Справа № 438/1403/15-ц
Номер провадження 2/438/93/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 лютого 2016 року Бориславський міський суд Львівської області

в складі: головуючого - судді СлишаА.Т.

при секретарі Слєпченко Н.С.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Бориславі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Укрінбанк» в особі Трускавецького відділення №1 публічного акціонерного товариства «Укрінбанк» про повернення банківських вкладів (депозитів) та виплата процентів, стягнення судових витрат, -

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрінбанк» в особі Трускавецького відділення №1 публічного акціонерного товариства «Укрінбанк» (надалі ПАТ «Укрінбанк»), в якому просила стягнути банківський вклад за договором про розміщення банківського вкладу № 10-2342345 від 14 квітня 2015 р. в розмірі 40 000 євро 00 євро центів та проценти в розмірі 282 євро 42 євро центи; стягнути банківський вклад за договором про розміщення банківського вкладу № 10-1391481 від 06 жовтня 2015 р. в розмірі 24 692 євро 20 євро центів та проценти в розмірі 22 євро 30 євро центи; стягнути банківський вклад за договором про розміщення банківського вкладу № 10-1392672 від 13 жовтня 2015 р. в розмірі 22 312 євро 14 євро центів та проценти в розмірі 20 євро 15 євро центи, а також судові витрати на правову допомогу у розмірі 3000 гривень.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 14 квітня 2015 року між нею та ПАТ «Укрінбанк» було укладено Заяву-Договір про розміщення банківського вкладу №10-2342345. Згідно умов договору вклад розміщено у валюті євро, строком по 14 жовтня 2015 року з процентною складовою 9,5% річних. Цього ж дня на депозитний рахунок №2364 відкритий банком, позивачем відповідно до валютного платіжного доручення №4548286 від 14 квітня 2015 року через касу банку внесено 40 000 євро 00 євро центів.

Крім цього, 06 жовтня 2015 року було укладено Заяву-Договір про розміщення банківського вкладу №10-1391481. Згідно умов договору вклад розміщено у валюті євро, строком по 13 жовтня 2015 року з процентною складовою 7% річних. Цього ж дня на депозитний рахунок №2384 відкритий банком, позивачем відповідно до меморіального ордеру №12149507 від 06 жовтня 2015 року перераховано 24 692 євро 20 євро центів.

Крім цього, 13 жовтня 2015 року було укладено Заяву-Договір про розміщення банківського вкладу №10-1392672. Згідно умов цього договору вклад розміщено у валюті євро, строком по 20 жовтня 2015 року з процентною складовою 7% річних. Цього ж дня на депозитний рахунок №2401 відкритий банком, позивачем відповідно до меморіального ордеру №12326343 від 13 жовтня 2015 року перераховано 22 312 євро 14 євро центів.

В день закінчення строку дії кожного із зазначених вище депозитних договорів, а саме 14, 13 та 20 жовтня 2015 року відповідно кожен, позивач, звернулася до банку із вимогою про повернення вкладу в день їх закінчення та сплати по них нарахованих процентів, чим засвідчила про свої наміри припинити дію всіх договорів та не застосовувати автопролонгацію.

Проте відповідач умови договору не виконав, банківський вклад не повернув. За захистом свого порушеного права вона звернулась до суду.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1, який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 13 жовтня 2015 року позов підтримав з мотивів викладених у позовній заяві та просив його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду письмові заперечення на позов, просив відмовити в його задоволені, посилаючись на те, що в банку ведена тимчасова адміністрація, у зв'язку з чим задоволення вимог вкладників не здійснюються.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, яка передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів.

Судом встановлено, що 14 квітня 2015 року між позивачем та ПАТ «Укрінбанк» було укладено Заяву-Договір про розміщення банківського вкладу №10-2342345. Згідно умов договору вклад розміщено у валюті євро, строком по 14 жовтня 2015 року з процентною складовою 9,5% річних. Цього ж дня на депозитний рахунок №2364 відкритий банком, позивачем відповідно до валютного платіжного доручення №4548286 від 14 квітня 2015 року через касу банку внесено 40 000 євро 00 євро центів.

Також, 06 жовтня 2015 року сторони уклали Заяву-Договір про розміщення банківського вкладу №10-1391481. Згідно умов договору вклад розміщено у валюті євро, строком по 13 жовтня 2015 року з процентною складовою 7% річних. Цього ж дня на депозитний рахунок №2384 відкритий банком, позивачем відповідно до меморіального ордеру №12149507 від 06 жовтня 2015 року перераховано 24 692 євро 20 євро центів.

Крім цього, 13 жовтня 2015 року сторони уклали Заяву-Договір про розміщення банківського вкладу №10-1392672. Згідно умов цього договору вклад розміщено у валюті євро, строком по 20 жовтня 2015 року з процентною складовою 7% річних. Цього ж дня на депозитний рахунок №2401 відкритий банком, позивачем відповідно до меморіального ордеру №12326343 від 13 жовтня 2015 року перераховано 22 312 євро 14 євро центів.

Відповідно до копій банківських виписок по угодах, що видані Трускавецьким відділенням ПАТ «Укрінбанк», вбачається, що залишок коштів по заяві-договору про розміщення банківського вкладу №10-2342345 від 14 квітня 2015 року складає 40 000,00 євро, на процентному рахунку залишок коштів - 282 євро 42 євро центів, по заяві-договору про розміщення банківського вкладу №10-1391481 від 06 жовтня 2015 року складає 24 692,20 євро, та на процентному рахунку залишок коштів - 22 євро 30 євро центів, та по заяві-договору про розміщення банківського вкладу №10-1392672 від 13 жовтня 2015 року складає 22 312,14 євро, та на процентному рахунку залишок коштів - 20 євро 15 євро центів

Відповідно до умов Договору, Автопролонгація договору передбачена (якщо Клієнт не вимагає повернення вкладу в день його закінчення), на строк що дорівнює попередньому строку згідно з умовами Договору даного виду вкладу, чинного на дату пролонгації, включаючи розмір процентної ставки.

Проте , позивач ОСОБА_2 зверталася до відповідача з вимогою повернути внесені кошти та нараховані відсотки у звязку з закінченням терміну дії договору, проте кошти повернуті не були. У день закінчення строку дії депозитного договору, а саме 14, 13 та 20 жовтня 2015 року позивач ОСОБА_2 зверталася у Трускавецьке відділення ПАТ «Укрінбанк» із письмовою вимогою про повернення банківських вкладів по заявах-договору про розміщення банківських вкладів №10-2342345 від 14 квітня 2015 року, №10-1391481 від 06 жовтня 2015 року та №10-1392672 від 13 жовтня 2015 року та сплати нарахованих процентів.

Однак, вказані заяви позивача були залишені відповідачем без задоволення.

Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною (ч. 1 ст. 1060 ЦК України).

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» №4452-VI від 23.02.2012 встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі по тексту - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Пунктом 1 ч. 5 ст. 36 вказаного Закону визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Встановлено, що на підставі постанови Правління НБУ від 24 грудня 2015 року № 934 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Укрінбанк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 24 грудня 2015 року № 239 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Укрінбанк», згідно з яким з 25 грудня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Укрінбанк».

Відповідно до ст. 57 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклади фізичних осіб банків гарантуються в порядку і розмірах, передбачених законодавством України.

Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, і з урахуванням того, що на час ухвалення рішення у справі у відповідача діє тимчасова адміністрація, що унеможливлює задоволення позовних вимог про стягнення суми вкладу, враховуючи вимоги ст. ст. 34, 36 «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

При цьому, суд звертає увагу на тому що відповідно до п. 1 ч.6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України.

Керуючись ст.ст. 208, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

У позову ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Укрінбанк» в особі Трускавецького відділення №1 публічного акціонерного товариства «Укрінбанк» про повернення банківських вкладів (депозитів) та виплата процентів, стягнення судових витрат відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Львівської області через Бориславський міський суд Львівської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення. можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Головуючий: суддя А.Т. Слиш