Провадження № 22-ц/780/1988/16 Доповідач у 2 інстанції Приходько К. П.
Категорія 26 23.03.2016
УХВАЛА

Іменем України

23 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Верланова С.М., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря: Дрозд Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 січня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

встановила :

у листопадні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги, тим що, 22 квітня 2008 року був укладений договір №2КU0АЕ00000100, згідно з яким відповідачу було надано кредит у сумі 9450,08 доларів США на термін до 19.04.2013р.

Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором, надав кредитні кошти позичальнику, а позичальник не виконує свої зобов'язання за договором, станом на 01.10.2015р. виникла заборгованість на загальну суму 5661,94 доларів США, яка складається заборгованості по тілу кредиту - 1804,22 доларів США, заборгованості за відсотками - 0,24 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання - 3576,68 доларів США, штрафу (фіксована частина) - 11,74 доларів США, штраф (процентна складова) - 269,06 доларів США. Посилаючись на зазначені обставини, а також на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх зобов'язань за кредитним договором.

Просило стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору у розмірі 5661,94 доларів США, що за курсом 21,29 відповідно до НБУ від 01.10.2015 року складала 120542,69 грн., за кредитним договором №2КU0АЕ00000100 від 22.04.2008 року та судові витрати - 1144,87 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 січня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 22.04.2008року №К2U0AE00000100 в розмірі 1804,46 доларів США , що за курсом НБУ станом на 01.10.2015р. становить 38416,9534грн. та судові витрати по справі - 365,71грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилається на його незаконність та необґрунтованість та таке, що підлягає скасуванню в частині відмови в задоволені позовних вимог щодо стягнення пені та штрафу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що банківський кредит це не тільки зобов'язання надати грошові кошти, але й зворотне зобов'язання такі грошові кошти повернути та сплатити відсотки за користування ними, то банківський кредит - це зобов'язання, в якому банк зобов'язується надати позичальнику грошові кошти (в тому числі в іноземній валюті) в кредит в обмін на зобов'язання позичальника повернути таку грошові кошти (в тій самій валюті) та сплатити проценти за користування такими грошовими коштами (також валюті кредиту).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що дійсно між сторонами ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 22.04.2008 року було укладено кредитний договір №2КU0АЕ00000100, згідно з яким позичальник отримав кредит розміром 9450,08доларів США на термін до 19.04.2013р.

Дані обставини повністю підтверджуються копією кредитно - заставного договору, згідно з яким позичальнику надається кредит на умовах, визначених в розділі 17 «Особливі умови».

Відповідно до п.17.1 загальний розмір кредиту - 9450,08 доларів США. Відповідно до п.17.1.3 - мета кредиту а,) частина кредиту в розмірі 9080 доларів США надається з метою придбання автомобіля, б) частина кредиту в розмірі 90,80 доларів США надається з метою оплати перших страхових платежів за договором страхування за перший рік кредиту, в) - частина кредиту в розмірі 6,88 доларів США, з метою оплати коштів за реєстрацію предмета застави в державному реєстрі, г) - частина кредиту 272,40доларів США - з метою оплати винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі кредиту не пізніше 22.04.2008р.

Відповідно до п.17.1.6 процентна ставка - 13,08 % річних. Відповідно до п.17.1.7 з метою виконання зобов'язань за п.3.4 кредитного договору позичальнику відкривається кредитна лінія в розмірі 4108,60 доларів США для сплати чергових страхових платежів. Відповідно до п.17.1.9 періодом сплати сторони визначили з 22 по 26 число кожного місяця.

Відповідно до п.17.9 опис предмету застави : марка автомобіля Skoda Fabia, рік випуску 2006р., тип транспортного засобу - легковий автомобіль до 1500 см.куб., кузов НОМЕР_2, об'єм двигуна 1,19, державний номер НОМЕР_1.

Предмет застави належить позичальнику на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 18.04.2008р. Предмет застави передається в заставу разом з усіма його при належностями згідно технічної документації. Згідно з п.17.10 сторони погодились що на дату підписання договору вартість предмета застави становить 65650,00грн.

Відповідно до п.17.11 - розмір забезпечених вимог станом на дату підписання договору розмір забезпечених вимог становить 13733,40доларів США плюс нараховані проценти та винагороди, а також інші суми, що можуть підлягати сплаті позичальником за договором..

Як вбачається з поданої відповідачем додаткової угоди №1 до кредитного договору від 22.04.2008р. №2КU0АЕ00000100 від 13.12.2012року сторони домовились з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором укласти додаткову угоду №1 про наступне:

Згідно з п.1.1 додаткової угоди - суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшити на 3231,88 доларів США, а саме : відсотки у розмірі 1093,74доларів США, комісія у розмірі 307,94доларів США, пеня у розмірі 1830,80 доларів США.

Відповідно до п.1.2 датою остаточного погашення заборгованості за договором - 26.12.2015р.

Відповідно до п.1.4. додаткової угоди з моменту підписання сторонами цієї додаткової угоди, за умови належного виконання позичальником своїх зобов'язань по сплаті платежів, визначених у графіку погашення кредиту, позичальник сплачує відсотки в розмірі 0,12% річних.

Сторони в п.1.5.3 додаткової угоди погодили, що починаючи з наступного дня, який слідує за днем повернення кредиту (32-й день), позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,05% від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом за кожен день прострочення. Відповідно до п.1.5.4.- позичальник сплачує банку штраф у розмірі 3100,35 доларів США.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що заборгованості по тілу кредиту та відсоткам, станом на 1.10.2015р. в розмірі 1804,22 доларів США та 0,24 доларів США, всього - 1804,46 доларів США, підлягає до стягнення з урахуванням відсутності будь - яких доказів виконання зобов'язання з боку позичальника та відсутності заяв відповідача про не визнання позову в цій частині.

В частині позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 3576,68 доларів США та штрафу (фіксована частина) - 11,74 доларів США, штрафу (відсоткова складова) 269,06 доларів США, суд врахував строк позовної давності, передбаченої п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, а також матеріального стану відповідача, який утримує двох неповнолітніх дітей, відмовив в цій частині у задоволенні позову.

З такими висновками погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосуються положення п.1 цієї глави.

Згідно з ст.509 цього Кодексу зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (відповідач) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною 1 статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3 статті 533 ЦК України ).

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року №15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України №3-29гс15 від 01.04.2015р., ухвалі Вищого спеціалізованого суду України від 25.09.2013р.

Згідно з ч.1 ст.360-7 ЦПК України - рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно - правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Таким чином, максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки Національного банку України, а оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

Крім цього, позивачем не надано до суду розрахунку пені за один рік з урахуванням строку позовної давності, передбаченої п.1 ч.2 ст.258 ЦК України - позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст.303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» відхилити, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді