АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження : 22ц/790/1945/16 Головуючий 1-ї інстанції - Коваленко О.А.
Справа № 2-628/2602/15 Доповідач - Шевченко Н.Ф.
Категорія : сімейне.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Івах А.П., Пономаренко Ю.А.

при секретарі - Каплоух Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 27 січня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який було уточнено, до ОСОБА_2 про поділ майна, посилаючись на те, що з червня 2004 року по вересень 2014 року з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розлучення син проживає з нею та знаходиться на її утриманні.

В період шлюбу ними була придбана квартира АДРЕСА_1 яка була зареєстрована за відповідачем.

В добровільному порядку ОСОБА_2 відмовляється вирішити питання про поділ майна подружжя, тому просила визнати за нею право власності на ? частини спірної квартири, посилаючись на те, що за час перебування з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, останній не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ніде не працював, тимчасові заробітки витрачав у своїх власних інтересах, зловживав наркотичними засобами, у зв'язку з чим неодноразово знаходився на лікуванні у різних закладах охорони здоров'я.

Представник відповідача позов визнав частково, не заперечував проти визнання за позивачкою ? частини зазначеної квартири.

Рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 27 січня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 609 грн.

Скасовано арешт на квартиру НОМЕР_1 за вказаною адресою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення суду першої інстанції, а саме - відступити від засад рівності часток подружжя та визнати за нею право власності на ? частини спірної квартири.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення цивільно-правового спору по суті. Зокрема, позивачка ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції, приймаючи рішення у справі, дійшов помилкового висновку стосовно відсутності підстав для збільшення її частки у спільному майні. При цьому, позивачка ОСОБА_1 посилається на те, що саме з нею проживає їхній з відповідачем малолітній син, а розмір аліментів, які підлягають стягненню з останнього на підставі рішення суду на утримання дитини і які він взагалі не платить, є недостатнім для забезпечення фізичного та духовного розвитку, а також лікування дитини, що є підставою для збільшення частки позивачки у спільному майні подружжя. Крім того, відповідач протягом всього їхнього подружнього життя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї.

Будучи належним чином повідомленим про час та місце апеляційного розгляду справи, відповідач ОСОБА_2 у судове засідання апеляційного суду між тим не з'явився й будь-яких об'єктивних доказів на підтвердження поважності причин своєї неявки до апеляційного суду не представив, тому керуючись ст..305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_2

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача ОСОБА_1, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущений строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте, в даному випадку ухвалене судом першої інстанції у справі рішення не в повному обсязі відповідає зазначеним вимогам процесуального закону.

Відмовляючи у задоволенні заявлених позивачкою ОСОБА_1 вимог про збільшення її частки у спільному майні, суд виходив з того, що підстави збільшення частки майна відсутні.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки цей висновок суперечить матеріалам справи та не ґрунтується на законі.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність.

Судом встановлено, що з 19 червня 2004 року по 12 вересня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.9-12.)

Від шлюбу мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживає разом із матір'ю ОСОБА_1.

Спірна двокімнатна квартира АДРЕСА_1 придбана сторонами у період шлюбу та зареєстрована на ОСОБА_1, що підтверджується Договором купівлі-продажу від 16 травня 2006 року, посвідченим приватним нотаріусом Куп'янського міського нотаріального округу Харківської області Черняєвою А.О., за реєстровим № 2361 та Витягом № 2385730 з Державного реєстру правочинів 15.05.2006 року (а.с.6,7,8).

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до вимог ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК України).

Обґрунтовуючи свої вимоги в частині збільшення частки у спільному майні, позивач ОСОБА_1 посилалась на те, що дитина знаходиться повністю на її утриманні, відповідач взагалі не приймає ніякої участі у вихованні та утриманні сина, стягнуті за рішенням суду аліменти з квітня 2015 року не сплатив жодного разу, має заборгованість по аліментам.

Доводи позивача ОСОБА_1 в цій частині повністю підтверджуються наявними у справі доказами.

Матеріали справи свідчать, що постановою державного виконавця від 13.08.2015 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 28.04.2015 року (а.с.47).

Із довідки відділу державної виконавчої служби Купянського міськрайонного управління юстиції вбачається, що станом на 03.12.2015 року заборгованість зі сплати аліментів становить - 1 692,62 грн. (а.с.126).

Посилання суду першої інстанції на те, що суду не зрозуміло з якого часу та з якої причини відповідач ОСОБА_2 має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 1 692,62 грн. не відповідає вимогам закону щодо обґрунтованості рішення суду.

З огляду на зазначене, а також з урахуванням того, що відповідач взагалі не виконує свій батьківський обов'язок по утриманню дитини, забезпеченню фізичного, духовного розвитку, не сплачує стягнуті за рішенням суду аліменти, вказане є істотною обставиною та підставою для збільшення частки ОСОБА_1 у спільній власності з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини.

Одночасно, як на підставу своїх вимог в частині збільшення частки у спільному майні, позивач ОСОБА_1 посилалась на те, що фактично їх сім'я утримувалась за її рахунок, оскільки відповідач ОСОБА_2 не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, за час спільного проживання майже ніде не працював, почав вживати наркотичні засоби, у зв'язку з чим неодноразово знаходився на лікуванні у різних закладах охорони здоров'я.

Вказана обставина підтверджується матеріалами справи.

Із довідки № 987 від 22.09.2015 року вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 перебуває на «Д» обліку в наркологічному кабінеті Купянської поліклініки (а.с.67).

Із посвідчення дозволу на роботу іноземному громадянину, видане ОСОБА_1 Міністерством внутрішніх справ Російської Федерації вбачається, що позивачка працювала продавцем-касиром з 15.02.2005 року по 31.12.2005 року в Ямало-Ненецькому автономному окрузі (а.с.49).

Із копії трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що вона 01 листопада 2006 року працювала спочатку у ТОВ «Фаворит Капітал», а з 01.07.2010 року - у ПАТ «Платинум Банк» на посаді менеджера де і працює по теперішній час (а.с.50-52).

Із довідок про отриманий ОСОБА_1 дохід з 01.07.2010 року по грудень 2010 року вбачається, що він становив 28 988,72 грн., за період з 01.01.2011 року по грудень 2011 року - загальна сума доходу ОСОБА_2 становила 90 544, 51 грн., з січня 2012 року по грудень 2012 року - 128 553,16 грн., з січня 2013 року по грудень 2013 року - 178 973,31 грн., за 2014 рік - 81 061,90 грн (а.с.53-58).

Доказів того, що відповідач ОСОБА_2 в період шлюбу працював, утримував сім'ю матеріали справи не містять.

Надана ОСОБА_2 до заперечень на апеляційну скаргу довідка про те, що він з 2002 року є інвалідом третьої групи сама по собі без висновку МСЕК про неможливість працювати за станом здоров'я, не може свідчити про те, що він з поважних причин на протязі десяти років подружнього життя ніде не працював та не утримував сім'ю.

З огляду на зазначене, судова колегія вважає, що є виключні обставини для відступлення від засад рівності часток подружжя та задоволення позовних вимог про поділ майна з відступленням від рівності часток подружжя у спільному сумісному майні подружжя, оскільки на утриманні позивачки ОСОБА_1 знаходиться малолітня дитина, відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухиляється від сплати аліментів.

Тому, колегія суддів задовольняє позовні вимоги та визнає за ОСОБА_1 право власності на ? частини квартири АДРЕСА_1 а за ОСОБА_2 - на ? частину цієї квартири в порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до п.п. 1, 4 ст. 309 ЦПК України, суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове, якщо судом неповно зясовані обставини або неправильно застосовані норми матеріального або процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.3,4 ч.1 ст.309, ст.ст.313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 27 січня 2016 року змінити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, право власності на ? частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, право власності на ? частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: