Справа № 148/1398/15-ц Провадження № 22-ц/772/825/2016Головуючий в суді першої інстанції Карнаух А. П.
Категорія 27 Доповідач Пащенко Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Пащенко Л.В.

Суддів: Жданкіна В.В., Медяного В.М.

При секретарі: Агеєвій Г.В.

розглянувши у відкритому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК»

на рішення Тульчинського районного суду від 12 січня 2016 року

по справі за позовом ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2015 року ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В заяві позивач зазначав, що 30.01.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про відкриття та обслуговування спеціального карткового рахунку з видачею міжнарожної платіжної картки миттєвого випуску Visa Instant Issue, за умовами якого позивач видав відповідачу неперсоніфіковану платіжну картку миттєвого випуску зі строком дії два роки. Згідно п.2 кредитного договору банк надає власнику рахунку грошові кошти шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії з лімітом заборгованості в сумі 5500 грн. на строк з 30.01.2013 року по 29.01.2015 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 32,00% річних на споживчі цілі. Позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі, а саме: протягом 30 січня - 21 березня 2013 року надав відповідачу кредитні кошти в загальній сумі 5802,75 грн.

Однак, відповідач не виконував належним чином зобов'язання за цим договором, а тому станом на 08.04.2015 року у нього утворилась заборгованість в загальній сумі 20789,10 грн., яка складається з основного боргу (кредиту) - 5427,10 грн., заборгованості зі сплати процентів - 4692,67 грн., пені - 6198,52 грн., 3% річних - 290,56 грн. та інфляційних втрат - 4180,25 грн..

Тому позивач просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Тульчинського районного суду від 12 січня 2016 рокупозов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» заборгованість по договору №46119 від 30.01.2013 року в розмірі 5427,10 грн.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду, як постановлене з порушенням вимог закону, скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» задоволити повністю.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково по слідуючих підставах.

Судом встановлено, що 30.01.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про відкриття та обслуговування спеціального карткового рахунку з видачею міжнародної платіжної картки миттєвого випуску Visa Instant Issue, за умовами якого позивач видав відповідачу неперсоніфіковану платіжну картку миттєвого випуску зі строком дії два роки (а.с.8-10). Згідно п.2 кредитного договору банк надає власнику рахунку грошові кошти шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії з лімітом заборгованості в сумі 5500 грн. на строк з 30.01.2013 року по 29.01.2015 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 32,00% річних на споживчі цілі (а.с.11-12).

З матеріалів справи вбачається, що позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором, надавши відповідачу відповідні кредитні кошти. Однак відповідач порушив умови кредитного договору, внаслідок чого у нього станом на 08.04.2015 року утворилась заборгованість, яка становить 9791,94 грн. (кредит та проценти). За порушення відповідачем грошових зобов'язань за кредитним договором позивачем нараховано пеню в загальній сумі 6198,52 грн. (із розрахунку подвійної процентної ставки за кредитним договором - 64% річних та 365 днів у році), яка складається з: 3893,97 грн. - пеня за прострочення сплати основного боргу (кредиту) та 2304,55 грн. - пеня за прострочення сплати процентів. Крім того, позивачем розраховано інфляційні втрати від прострочення відповідачем виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, які становлять 4180,25 грн. та складаються з: 2663,31 грн. - інфляційні втрати від прострочення сплати основного боргу (кредиту) та 1516,94 грн. - інфляційні втрати від прострочення сплати процентів та 3% річних-290,56 грн..

Отже, як видно, суд встановив, що стягненню з відповідача підлягає: основний борг (кредит) - 5427,10 грн.; заборгованість зі сплати процентів - 4692,67 грн.; пеня - 6198,52 грн.; 3% річних - 290,56 грн.; інфляційні втрати - 4180,25 грн., а разом 20789,10 грн.

Задоволюючи позов частково та стягуючи з відповідача лише суму основного боргу в розмірі 5427,10 грн. і відмовляючи в стягненні процентів, пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд виходив з того, що відповідач надав копію посвідчення учасника бойових дій та довідку про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, а саме: що він дійсно в період з 04.05.2014 року по 08.06.2014 року та з 01.08.2014 року по 31.08.2014 року брав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей (а.с.48,49,50), а згідно до вимог п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в такому випадку штрафні санкції, пеня за невиконання зобов'язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у т.ч. банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Проте з висновком суду в частині позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено, погодитись не можна, оскільки він не є цілком обґрунтованим.

Так, п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов'язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов'язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у т. ч. банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Отже, зі змісту даної норми слідує, що названі нарахування, зокрема, як в даному випадку, за невиконання зобов'язань перед банком, не проводяться лише в межах періоду безпосередньої участі особи, зокрема, в антитерористичній операції.

З довідок (а.с.49,50), наданих відповідачем,вбачається, що останній безпосередньо бравучасть в АТО в 2014 році двічі і всього протягом по місяцю (з 04.05. по 08.06.2014 року та з 01.08. по 31.08.2014 року). Тоді як з матеріалів справи видно, що заборгованість за кредитним договором у відповідача утворилась протягом 2013-2015 років (а.с.4-7).

Дані обставини залишились поза увагою і оцінкою суду.

Крім того, з наявної в матеріалах справи відповіді позивача на лист ОСОБА_2 щодо застосування положень п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» вбачається, що відповідачу було запропоновано звернутись до найближчого відділення АТ «Брокбізнесбанк» з письмовою заявою про застосування вищеназваної норми Закону, до якої надати оригінали документів, що підтверджують таке право (призов під час мобілізації та проходження військової служби), перелік яких роз'яснено листом Міністерства оборони України від 21.08.2014 року №322/2/7142 (а.с.28,47).

Згідно ж довідки за №1/10500-21 від 31.08.2014 року, наданої відповідачем, останній, як працівник правоохоронних органів (старший сержант міліції, інспектор патрульної служби), перебував, зокрема: з 01.08. по 31.08. 2014 року, в ГУМВС України у Донецькій області безпосередньо в місцях проведення АТО у службовому відрядженні (а.с.50).

На ці обставини суд також уваги не звернув, належно їх не дослідив та не встановив чи є, в даному випадку, наявність підстав для застосування до спірних правовідносин норми ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що застосування судом вищеназваної норми Закону до спірних правовідносин не можна визнати обґрунтованим, а тому рішення суду в частині позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено,підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позову ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» в частині вимог про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати процентів в сумі 4692,67 грн, пені в сумі 6198,52 грн., 3% річних в розмірі 290,56 грн. та інфляційних втрат в розмірі 4180,25 грн.

В решті рішення суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону і позивачем фактично не оспорюється.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 268 грн. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (а.с.62) та в дохід держави судовий збір в сумі 243,60 грн..

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» задоволити частково.

Рішення Тульчинського районного суду від 12 січня 2016 року в частині позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено, скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» заборгованість по договору №46119 від 30.01.2013 року зі сплати процентів в розмірі 4692,67 грн., пені в розмірі 6198,52 грн., 3% річних в сумі 290,56 грн. та інфляційні втрати в сумі 4180,25 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 268 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави в сумі 243,60 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий Л.В. Пащенко

Судді: В.В. Жданкін

В.М. Медяний

Згідно з оригіналом: /підпис/