Справа № 713/213/16-ц
Провадження №2/713/135/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2016 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області в складі головуючого судді Пилипюка І.В., з участю секретаря Паучек Є.В., відповідача, представника відповідача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вижниця цивільну справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості.

В позові вказував, що 24.01.2007 року між банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №CVХ0RX36320146, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати відповідачу кредит у сумі 7658,18 грн., на строк до 22.01.2009 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти в обумовлені у Заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки. При порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, він сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 10,1% на місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості.

Відповідач особистим підписом в заяві підтвердив свою згоду про те, що він попередньо був ознайомлений та погодився з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, які були йому надані у письмовій формі, отримав повну інформацію про умови кредитування та підписана ним заява про отримання кредиту разом з запропонованими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами складає між банком та ним кредитний договір. При укладанні договору сторони керувались положенням ч.1 ст.634 ЦК України.

Зазначав, що банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, однак відповідач в порушення вимог ст.ст.525, 530, 629, 1054 ЦК України взяті на себе зобов'язання за договором належним чином до сьогодні не виконав, у зв'язку з чим розмір простроченої заборгованості ОСОБА_2 по кредиту перед ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідно до детального розрахунку станом на 21.01.2016 року складає 7658,20 грн.

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору і як вбачається з розрахунку заборгованості, порушення умов договору по поверненню кредитних коштів, сплати відсотків зі сторони ОСОБА_2, мало місце ще до настання дати сплати останніх щомісячних платежів.

Датою 22.01.2009 року в договорі (заяві) №CVХ0RX36320146 визначено кінцеву дату виконання позичальником дій щодо повернення кредиту за умов відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання ОСОБА_2 своїх грошових зобов'язань за договором та припинення зобов'язань в цілому.

Отримані відповідачем кредитні кошти до теперішнього часу банку не повернуті, тим самим, враховуючи, що договір (заява) №CVХ0RX36320146 не є розірваним, чи припиненим відповідно до правових підстав визначених ст.ст.599. 651, 654 ЦК України, відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами.

Сплата відсотків за договором №CVХ0RX36320146 позичальником повинна здійснюватися щомісячно тому і позовна давність за вимогами пов'язаними із стягненням заборгованості по прострочених щомісячних платежах (відсотках за користування кредитом), повинна обчислюватися за період, відповідний терміну загальної позовної давності від дати звернення до суду, якщо термін не збільшено умовами договору.

Вважають за необхідне захистити свої права в судовому порядку та стягнути з боржника на користь банку суму заборгованості по нарахованим на прострочену заборгованість відсоткам за період відповідний загальному терміну позовної давності, встановленому ст.257 ЦК України, з 21.01.2011 року по 21.01.2016 року за наступним розрахунком: розмір простроченої заборгованості складає 7658,20 грн., розмір % ставки в день дорівнює 0,33 %, а отже, сума заборгованості по відсоткам згідно розрахунку складає: 7658,20 грн.*0,33 %*1825 днів прострочення/100 = 46121,50 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по відсоткам за договором №CVХ0RX36320146 від 24.01.2007 року нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 21.01.2011 року по 21.01.2016 року у розмірі 46121,50 грн. та судовий збір в розмірі 1378,00 гривень.

В судове засідання представник позивача не зявилася, будучи повідомленою про місце, день та годину слухання справи належним чином, в адресованому суду клопотанні просила провести судове засідання без участі представника позивача, в разі відсутності відповідача, який належним чином повідомлений просила провести заочний розгляд справи, позовні вимоги підтримують повністю.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позовних вимог не визнав, підтримав подане заперечення проти позову в якому зазначив, що у 2006 році був прийнятий на роботу до ПП ОСОБА_3 на посаду рам¬ника пилорами, яка у Вашківецькому відділенні дослідного господарства була в оренді, але фактично всі справи вела ОСОБА_4 При оформленні на дану посаду ОСОБА_4 забрала у нього паспорт, який повернула лише через чотири місяці.

В січні 2007 року ОСОБА_4 по мобільному телефону сказала, поїхати в м. Чернівці в банк отримати її гроші. В банку дали аркуш паперу з надрукованим текстом, зміст якого не читав, і показали, де повинен розписатися. Він підписався в тому документі, грошей не отримав. На момент підпи¬сання документу не було відомо, що то кредитний договір. Про це стало відомо пізніше, коли почали приходити листи з банку з вимогою повернути кредит.

З приводу незаконного оформлення кредиту звертався до Вижницького РВ УМВС України в Чернівецькій області та до прокуратури Шев¬ченківського району міста Чернівці, де надавав пояснення. В кінці 2013 року чи на початку 2014 року в його господар¬ство прийшов державний виконавець з м. Вижниця та представник «ПриватБанк», які оглянули господарство та повідомили, що кредит не потрібно сплачувати.

Крім того споживчий кредит на його імя оформлено строком з 24.01.2007 року по 21.01.2009 року, однак жодного платежу не сплачував. Позивач мав би право пред'яв¬ляти вимогу про виконання зобов'язання в період з 23.01.2009 року по 21.01.2012 року, тобто в межах трьох років з дня закінчення строку виконання зобов'язання. Просив в позові ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити у зв'язку із закінченням строків позовної давності.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні посилаючись на викладені у запереченні обставини просив в задоволенні позову відмовити у зв'язку із закінченням строків позовної давності.

Суд, вислухавши відповідача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно заяви позичальника від 24.01.2007 року між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір №CVХ0RX36320146, згідно умов якого останній отримав кредит в сумі 7658,20 грн., зі сплатою 12,0% річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитним договором, з кінцевим терміном повернення 22.01.2009 року, що підтверджується його копією.

Відповідач ОСОБА_2 зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором.

З кредитного договору №CVХ0RX36320146 від 24.01.2007 року вбачається, що його сторонами дотримано в повному обсязі вимог цивільного законодавства щодо предмету договору, його ціни, строку повернення кредиту, розміру відсотків, письмової форми.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором.

У відповідності до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач ОСОБА_2 порушив умови кредитного договору №CVХ0RX36320146 від 24.01.2007 року щодо строків повернення кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 21.01.2016 року становила 261111,60 грн., з яких: 7658,20 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 75410,02 грн. заборгованість за відсотками (46121,50 грн. заборгованість по відсоткам за період з 21.01.2011 року по 21.01.2016 року); 4212,00 грн. заборгованість по комісії; 173831,38 грн. заборгованість з пені (10799,92 грн. сума погашеної пені в т.ч. списаної), що підтверджується розрахунком заборгованості.

ПАТ КБ «ПриватБанк» вважає, що вони мають право на стягнення з боржника заборгованості по нарахованим на прострочену заборгованість відсоткам за період з 21.01.2011 року по 21.01.2016 року в межах строку позовної давності, встановленому ст.257 ЦК України, у сумі 46121,50 грн.

Також вважає, що датою 22.01.2009 року у договорі визначено кінцеву дату виконання позичальником дій щодо повернення кредиту за умов відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання відповідачем своїх грошових зобовязань за договором та припинення зобовязання в цілому. Зазначений договір не є розірваним чи припиненим.

Однак посилання позивача на те, що дані правовідносини між сторонами не припинилися і тривають до повного погашення відповідачем кредиту, суд вважає безпідставним, оскільки це суперечить ч.1 ст.251 та ч.1 ст.252 ЦК України, згідно з якими строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Згідно умов кредитного договору №CVХ0RX36320146 від 24.01.2007 року банк надає позичальнику кредит на строк 24 місяці з 24.01.2007 року по 22.01.2009 року, тобто строк повернення кредиту визначено 22.01.2009 року.

Також судом встановлено та вбачається з вищевказаного розрахунку заборгованості, що ОСОБА_2 за період з 24.01.2007 року по 21.01.2016 року жодного платежу на виконання умов кредитного договору №CVХ0RX36320146 від 24.01.2007 року не вносив.

В п.31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року зазначено, що враховуючи положення п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Оскільки зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення вищезазначеної статті застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність, це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з заявою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлена ст.257 ЦК України і становить три роки.

За змістом ч.2 ст.259 ЦК України, строк позовної давності може бути збільшений за домовленістю сторін, договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

В кредитному договорі №CVХ0RX36320146 від 24.01.2007 року питання про збільшення строку позовної давності не вирішувалось і окремо в письмовій формі договір про збільшення позовної давності між сторонами також не укладався.

Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що початком строку позовної давності у межах якого ПАТ КБ «ПриватБанк» необхідно було звернутися до суду із позовом про стягнення із ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №CVХ0RX36320146 від 24.01.2007 року є дата закінчення терміну дії кредитного договору 22.01.2009 року, а позивач звернувся до суду із позовною заявою тільки 08.02.2016 року, що свідчить про пропуск строку позовної давності.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч.4 вказаної статті сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно ч.5 ст.267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Клопотання про поновлення строку від позивача не надходило, у той же час, відповідачем ОСОБА_2 та його представником ОСОБА_1 відповідно до вимог ч.3 ст.267 ЦК України суду були заявлені клопотання про застосування строку позовної давності.

На підставі викладеного в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за кредитним договором №CVХ0RX36320146 від 24.01.2007 року в сумі 46121,50 грн. необхідно відмовити у зв'язку із спливом строку позовної давності.

На підставі викладеного та ст.ст.256, 257, 259, 261, 264, 267, 526, 527, 530, 611, 612, 1048-1050, 1054 ЦК України, п.31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" №5 від 30 березня 2012 року, керуючись ст.ст.10, 60, 64, 88, 212-215, 218 ЦПК України, Суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за кредитним договором №CVХ0RX36320146 від 24.01.2007 року в сумі 46121,50 грн. відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Чернівецької області через Вижницький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І. В. Пилип'юк