Справа № 355/1795/15-ц Головуючий у І інстанції Литвиненко О. Л.
Провадження № 22-ц/780/1060/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 29 16.03.2016
УХВАЛА

Іменем України

16 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: Ігнатченко Н.В.,

суддів: Антоненко В.І., Поліщука М.А.,

за участю секретаря: Вербової І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 14 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Служба у справах дітей та сімї Баришівської районної державної адміністрації Київської області про стягнення грошових коштів та моральної шкоди,

у с т а н о в и л а:

В листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, мотивуючи його тим, що ОСОБА_5, який в подальшому змінив імя та прізвище на ОСОБА_4, на підставі розпорядження В.о. голови Баришівської РДА від 8 липня 2009 року № 347 був призначений опікуном над малолітньою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно із п. 2 розпорядження, на нього покладено відповідальність за збереження життя та майна підопічної АДРЕСА_1 в смт. Баришівка. Розпорядженням голови Баришівської РДА від 23 травня 2014 року № 167 відповідача було звільнено від здійснення повноважень піклувальника над дитиною у звязку з виникненням несприятливих умов проживання та виховання в сімї, а новим піклувальником призначено позивача.

7 березня 2014 року відповідач заблокував усі фінансові картки соціальної допомоги дитині та відмовився передати позивачу кошти в розмірі 20 808 грн. У звязку з тим, що відповідач безпідставно заволодів чужими грошовими коштами та використав їх на власні потреби, на думку позивача, є всі підстави для стягнення з нього на користь неповнолітньої ОСОБА_3 цієї суми коштів у судовому порядку. Окрім цього, такими неправомірними діями ОСОБА_4 дитині було завдано моральну шкоду, яку позивач оцінив у 20 000 грн.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 14 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує на помилковість відмови суду першої інстанції у задоволенні його клопотання про витребування доказів, відповідно до якого було порушено питання про встановлення обставин, що мають значення для справи. Також, вважає, що судом не належним чином були оцінені інші докази, які містяться в матеріалах справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності та передчасності заявлених вимог про стягнення грошових коштів.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так судом встановлено, що ОСОБА_5 на підставі розпорядження В.о. голови Баришівської РДА від 8 липня 2009 року № 347 являвся опікуном над малолітньою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно із п. 2 розпорядження, на відповідача було покладено відповідальність за збереження життя та майна підопічної АДРЕСА_1 в смт. Баришівка.

У звязку із зміною імя та прізвища відповідача на ОСОБА_4, розпорядженням голови Баришівської РДА від 11 квітня 2011 року № 293 у вищевказане розпорядження внесено зміни в частині анкетних даних особи опікуна.

Розпорядженням голови Баришівської РДА від 23 травня 2014 року № 167 відповідача було звільнено від здійснення повноважень піклувальника над дитиною у звязку з виникненням несприятливих умов проживання та виховання в сімї, а новим піклувальником призначено позивача ОСОБА_2 та покладено на нього відповідальність за збереження життя та майна підопічної.

У квітні 2015 року позивач звернувся до Служби у справах дітей та сімї Баришівської РДА із заявою про допомогу повернути його підопічній ОСОБА_3 грошову заборгованість в сумі 20 808 грн. з боржника ОСОБА_4

7 липня 2014 року було складено акт передачі коштів, згідно якого начальник Служби у справах дітей та сімї Баришівської РДА ОСОБА_6 отримала від відповідача кошти в сумі 3 800 грн. та передала їх позивачу на утримання підопічної.

Згідно довідок центру Баришівського управління ПСЗН від 27 травня 2014 року відповідач з лютого 2014 року по травень 2014 року отримав допомогу на дитину ОСОБА_3, яка перебуває під його опікою, в розмірі 10 288 грн. та соціальну допомогу як дитині-інваліду в розмірі 5229,20 грн.

Згідно зі ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки.

Відповідно до ст. 67 ЦК України опікун зобов'язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням, також зобов'язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного.

За правилом ст. 72 ЦК України опікун зобов'язаний дбати про збереження та використання майна підопічного в його інтересах.

Частиною 2 ст. 247 СК України передбачено, що встановлення опіки та піклування не припиняє права дитини на отримання пенсії, аліментів, відшкодування шкоди у зв'язку з втратою годувальника та інших соціальних виплат, призначених дитині відповідно до законів України, а також права власності дитини на ці виплати.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 був призначений піклувальником ОСОБА_3 з 23 травня 2014 року, а вимога про стягнення коштів заявлена за період з лютого 2014 року по травень 2014 року, тобто за період коли піклувальником був призначений відповідач ОСОБА_4

Поруч з цим, позивачем не доведено, що у вказаний період часу отримані відповідачем кошти на дитину, яка перебуває під опікою, та соціальну допомогу як дитині-інваліду були використані відповідачем не за цільовим призначенням.

Натомість, правових підстав перебування дитини у позивача в період часу з лютого 2014 року по травень 2014 року не було, оскільки такого розпорядження Баришівська РДА не видавала, а позивачем та представником Служби у справах дітей та сімї Баришівської РДА не було надано звіту про використання коштів відповідачем, отриманих на утримання дитини. В судові засідання апеляційного суду, сторони жодного разу не зявилися, будучи належним чином повідомлені, будь-яких пояснень чи доказів з цього приводу також не надали.

Наданий позивачем акт передачі коштів від 7 липня 2014 року не містить інформації щодо походження цих коштів та що вони були передані в якості боргу відповідача.

Згідно із ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ураховуючи вимоги ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 заявив вимогу про стягнення грошових коштів в розмірі 11 591,21 грн., які належать ОСОБА_3 та знаходяться на рахунку в Баришівському відділенні філії Київського ГРУ ПАТ КБ «Приват Банк». На підтвердження вказаного надав клієнтську виписку ОСОБА_4 по договору SAMDN6340 «дитячий накопичувач».

З метою зясування обставин, що мають значення для справи, ухвалою Апеляційного суду Київської області від 10 лютого 2016 року з Баришівського відділення філії Київського ГРУ ПАТ КБ «Приват Банк» витребувано належним чином засвідчені копії клієнтської виписки по договору SAMDN6340 дитячий накопичувальний на 12 місяців на імя ОСОБА_4 за період з 1 вересня 2011 року по 1 вересня 2014 року, клієнтських виписок по договорах укладених між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «Приват Банк» за період з 1 вересня 2011 року по 1 вересня 2014 року та договорів про відкриття банківських рахунків на імя ОСОБА_4 за період з 1 вересня 2011 року по 1 вересня 2014 року для приєднання до матеріалів справи.

З наданої банком інформації вбачається, що грошові кошти в розмірі 11 615,26 грн., які нараховувалися на підставі договору SAMDN6340 «дитячий накопичувач» на рахунок, відкритий на імя ОСОБА_4, останнім не використовувались, а тому суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку щодо передчасності вимог про примусового стягнення цих коштів з відповідача.

Позивач, як новий піклувальник ОСОБА_3 та Служба у справах дітей та сімї Баришівської РДА, як орган, на якого законом покладено обовязок захисту прав та інтересів неповнолітніх дітей не вчинили дій спрямованих на повернення зазначених коштів, оскільки суду не було надано доказів, що вони ставили перед відповідачем або банком питання про передачу коштів ОСОБА_3

Статтею ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

При вирішенні питання про стягнення моральної шкоди слід виходити з вимог ст. 1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов'язку по відшкодуванню такої шкоди, та обставин, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування.

Оскільки в задоволенні позову в частині стягнення грошових коштів відмовлено та з обставин даної справи не встановлено, що ОСОБА_4 своїми діями заподіяв моральну шкоду ОСОБА_3, суд першої інстанції вірно відмовив в задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди.

Отже, докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313 315, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 14 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: В.І. Антоненко

ОСОБА_7