УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

Червинської М.Є., Писаної Т.О., Юровської Г.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, територіальної громади в особі Зміївської міської ради Харківської області про визнання житлового будинку з надвірними будівлями спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями в порядку поділу спільної власності подружжя, на частину будівельних матеріалів та земельної ділянки за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Харківської області від 23 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 22 жовтня 1994 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі ОСОБА_5 На період реєстрації шлюбу відповідачу на праві приватної власності належав житловий будинок по АДРЕСА_1. Рішенням виконавчого комітету Зміївської міської ради народних депутатів від 28 квітня 1993 року власникам цього будинку ОСОБА_6 та ОСОБА_5 була надана згода на добудову кухні, коридору та ванної кімнати. Однак, на час укладення шлюбу між ними з відповідачем жодних робіт зроблено не було. Зазначала, що після укладення шлюбу вони з чоловіком за спільні кошти за активної допомоги її батька - ОСОБА_7 фактично побудували новий будинок та надвірні будівлі. Вони зробили бетонний фундамент під будинок та веранду, цегляні стіни, дах вкрили шифером. Побудували прибудову літ. «А-1» та веранду літ. «а», вбиральню з цегли, душову, встановили паркан з азбестоцементних листів та металеві ворота. Після цього зробили внутрішні роботи в будинку, облаштували будинок. Після реконструкції будинок був прийнятий до експлуатації. Рішенням 12 сесії 22 скликання Зміївської міської ради народних депутатів від 26 грудня 1996 року її чоловіку була передана безкоштовно у приватну власність земельна ділянка площею 0,05 га для обслуговування житлового будинку НОМЕР_1. Вважала, що зазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя. У зв'язку з чим, просила визнати житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4, право власності на Ѕ частину будинку літ. «А-1» з прибудовою літ. «А-1» та верандою літ. «а», загальною площею 80,9 кв.м, на Ѕ частину надвірних будівель та споруд: ганок літ. «а1», вбиральню літ. «В», літній душ літ. «Г», навіс літ. «Е», навіс літ. «Ж», погріб літ. «ж», ворота № 1, огорожу № 2, вимощення № 3 в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя, право власності на Ѕ частину будівельних матеріалів, використаних для будівництва сараю літ. «Ж» з погребом літ. «ж» у цьому домоволодінні, на Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,05 га по АДРЕСА_1, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 17 листопада 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 23 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано, що 88/100 частин реконструйованого житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 є спільним сумісним майном колишнього подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Визнано, що частка ОСОБА_4 в зазначеному майні складає 44/100 частин, а частка ОСОБА_5 - 56/100 частин вказаного житлового будинку з надвірними будівлями. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду в частині задоволення позову, та в цій частині залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність оскаржуваного судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вирішуючи спір, апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що спірний будинок, який на час укладення шлюбу між сторонами, був власністю ОСОБА_5, значно збільшився у цінності внаслідок здійснення прибудов та виконаних робіт по його благоустрою, в період шлюбу сторін, то відповідно до ст. ст. 22, 25 КпШС України, ст. ст. 60, 61, 62 СК України є правові підстави для визнання 88/100 зазначеного будинку спільним сумісним майном подружжя, зазначивши їх частки у цьому майні.

Дані висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду України від 24 грудня 2014 року по справі № 6-198цс14, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України підлягає врахуванню іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Та обставина, що реконструйований будинок на день розгляду спору не прийнятий до експлуатації, на правильність висновків апеляційного суду про можливість визнання 88/100 частин спірного будинку спільним сумісним майном сторін із визначенням часток у цьому майні, не впливає, оскільки суд дійшов висновку, що право власності на зазначений будинок не може бути визнано за подружжям, саме з цих підстав.

Дані висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду України від 4 грудня 2013 року по справі № 6-130цс13.

Разом із тим, відмова у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 у повному обсязі, суперечитиме інтересам позивача, вона позбавлена можливості будь-яким чином оформити ввід будинку в експлуатацію, оскільки право власності на нього зареєстровано за відповідачем.

У решті рішення апеляційного суду до суду касаційної інстанції не оскаржено та предметом перегляду не є (ст. 335 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 23 грудня 2015 року в частині позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, територіальної громади в особі Зміївської міської ради Харківської області про визнання житлового будинку з надвірними будівлями спільною сумісною власністю подружжя залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:М.Є. Червинська
Т.О. Писана
Г.В. Юровська