У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Гвоздика П.О., Ситнік О.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 12 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що 14 жовтня 2011 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк» або банк) та відповідачем ОСОБА_4 укладено договір фінансового лізингу № VIХ0АХ18832224 (який складається із заяви про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу, додатків до неї, умов та правил надання банківських послуг та Тарифів), відповідно до умов якого остання отримала від банку у платне користування автомобіль марки «Chevrolet Cruse», 2011 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 із зобов'язанням сплачувати щомісячні платежі, пов'язані з виконанням умов договору фінансового лізингу у строки та у розмірах, встановлених додатком № 2 з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання зобов'язань.

На забезпечення виконання зобов'язань за договором фінансового лізингу, 07 грудня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 укладено договір поруки.

Посилаючись на те, що відповідач належним чином не виконувала умов договору фінансового лізингу, 11 березня 2013 року відповідно до акту прийому-передачі відповідач повернув банку предмет лізингу.

Відповідно до п. 2.9.4.8 Умов та правил надання фінансового лізингу подією дефолту вважається, зокрема: затримання сплати лізингоодержувачем щомісячних платежів частково або в повному обсязі щонайменше на один календарний місяць; перевищення заборгованості більш як на 10% від вартості предмета лізингу, зазначеної в специфікації; несплата більше однієї виплати, яка перевищує 5 % від вартості предмета лізингу, зазначеної в специфікації;невідшкодування чергових страхових платежів за договорами страхування, передбаченими п. 2.9.4.5.1, 1.2 Заяви про приєднання до договору; та інше істотне порушення умов Договору.

Відповідно до п. 2.9.4.8.2.1 Умов у разі настання події дефолту лізингодавець надає лізингоодержувачу письмове повідомлення про настання події дефолту та повернення предмета лізингу.

Відповідно до п. 2.9.4.8.2.2 лізингоодержувач зобов'язаний усунути подію дефолту негайно або незалежно від наявності повідомлення про дефолт, за вимогою лізингодавця негайно повернути предмет лізингу лізингодавцю по акту прийому-передачі, який підписується сторонами. повернення предмету лізингу в користування лізингоодержувачу здійснюється лізингодавцем за умови виконання лізингоодержувачем або третьою особою усіх платежів за цим договором , усунення усіх порушень, та сплати лізингодавцю всіх витрат, пов'язаних з доставкою, зберіганням та утриманням предмета лізингу, сплати винагороди, визначеної в п. 2.9.4.9.9. цього договору.

Пунктами 2.9.4.8.2.4 Договору передбачено, що якщо на протязі 10 календарних днів з моменту отримання повідомлення про дефолт, лізингоодержувавач не усунув подію дефолту, лізингоодержувавач зобов'язаний негайно в повному обсязі повернути заборгованість за цим договором.

Відповідно до п. 2.9.4.9.8 Договору, при порушенні лізингоодержувачем будь-якого грошового зобов'язання за договором понад 30 календарних днів, лізингодавець має право нарахувати, а лізингоодержувач зобов'язується сплатити лізингодавцю штраф у розмірі 250 гривень плюс 5 % від суми невиконаного зобов'язання.

Посилаючись на те, що відповідач належним чином не виконував умови договору фінансового лізингу, позивач просив суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку на свою користь заборгованість станом на 03 лютого 2015 року у розмірі 32 877 гривень 30 копійок, яка складається із: заборгованості за винагородою за користування предметом лізингу у розмірі 10 993 гривні 41 копійки; заборгованості за проведення моніторингу предмета лізингу - 4 319 гривень 17 копійок; заборгованості по пені - 15 761 гривня 04 копійки та штрафів - 250 гривень (фіксована частина) та 1553 гривні 68 копійок (процента складова).

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 14 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 12 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором фінансового лізингу № VIХ0АХ18832224 від 14.10.2011 року у розмірі 32 877,30 гривень, з яких: 10 993,41 грн. - заборгованість за винагородою за користування предметом лізингу; 4 319,17 грн. - прострочена винагорода за проведення моніторингу предмета лізингу; 15 761,04 грн. - заборгованість з пені; 1 553,68 грн. - штраф (відсоток від суми заборгованості); 250 грн. - штраф (фіксована частина).

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» понесені позивачем судові витрати в сумі 493,16 грн. в рівних частинах.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги.

Встановивши подію Дефолту, після якої відповідач ОСОБА_4 відповідно до акту прийому-передачі повернула позивачу предмет лізингу, який було реалізовано 29 квітня 3013 року та зараховано кошти на погашення заборгованості та, врахувавши, що за умовами договору фінансового лізингу лізингоодержувач зобов'язаний усунути усі порушення та сплатити лізингодавцю витрати, пов'язані з доставкою, зберіганням та утриманням предмета лізингу та сплатою винагороди, визначеної в ст. 2.9.4.9.9 Договору, апеляційний суд дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм процесуального права, які передбачені ст.ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 12 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І.М.Завгородня П.О. Гвоздик О.М. Ситнік