Справа № 357/7414/16-ц Головуючий у І інстанції Дмитренко А. М.
Провадження № 22-ц/780/5935/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 08.12.2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Сержанюка А.С., Суханової Є.М.,

за участю секретаря Топольського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 вересня 2016 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Альфа-Кредит» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Альфа-Кредит» до ОСОБА_3 про стягнення з відповідача на його користь заборгованості за кредитним договором в сумі 300 000,00 грн. Позивач, посилаючись на можливість відчуження відповідачем належного їй майна, за рахунок якого у разі задоволення позову можливе виконання рішення суду, подав до суду клопотання про забезпечення позову, в якому просив накласти арешт на належну відповідачу квартиру АДРЕСА_1 а також до набрання чинності рішенням суду у даній справі заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо даної квартири.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 вересня 2016 року заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Альфа-Кредит» про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на вищевказану квартиру, що належить на праві власності відповідачу. В задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

Вказану ухвалу суду оскаржила особа, яка не приймала участі у справі, ОСОБА_2. У своїйапеляційній скарзі він, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову. Апеляційну скаргу обґрунтував тим, що оспорюванню ухвалою порушені його права та інтереси, так як з 21 вересня 2007 року він перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, спірна квартира була придбана ними під час шлюбу за спільні кошти. Таким чином спірна квартира не є особистою власністю відповідача, а є обєктом права спільної сумісної власності їх подружжя, накладення арешту на вказану квартиру порушує його права. Вказує, що судом першої інстанції невірно надано оцінку доказам по справі. Вважає, що ухвала суду є незаконною, тому її слід скасувати.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав:

Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожен повинен довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених законом. Аналогічна норма міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були належним чином доведені в ході розгляду.

Обґрунтовуючи порушення оскаржуваною ухвалою своїх прав, апелянт стверджував, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що квартира, на яку було накладено арешт, належить йому на праві спільної сумісної власності разом з відповідачем. В той же час належних доказів на підтвердження такої тези апелянтом представлено не було. При цьому колегія суддів зважає, що не усе придбане майно під час шлюбу автоматично вважається спільною сумісною власністю подружжя, адже законом передбачені випадки, коли один з подружжя може набувати майно в особисту приватну власність навіть при його придбанні під час шлюбу. За таких умов право апелянта на спірне майно потребує доведення, чого в даному випадку здійснено не було. Натомість апелянтом надано докази щодо оформлення інвестиційного договору саме на відповідача по справі, сплату нею передбачених договором платежів та оформлення права на квартиру на ОСОБА_3.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що доводи апелянта не були належним чином доведені в ході судового розгляду, відтак не можуть бути прийняті судом.

У відповідності до положень п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2відхилити.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий С.О. Журба

Судді: А.С. Сержанюк

ОСОБА_4