаржувані рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими, у зв'язку із чим вони підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 20 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 18 вересня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова