Копія Справа №403/506/16-ц
Провадження №2/403/104/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2016 р. Устинівський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого: Годованець І. А.

при секретарі: Остапенко Н. М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Устинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про визнання недійсним договору надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі, стягнення безпідставно отриманої і збереженої грошової суми 7560.00 грн. та процентів за користування чужими грошовими коштами в сумі 1613.90 грн., - В С Т А Н О В И В : ОСОБА_1 подано до суду позов до товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про визнання недійсним договору надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі, стягнення безпідставно отриманої і збереженої грошової суми 7560.00 грн. та процентів за користування чужими грошовими коштами в сумі 1613.90 грн. Вимоги мотивуються тим, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, подав письмову заяву про проведення судового розгляду справи у його відсутність, просить задовольнити позовні вимоги про визнання недійсним договору надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі, стягнення безпідставно отриманої і збереженої грошової суми 7560.00 грн. та процентів за користування чужими грошовими коштами в сумі 1613.90 грн. В судове засідання представник відповідача ТОВ «Авто Просто» ОСОБА_2 не з'явився, подав письмову заяву про проведення судового розгляду справи у його відсутність, просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним договору надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі, стягнення безпідставно отриманої і збереженої грошової суми 7560.00 грн. та процентів за користування чужими грошовими коштами в сумі 1613.90 грн., як необґрунтованих. Ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

30 червня 2015 року ОСОБА_3 та товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» укладено договір за №715038 «Фінансування нових автомобілів», предметом якого є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок обєднаних періодичних платежів учасників групи через систему «Авто Так». Відповідно до умов договору, учасник сплачує ціну автомобіля невеликими щомісячними внесками, зазначеними в цьому договорі, як «Періодичні платежі». Розмір одного «Періодичного платежу» становить 0,8333% (або 1/120) від ціни автомобіля, що зазначено в додатку №1 до цього договору. До договору «Фінансування нових автомобілів» від 30 червня 2015 року за №715038, сторонами укладено та підписано «Додаток №1». В матеріалах справи є «Додаток №1» (а.с.9), в якому в графах: «Марка автомобіля» зазначено «ВАЗ»; «Модель» та «Поточна ціна автомобіля в грн., дійсна на день укладення договору» - відсутній запис (не заповнено). Представником відповідача ТОВ «Авто Просто» ОСОБА_4 на письмове звернення ОСОБА_1 подано «Додаток №1» (а.с.15), в якому в графах, зазначено: «Марка автомобіля» «КІА»; «Модель» - «Rio» ; «Поточна ціна автомобіля в грн., дійсна на день укладення договору» - 315000,00 грн. ОСОБА_1, на виконання договірних зобовязань, згідно платіжних документів, на рахунок ТОВ «Авто Просто» внесено періодичний платіж учасника групи на суму 7560.00 грн., що не заперечується представником відповідача. ОСОБА_1 при наступній сплаті періодичного платежу учасника групи було виявлено розбіжності в розмірі грошової суми, яку необхідно внести на рахунок ТОВ «Авто Просто», про що письмово повідомив представника ТОВ «Авто Просто». 12 серпня 2015 року представником ТОВ «Авто Просто» ОСОБА_4 письмово повідомлено ОСОБА_1, що в «Додаток №2», зазначено: «Марка автомобіля» «КІА»; «Модель» - «Rio»; «Поточна ціна автомобіля в грн., дійсна на день укладення договору» - 315000,00 грн., періодичний платіж учасника групи становить 7560,00 грн.

24 липня 2015 року ОСОБА_1 подано ТОВ «Авто Просто» заяву повідомлення з пропозицією розірвати договір за №715038 «Фінансування нових автомобілів» з підстав, що в «Додаток №1» до цього договору не зазначено марки автомобіля, його вартості, тобто, відсутні істотні умови договору. 12 серпня 2015 року представником ТОВ «Авто Просто» ОСОБА_4 письмово повідомлено ОСОБА_1 про розірвання договору за №715038 «Фінансування нових автомобілів» з підстав, що ОСОБА_1 не було дотримано чотирнадцятиденного терміну, встановленого ст.12, п.12.1.5 розділу ІІ цього договору. Винагорода за послуги, повязані з включенням договору до системи «Авто Так» та формуванням групи, поверненню не підлягають. На виконання письмової пропозиції про розірвання договору за №715038 «Фінансування нових автомобілів», ОСОБА_1 та представником ТОВ «Авто Просто», не вчинено у письмовій формі розірвання цього договору відповідно до положень ст.654 ЦК України, так як зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Частиною 1 ст.230 ЦК України встановлено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно матеріалів справи, до договору за №715038 «Фінансування нових автомобілів» додано два примірники «Додаток №1». В примірнику «Додаток №1» (а.с.9), в графах: «Марка автомобіля» зазначено «ВАЗ»; «Модель» та «Поточна ціна автомобіля в грн., дійсна на день укладення договору» - відсутній запис (не заповнено). В примірнику «Додаток №1» (а.с.15), в якому в графах, зазначено: «Марка автомобіля» «КІА»; «Модель» - «Rio» ; «Поточна ціна автомобіля в грн., дійсна на день укладення договору» - 315000,00 грн. На підставі досліджених письмових документів встановлено, що сторонами укладено в письмовій формі договір, але не досягнуто в належній формі згоди з істотних умов договору, тобто, предмета договору - марки автомобіля, його моделі, поточної ціни автомобіля в грн., дійсної на день укладення цього договору .

Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Пунктами 1, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06 листопада 2009 року №9 встановлено, що цивільним кодексом України, Земельним кодексом України, Сімейним кодексом України, Законом України від 12 травня 1991 року "Про захист прав споживачів", Законом України від 6 жовтня 1998 року "Про оренду землі" та іншими актами законодавства. При розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав,передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Відповідно до частини п'ятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень").

Частинами 1,3,5 ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Під час судового розгляду встановлено, що сторонами договоруза №715038 «Фінансування нових автомобілів» не досягнуто згоди щодо його істотних умов, якими є: умови про предмет договору; умови, визначені законом як істотні або як такі, що є необхідними для договорів даного виду; умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. При встановлених обставинах позовні вимоги ОСОБА_1 в частині про визнання недійсним договору надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі підлягають задоволенню, як обгрунтовані.

Статтею 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Частиною 1 ст.236 ЦК України передбачено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Правочини як оспорювані, так і нікчемні, вважаються недійсними не з моменту встановлення або визнання цього факту судом, а з моменту його вчинення. Тобто, судове рішення в цьому випадку має свого роду "зворотну силу". Тому правові наслідки, передбачені ст. 216 ЦК України, застосовуються до дій учасників правочину, які вже були вчинені до моменту винесення судом рішення.

За недійсним правочином кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а якщо це неможливо, зокрема тоді, коли одержане полягає в користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість одержаного за цінами на момент відшкодування. Застосування зазначених правових наслідків засвідчує факт повернення сторін у первісний стан, який мав місце до вчинення недійсного правочину. При встановлених обставинах, коли у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, з ТОВ «Авто Просто» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню грошова сума 7560.00 грн.

В позовній заяві позовні вимоги в частині про стягнення з ТОВ «Авто Просто» безпідставно отриманої і збереженої грошової суми 7560.00 грн. та процентів за користування чужими грошовими коштами в сумі 1613.90 грн. обгрунтовується положеннями ч.1 ст.1212 (Загальні положення про зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави), ч.ч.1,2 ст.1214 (Відшкодування доходів від безпідставно набутого майна і витрат на його утримання) ЦК України, тобто, що правовідносини між сторонами виникають із недоговірних зобов'язань. Під час судового розгляду встановлено, що сторонами укладено письмовий правочин, за яким, одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Тобто, спірні правовідносини між сторонами є договірними зобов'язаннями і відносяться до зобов'язального права. При встановлених обставинах, позовні вимоги в частині про стягнення з ТОВ «Авто Просто» безпідставно отриманої і збереженої грошової суми та процентів за користування чужими грошовими коштами в сумі 1613.90 грн. задоволенню не підлягають, як необгрунтовані.

Судові витрати по справі, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, підлягають відшкодуванню на користь ОСОБА_1 Керуючись ст.ст. 213, 215 ЦПК України, суд, - В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати недійсним договір «Фінансування нових автомобілів» між ОСОБА_3 та товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» від 30 червня 2015 року за №715038 та стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» на користь ОСОБА_3 за зобов'язанням повернути другій стороні у натурі все, що одержано на виконання правочину грошову суму 7560 (сім тисяч п'ятсот шістдесят) грн. 00 коп. Відмовити в частині позовних вимог ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про стягнення безпідставно отриманої і збереженої грошової суми та процентів за користування чужими грошовими коштами в сумі 1613.90 грн. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» на користь ОСОБА_3 відшкодування судового збору в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Кіровоградської області через Устинівський районний суд Кіровоградської області на протязі десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Устинівського

районного суду ОСОБА_5