Номер провадження 2/289/50/16
Справа № 289/1562/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2016 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Невмержицького І.М.,

при секретарі Шуба В.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Радомишль цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування завданої злочином матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач, посилаючись на те, що відповідач скоїв відносно нього злочин, в результаті чого йому заподіяні тілесні ушкодження середнього ступеню важкості і такими діями йому була завдана матеріальна шкода в сумі 42 482,42 грн. та завдані моральні страждання, які він оцінює в сумі 100 000,00 грн., а тому просив суд задовольнити його позовні вимоги та стягнути з відповідача кошти за завдану злочином матеріальну та моральну шкоду.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 з»явився, заявлені його довірителем позовні вимоги в цілому підтримав, при цьому пояснив, що Вироком Радомишльського районного суду в Житомирській області від 28 січня 2015 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, затверджено Угоду про примирення між обвинуваченим та потерпілим і призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 3 400,00 грн. та стягнено судові витрати. ОСОБА_3 зокрема було засуджено за те, що 10 жовтня 2014 року близько 19 год. 00 хв. він, керуючи власним автомобілем «ВАЗ 21013» д.р.н. Р 16-133 ХМ в м. Радомишль по вул. Карпенка грубо порушив ПДР України, а саме не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, що не дало змоги відповідно реагувати на її зміну( п.2.3.6 Правил), у темну пору доби не обрав безпечної швидкості руху, яка б дала змогу зупинити транспортний засіб в межах видимості дороги (п.12.2 Правил), при виникненні небезпеки для руху, яку він об»єктивно був спроможний виявити, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу (п.12.3 Правил), в результаті чого зіткнувся з мотоциклом «Lifan» під керуванням його довірителя ОСОБА_2. Внаслідок ДТП ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді рани правого стегна, перелому правої стегнової кістки зі зміщенням відломків, які по своїй категорії відносяться до середнього ступеню важкості, а тому з врахуванням викладеного та часткового добровільного відшкодування матеріальної шкоди просив суд стягнути з відповідача кошти за завдану злочином матеріальну шкоду в сумі 34 982,42 грн. та моральну шкоду в сумі 100 000,00 грн.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні не з»явився, про час і про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв не надіслав, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без нього на підставі наявних доказів.

Вислухавши пояснення представника позивач у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що Вироком Радомишльського районного суду в Житомирській області від 28 січня 2015 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, затверджено Угоду про примирення між обвинуваченим та потерпілим і призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 3 400,00 грн. та стягнено судові витрати. ОСОБА_3 зокрема було засуджено за те, що 10 жовтня 2014 року близько 19 год.00 хв. він, керуючи власним автомобілем «ВАЗ 21013» д.р.н. Р 16-133 ХМ в м. Радомишль по вул. Карпенка грубо порушив ПДР України, а саме: не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, що не дало змоги відповідно реагувати на її зміну (п.2.3.6 Правил), у темну пору доби не обрав безпечної швидкості руху, яка б дала змогу зупинити транспортний засіб в межах видимості дороги (п.12.2 Правил), при виникненні небезпеки для руху, яку він об»єктивно був спроможний виявити, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу (п.12.3 Правил), в результаті чого зіткнувся з мотоциклом «Lifan» під керуванням ОСОБА_2. Внаслідок ДТП ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді рани правого стегна, перелому правої стегнової кістки зі зміщенням відломків, які по своїй категорії відносяться до середнього ступеню важкості.

Вирок суду не оскаржувався до судів Вищих інстанцій, на даний час вступив в законну силу.

У відповідності до вимог ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Стаття 1166 ЦК України встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов»язань, вона містить правило про загальний делікт, відповідно до якого будь-яка шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, повинна бути відшкодована особою, яка її завдала, в повному обсязі. Отже, загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди.

Відповідно до ст. 1177 ЦК України, умови та порядок відшкодування майнової шкоди, завданої майну фізичної особи, яка потерпіла від кримінального правопорушення, встановлюється законом.

Частиною 4 ст. 61 ЦПК України передбачено, що Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили або Постанова суду у справі про адміністративні правопорушення обов»язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено Вирок або Постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Отже, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що Позивачу з боку Відповідача внаслідок неправомірних та протиправних необережних дій, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_2 середньої тяжкості тілесних ушкоджень заподіяно матеріальну шкоду, яка на думку суду підлягає частковому задоволенню від заявлених вимог.

Так, позивач заявив до відповідача вимоги матеріального характеру, які озвучив в судовому засіданні його представник ОСОБА_1 (з врахуванням суми добровільно відшкодованої матеріальної шкоди (42 482,42 грн. - 7 500,00 грн.) = 34 982,42 грн.

Однією зі складових зазначеної суми позивач зазначив відшкодування відповідачем вартості пошкодженого під час ДТП транспортного засобу - мотоцикла «Lifan» на суму 2 900,00 грн. (згідно торгової квитанції).

Вироком суду від 28 січня 2015 року, яким було засуджено ОСОБА_3 за вчинення злочину було визначено, що - « ..речовий доказ - мотоцикл «Lifan», який знаходиться на зберіганні в Радомишльському РВ УМВС України в Житомирській області - повернути власнику ОСОБА_4 (арк.спр. 14-17).

Як слідує з відповіді начальника Радомишльського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_5 від 21.01.2016 року за № 418/218/16 мотоцикл «Lifan 100 Ring» повернутий власнику ОСОБА_4 (арк.спр. 75).

Під час досудового та судового розгляду кримінального провадження автотоварознавчої експертизи щодо розміру шкоди, завданої власнику внаслідок пошкодження мотоцикла проведено не було, такого роду клопотань не поступило до суду і під час розгляду даної справи, а тому суд не може взяти до уваги зазначену в позові суму 2 900,00 грн. і тому - 34 982,42 грн. - 2 900,00 грн. = 32 082,42 грн.

Також одним із складових пунктів завданої матеріальної шкоди було зазначено витрати на харчування в сумі 178, 22 грн., яка не підтверджується документально, а тому суд також не може взяти до уваги зазначену суму і тому - 32 082,42 грн. - 178,22 грн. = 31 904,20 грн. остаточна сума завданої матеріальної шкоди.

Крім того, в результаті вчинення відповідачем кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, позивачу на думку суду була завдана моральна шкода, яка полягала у фізичному болі та душевних стражданнях, моральних переживаннях, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість їх повноцінного продовження, що і є наслідком протиправної поведінки Відповідача.

У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернуто увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

За таких обставин суд приходить до висновку про часткову доведеність позовних вимог щодо завданої ОСОБА_4 матеріальної шкоди в межах заявлених позовних вимог, а тому суд їх частково задовольняє.

Суд, оцінивши всі обставини матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що своїми злочинними діями ОСОБА_3 наніс ОСОБА_4 також моральну шкоду.

Вирішуючи питання про визначення розміру завданих моральних страждань, а звідси і питання про суму відшкодування коштів суд виходить з засад розумності, виваженості та справедливості, при цьому враховуючи характер душевних страждань, те що потерпілий до даного часу продовжує лікування від отриманих травм, є інвалідом 3-ої групи, у нього дійсно сталися значні неприємності, був порушений його звичний ритм життя, а тому суд вважає за такий, що відповідає розміру завданої моральної шкоди позивачу ОСОБА_4 25 000,00 грн., задовольнивши позовні вимоги частково.

У відповідності до ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст. 3 Конституції України, ст.ст. 22, 23, 1168 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року (№7) "Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина", Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року (№4) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди",суд -

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, прож. ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, прож. ІНФОРМАЦІЯ_4 грошові кошти в сумі 31 904,20 грн. за завдану злочином матеріальну шкоду.

Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 25 000,00 грн. за завдану моральну шкоду, а всього 56 904,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 569,04 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Житомирської області через Радомишльський районний суд протягом десяти днів, починаючи з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів, з дня отримання копії рішення.

Суддя І. М. Невмержицький