04 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючий суддя: Качан В.Я.
Судді: Кравець В.А., Желепа О.В.
Секретар: Грабова Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» - Бережної Наталії Миколаївни на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2015 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -
У вересні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» - Бережна Н.М. просить суд скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2015 року, ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування своїх вимог представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» - БережнаН.М. посилається на те, що суд неправомірно відмовив у задоволенні позову, оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України.
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1916/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Ластовка Н.Д.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Качан В.Я.
Заслухавши доповідь головуючого, пояснення представника ПАТ КБ «ПриватБанк» - Олейнік Н.О., яка з'явилася в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що02.08.2010 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 підписано заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, з якої вбачається, що ОСОБА_2 виявляє бажання оформити на своє ім'я платіжну картку «універсальна» з кредитним лімітом 3800,00 грн., де міститься інформація про те, що ОСОБА_2 підтвердила, що вона ознайомлена і погоджується із Умовами та Правилами надання банківських послуг, та згодна, що ця заява разом із пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а Також тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.
Окрім цього, ч. 1 ст. 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписані сторонами кредитного договору діяли Умови надання кредиту в редакції, що передбачає збільшення строку позовної давності на підставі статті 259 ЦК України, а матеріали справи містять Умови та Правила надання банківських послуг, у яких відсутні положення про збільшення строку позовної давності до п'яти років. При цьому, Умови та Правила надання банківських послугвідповідачем вони не підписані.
Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові № 6-240цс14 від 11.02.2015, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Окрім цього частиною першою статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суди апеляційної й касаційної інстанцій, погоджуючись з доводами позивача щодо застосування п'ятирічного строку позовної давності, не звернули увагу на те, що позивачем не надано належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписані сторонами кредитного договору діяли Умови надання споживчого кредиту в редакції, що передбачає збільшення строку позовної давності, ці Умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, відповідачкою вони не підписувались.
Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду з позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписані сторонами кредитного договору діяли Умови та Правила надання банківських послуг в редакції, що передбачає збільшення строку позовної давності, ці Умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, відповідачкою вони не підписувались.
Із зазначених підстав, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог.
Доводами апеляційної скарги є необґрунтованими, оскільки при зверненні з апеляційною скаргою до суду позивачем не надано відповідних доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до обставин справи, підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 303, 304, 308 ЦПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» - Бережної Наталії Миколаївни відхилити.
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2015 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: