Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.03.16 р.

Лисичанський міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Фастовця В.М.,

з участю представника відповідача ОСОБА_1,

при секретарі судового засідання Гавриленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Лисичанську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України про відшкодування моральної шкоди, 3-тя особа: Державне казначейство України, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог (а.с.47-52), просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 50 000 000 грн.

Позов мотивував тим, що на підставі постанови від 24.09.1938 р. особливої трійки УНКВС по Камянець - Подільській області був розстріляний батько його матері - ОСОБА_3 з конфіскацією його майна.

Родина потерпілого, зокрема його мати у віці 12 років залишилася без годувальника, діти без освіти. Родина була вигнана з села Кориченці Хмельницької (Камянець Подільської) області, так як їх рахували як ворогів народу і тому вимушена переїхати до села Лисогірка Хмельницької області, а майно сімї відібране.

Потерпілий ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_4, яка є матірю позивача ОСОБА_2 спадкоємця першої черги.

На час арешту та позбавлення життя батька ОСОБА_3 його доньці ОСОБА_4 виповнилось 12 років, яка переслідувалась правоохоронними органами, бідувала, не мала ніяких засобів для існування у звязку зі своїм маленьким віком та переслідуванням посадовцями, презирливим відношенням оточуючих людей, у звязку з тим, що була оголошена дитиною ворогу народу, не мала змоги вільно спілкуватися з однолітками, не змогла отримати належну освіту тому, що повинна переховуватись від переслідувань. При зверненні у державні установи, як тільки вона називала своє прізвище та звідки вона і хто її батько посадові особи одразу виганяли її з установи нічого не пояснюючи. У звязку з такими обставинами змінилися відносини з оточуючими особами та склад її життя.

ОСОБА_4 не отримала належну освіту, так як її рахували як доньку ворога народу і вона змушена переховуватися від правоохоронних органів, покинути своє селище Кориченці і переїхати до селища Лисогірка Хмельницької області, потім, у 1951 році, вона змушена через переслідування правоохоронними органами та їх помічниками переїхати до міста Кіровська Луганської області, де мешкала та переховувалась. Порушення законних прав привели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

21 травня 2003 р. ОСОБА_4 померла, так і не дізнавшись про те, що її батько ОСОБА_3 реабілітований в 05.04.1958 р. Правоохоронні органи не повідомили доньку (і її родину) про реабілітацію батька, що стримувало її від повернення на свою Батьківщину, де вона і померла на чужині.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги та викладене у позові підтримав. Додатково пояснив, що просить стягнути моральну шкоду, нанесену його матері незаконним засудженням ї батька ОСОБА_3 та наступним її переслідуванням.

Представник відповідача позов не визнала, суду пояснила, що позивач є онуком потерпілого, тому належить до пятої черги спадкоємців. Норми ЦК України, які передбачають відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства або суду ст.ст. 23, 1167, 1176 ЦК України, набрали чинності з 01.01.2004 р. і зворотної дії у часі не мають. На час арешту, прийняття рішення стосовно ОСОБА_3 та його страти норм, які передбачили б відповідальність за моральну шкоду не існувало. Позивачем не надано жодних доказів заподіяння безпосередньо йому моральної шкоди, а також не обґрунтовано вказаний розмір шкоди. У позовній заяві позивач зазначає про те, що він, відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем ОСОБА_3, який є потерпілою особою відповідно до п. 2. ч.2 ст. 1167 ЦК України. Проте, згідно з п.3 ч.1 ст. 1219 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, належить до особистих прав спадкодавця, котрі не входять до складу спадщини і не переходять до спадкоємців. У звязку з тим, що позивач не може успадкувати особисте право на відшкодування моральної шкоди завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя ОСОБА_3, позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Окрім того, КМУ не може відшкодовувати шкоду, оскільки Урядом не вчинялось протиправних дій та не порушувались права та інтереси позивача.

Представник 3-ї особи у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

У судовому засіданні досліджені докази: копія постанови №44-У-65 від 05.04.1958 р.; копія виписки з протоколу №8; копія довідки про виконання вироку; копія обвинувального висновку; копія постанови про притягнення у якості обвинуваченого; копія анкети арештованого; копія Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб; копія свідоцтва про смерть; копія відповіді з галузевого державного архіву; копія свідоцтва про народження; копія журналу судового засідання Печерського районного суду м. Києва від 19.01.2016 р.; довідка Кіровського РАЦС, письмові заперечення представника відповідача.

Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

У судовому засіданні встановлено, що 24 вересня 1938 р. особлива трійка УНКВС по Камянець - Подільській області постановила ОСОБА_3, розстріляти та конфіскувати його майно за його участь у контрреволюційної «Польської організації військової»

Постановою Президії Хмельницького обласного суду від 05.04.1958 р. №44-У-65 (секретно), постанова особливої трійки УНВКС по Камянець - Подільській області від 24.09.1938 р. відносно ОСОБА_3 скасована як необґрунтована, справа за недоведеністю обвинувачення закрита.

21 травня 2003 р. померла мати позивача - ОСОБА_4.

Відповідно до ст.60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень…

В якості підстави позову позивачем в остаточній редакції позовних вимог та у судовому засіданні зазначено успадкування моральної шкоди, отриманої матір'ю позивача від протиправних дій стосовно неї, які виразилися у позбавленні життя її батька та наступних негативних наслідків, повязаних з рідством з репресованою особою.

Тому суд, мотивуючи відмову від позову, виходить тільки з цієї підстави.

Нормативне врегулювання відшкодування моральної шкоди законодавчо було закріплено у ЦК УРСР шляхом доповнення ст.440-1 на підставі Закону №2188-12 від 06.05.93..

Таким чином, на час позбавлення життя ОСОБА_3 законодавство не передбачало відшкодування моральної шкоди.

Що стосується періоду після набрання ст.440-1 ЦК УРСР, то суду не надано доказів того, що ОСОБА_5 продовжувала отримувати моральну шкоду від будь-яких державних органів у звязку із належністю до члена сім'ї репресованого.

Також, ЦК УРСР, який діяв на час відкриття спадщини після смерті матері позивача, не передбачав спадкування особистих немайнових прав спадкодавця, до яких відноситься право на відшкодування моральної шкоди.

Зважає суд і на те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що ОСОБА_4 була донькою репресованого ОСОБА_6, а саме свідоцтво про народження, виписка церковної книги, архівні довідки тощо.

Суд вважає анкету арештованого недостатнім доказом цієї обставини.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України про відшкодування моральної шкоди відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Луганської області через Лисичанський міський суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а представником 3-ї особи у той самий строк з моменту отримання копії рішення.

Суддя: