АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/390/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 53 Олійник М.Ф.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоМіщенка С. В.
суддівСіренка Ю. В. , Трюхана Г. М.
при секретаріКолеснику Я. В.

з участю представника відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 30 листопада 2015 року за позовом ОСОБА_7 до державного підприємства «Одеська залізниця» про стягнення коштів, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ОСОБА_7, через свого представника ОСОБА_8, звернулася з позовом до Відокремленого структурного підрозділу Христинівської дистанції колії № 5 Одеської залізниці , про стягнення коштів.

У жовні 2015 року позивач надав уточнену позовну заяву замінивши відповідача на державне підприємство «Одеська залізниця».

ОСОБА_7 в обґрунтування позову зазначала, що у березні 2014 року за результатами проведеної інвентаризації у матеріально - відповідальної особи ОСОБА_9 (її чоловіка) було виявлено нестачу товарно - матеріальних цінностей та складено акт.

Наказом начальника дистанції колії від 02 квітня 2014 року № 157 сума встановленої нестачі з урахуванням ПДВ складає 120 891,92 грн. та повинна утримуватися в розмірі 20% від заробітної плати з її чоловіка.

Оскільки вона разом із чоловіком працюють у відповідача, то їй також було запропоновано утримувати кошти з її заробітної плати, для цього необхідно було написати відповідну заяву.

Погодившись з даною пропозицією, ОСОБА_7 написала заяву про проведення відрахувань з її заробітної плати коштів на відшкодування матеріальної шкоди, що була завдана її чоловіком.

Відповідно до даної заяви з заробітної плати ОСОБА_7 в період з квітня 2014 по травень 2015 року було утримано 9 746,23 грн.

У травні 2015 року ОСОБА_7 подала до відповідача заяву про припинення утримувань з її заробітної плати на відшкодування матеріальної шкоди, завданої її чоловіком, у зв'язку з тим, що вона написала заяву під впливом помилки та обману і просила повернути їй уже утримані кошти.

З червня 2015 року припинені відрахування з заробітної плати ОСОБА_7, проте в частині повернення раніше утриманих коштів позивачу було відмовлено.

Позивач просив суд:

- стягнути з ДП «Одеська залізниця» на користь ОСОБА_7 суму коштів у розмірі 9 746,23 грн.;

- покласти судові витрати на ДП «Одеська залізниця».

У листопаді 2015 року представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог, якою просив стягнути з ДП «Одеська залізниця» на користь ОСОБА_7 кошти у сумі 8 783,21 грн. /а.с. 25/.

Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 30 листопада 2015 року у задоволенні позову представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 до ДП «Одеська залізниця», про стягнення коштів - відмовлено повністю.

Не погодившись з даним рішенням суду у грудні 2015 року представник ОСОБА_7 - ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції було не вірно застосовано норми матеріального права. Оскільки суд не врахував, що відповідно до ч. 2 ст. 127 КЗпП України перелік підстав для відрахувань з заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, де вони працюють, є вичерпний і на позивача ця норма не розповсюджується.

Також зазначив, що суд залишив поза увагою ту обставину, що ОСОБА_7 не є матеріально-відповідальною особою на даному підприємстві, тому утримання коштів з її заробітної плати, за матеріальні збитки, які вона не наносила підприємству, - було незаконним.

Апелянт просив:

- скасувати рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 30 листопада 2015 року;

- ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю;

- судові витрати покласти на відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апелянта, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Апелянт посилається на те, що відповідно до ст. 127 КЗпП України перелік підстав для відрахувань коштів із заробітної плати працівника є вичерпний та зазначає, що вона шкоди підприємству не завдавала і не відноситься до категорії працівників, які відповідно до ч.1 статті 130 КЗпП України несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Тому вважає, що відраховані з її заробітної плати кошти в рахунок погашення шкоди заподіяної її чоловіком були протиправно і підлягають поверненню.

Проте з досліджених судом першої інстанції доказів, які були перевірені колегією суддів апеляційного суду, було встановлено, що відрахування з заробітної плати проводилися не з ініціативи підприємства в порядку, що передбачений КЗпП України, а з ініціативи самої ОСОБА_7 згідно її заяв та в межах закону.

Зокрема з матеріалів справи вбачається, що чоловіком позивача ОСОБА_7- ОСОБА_9, який працював шляховим майстром ПД-11 Христинівської дистанції колії № 5 Одеської залізниці, було допущено нестачу товарно - матеріальних цінностей на суму 120 891,92 грн. Тому позивачем ОСОБА_7, яка працює сигналістом ПД-11 Христинівської дистанції колії № 5 Одеської залізниці, на ім'я керівника були подані заяви про відрахування з її заробітної плати коштів на відшкодування матеріальної шкоди внаслідок нестачі товарно - матеріальних цінностей, виявленої при проведенні інвентаризації по ПД-11 ст. Кублич та завданої її чоловіком.

Що допускається нормами діючого законодавства, оскільки Ч.2 ст.61 СК України передбачає, що об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. А частиною 1 статті 25 ЗУ «Про оплату праці» забороняється будь-яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством.

Зокрема: 24 квітня 2014 року у своїй заяві вона просила утримувати із її заробітної плати 1200 грн. щомісячно /а.с. 29/;15 травня 2014 року у своїй заяві вона просила утримувати всю її заробітну плату /а.с. 30/; 23 червень 2014 року в одній своїй заяві вона просила утримувати з червня 2014 року по листопад 2014 року 20 % її заробітної плати /а.с. 31/. А у другій своїй заяві від 23 червень 2014 року вона просила утримувати з листопада 2014 року 50 % її заробітної плати /а.с. 32/.

Апелянт не спростовував того факту, що дані заяви не були написані особисто ОСОБА_7, а навпаки визнає цю обставину .

Доказів написання даних заявив під тиском чи за допомогою обману з боку відповідача надано не було.

Сума утриманих коштів з заробітної плати ОСОБА_7 за період з квітня 2014 по травень 2015 року відповідає тій, яку просила відраховувати позивач в поданих заявах і жодною із сторін не оспорювалась.

Таким чином вбачається, що ці кошти були перераховані не з ініціативи підприємства, без примусу та на виконання волі самої ОСОБА_7, яка розпорядилася ними в інтересах свого чоловіка на відшкодування збитків, що були ним нанесені відповідачу.

Заявою від 06 травня 2015 року ОСОБА_7 просила про припинення утримувань коштів з її заробітної плати за нестачу в її чоловіка ОСОБА_9 /а.с. 7/.

Що була задоволена підприємством, про що їй повідомлено листом від 16 червня 2015 року за № 04/559 і після цього відрахувань підприємство не здійснювало.

Цим же листом відповідач повідомив ОСОБА_7 про відсутність підстав для повернення раніше відрахованих коштів, оскільки їх утримання здійснювалось на підставі особистої заяви з дотриманням вимог чинного законодавства /а.с. 8/.

Тому, встановивши ці обставини та дослідивши надані сторонами докази, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що відповідачем трудові права ОСОБА_7 порушені не були, а відрахування з її заробітної плати здійснювалися у відповідності до чинного законодавства України.

У зв'язку з чим підстав для стягнення на користь ОСОБА_7 з ДП «Одеська залізниця» раніше утриманих коштів з отримуваної нею заробітної плати, колегія суддів не вбачає.

Оскільки позивач указаним чином на власний розсуд, як власник, розпорядилася спільним майном подружжя - своєю заробітною платою, в інтересах сім'ї, - а саме свого чоловіка ОСОБА_9, частково погасивши його борг перед підприємством. І з часу перерахування відповідно до поданих нею заяв коштів на рахунок підприємства ці кошти належать ДП «Одеська залізниця», а не позивачу. Тому суд на законних підставах відмовив в задоволенні позову ОСОБА_7

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За вказаних обставин, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду є законним, обґрунтованим, постановленим на зібраних по справі доказах, які надали суду сторони й підстав для його зміни чи скасування не має.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 30 листопада 2015 року - відхилити.

Рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 30 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до державного підприємства «Одеська залізниця» про стягнення коштів - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :