РІШЕННЯ

Іменем України

28.12.2016 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова,

у складі:

головуючого - судді Ванівського Ю.М.

при секретарі Школьніковій К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 (ОСОБА_3) про визнання права на спадкове майно -

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування, як за спадкоємцем першого ступеня споріднення.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що є сином покійного ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2

Зазначає, що покійним спільно з відповідачами на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_1. Оскільки, між співвласниками не було іншої домовленості, така квартира фактично належала їм у рівних частинах.

Після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відкрилася спадщина на належну їм частку в квартирі АДРЕСА_1.

Позивач зазначає, що є спадкоємцем першої черги за законом після смерті батьків та, враховуючи проживання з батьками на час їхньої смерті- фактично прийняв спадщину.

Відповідач ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_4 і ОСОБА_5, проживає у Федеративній республіці Німеччина та не заявляє жодних прав на спадкування після смерті батьків.

Відповідач ОСОБА_3 (ОСОБА_3), яка до удочеріння мала прізвище ОСОБА_6, є дочкою ОСОБА_2.

Позивач зазначає, що не дивлячись на те,що він фактично прийняв спадщину, у нього виникли труднощі з оформленням спадкових прав.

Зокрема, після смерті ОСОБА_5 він та батько ОСОБА_4 успадкували в рівних частках належну покійній частку у вищевказаній квартирі у відповідності з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, однак право власності на успадковане майно не зареєстрували, свідоцтво про право на спадщину не отримували.

Відтак, після смерті батька позивач немає змоги успадкувати частку в квартирі АДРЕСА_1, яку покійний батько фактично успадкував після смерті матері.

Таким чином, позивач зазначає, що фактично успадкував ? частину квартири АДРЕСА_1, однак немає змоги оформити спадкові права.

Так, при зверненні в нотаріальну контору для видачі свідоцтва про право на спадщину, йому повідомили, що оскільки він не був зареєстрований з батьками за однією адресою, йому потрібно було подавати заяву про прийняття спадщини.

Оскільки, з часу смерті батьків пройшло більше шести місяців, позивач пропустив строк для прийняття спадщини, відповідно йому рекомендовано звернутися до суду з заявою про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини.

Позивач зазначає, що згідно роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в п. 2 листа від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» - необґрунтованою є практика місцевих судів щодо визнання поважності причин пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини фактичним користуванням і володінням майном спадкодавця або ж проживанням із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Позивачем також подано письмові пояснення, у яких він зазначає, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 29.04.2015р. по справі № 465/1981/15-ц встановлено фактпостійного проживання ОСОБА_1 з батьком ОСОБА_4 на час його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Позов просить задоволити, розгляд справи проводити у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 скерувала до суду письмові пояснення з копіями документів, згідно яких зазначає, що немає заперечень щодо задоволення позову. Додатково пояснює, що являється дочкою покійних ОСОБА_5 та ОСОБА_4, які спільно з нею та її дочкою ОСОБА_3 (до удочеріння ОСОБА_6) були співвласниками квартири АДРЕСА_1. Домовленості щодо розподілу часток між співвласниками не було, зазначає, що частки фактично є рівними.

Відповідач 01.10.1997р. вийшла заміж за ОСОБА_7, у зв'язку з чим змінила прізвище з «ОСОБА_7» на «ОСОБА_3». З 2001-року з дочкою ОСОБА_3 проживає за кордоном у Федеративній республіці Німеччина.

Зазначає, що позивач опікувався батьками ОСОБА_5 та ОСОБА_4, проживав з ним в останні роки їхнього життя.

Відповідач підтвердила, що не заявляла жодних прав на спадкування після смерті батьків та погоджується на те, що усе майно після їх смерті успадковує позивач.

Розгляд справи просить проводити без її участі.

Відповідач ОСОБА_3 (ОСОБА_3) подала письмові пояснення, у яких зазначає, що є співвласником квартири АДРЕСА_1. Іншими співвласниками квартири є її мати ОСОБА_2, покійні дід ОСОБА_4 та баба ОСОБА_5 у рівних частках. Зазначає, що у свідоцтві на право власності на квартиру її дані записано - ОСОБА_6. Пояснює, що у 2003-му році її удочерив чоловік матері ОСОБА_2 - ОСОБА_7 ОСОБА_7, у зв'язку з чим вона змінила прізвище на ОСОБА_7.

Повідомляє суду, що немає заперечень щодо задоволення позову та просить розгляд справи здійснювати без її участі за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, у відповідності з ч. 2 ст. 158 ЦПК України, суд встановив:

Згідно свідоцтва про народження виданого 08.05.1963р. ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Згідно свідоцтва про народження від 19.06.1969р. ОСОБА_8 є дочкою ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Згідно свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 72 роки.

Згідно свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_3 від ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 78 років.

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у шлюбі з 19.11.1961р.

Свідоцтвом про право власності на квартиру від 11.09.1995р. № 202782 та витягом з реєстру права власності на нерухоме майно від 22.09.2011р. підтверджується, що ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_6) є співвласниками (на праві спільної сумісної власності) квартири АДРЕСА_1

Випискою з книги актів реєстрації шлюбу № 49/1997, виданої відділом ЗАГС Вадерсло Федеративна Республіка Німеччина 02.07.2007р., підтверджується, що ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, 01.10.1997р. вийшла заміж за ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 та змінила прізвище на ОСОБА_7.

Згідно рішення суду першої інстанції м. Бекум від 23.04.2003р., ОСОБА_6 удочерив ОСОБА_7 ОСОБА_7, вона отримала прізвище ОСОБА_7.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 29.04.2015р. по справі № 465/1981/15-ц, яке не оскаржувалося та вступило в законну силу, встановлено фактпостійного проживання ОСОБА_1 з батьком ОСОБА_4 на час його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Розглянувши матеріали справи, враховуючи визнання відповідачами позову, суд приходить до висновку про його задоволення.

Згідно статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 124 Конституції України передбачає, що до юрисдикції судів віднесено всі правові відносини, що виникають у державі. Відповідно до частини 1 статті 15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Частиною 1 статті 15 ЦПК встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, оспорювання. Відповідно до частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів передбачено визнання права.

Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

В частині 4 ст. 174 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1217 ЦК України - спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

В силу статті 1220 ЦК України - часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до частини 2 статті 1223 ЦК України - у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно статті 1261 ЦК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

В силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України - спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Пунктом 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз'яснено, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 370 Цивільного кодексу України - у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Як встановлено судом, відповідач фактично успадкував після смерті батьків ? частину квартири АДРЕСА_1, однак немає змоги оформити право власності на успадковане майно, оскільки батько позивача ОСОБА_4 не оформив спадкові права на часку у зазначеній квартирі, яку успадкував після смерті ОСОБА_5 Усунути зазначену перешкоду немає змоги, так як ОСОБА_4 помер.

За наведених обставин суд приходить до переконання про наявність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 57, 158, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, на підставі ст.ст.15, 16, 1217, 1220, 1223, 1261, 1268 ЦК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5, як за спадкоємцем першого ступеня споріднення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ю.М. Ванівський