Провадження № 2/344/1785/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді: Домбровської Г.В.

при секретарі c/з ОСОБА_1,

за участю представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції про звільнення майна з-під арешту,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 (надалі також «Позивач») звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції (надалі також «Відповідач») про зняття арештів, накладених ВДВС Івано-Франківського МУЮ від 31 травня 2012 року на все рухоме і нерухоме майно ОСОБА_3 в ході виконавчого провадження № 29493129.

Представник Позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Зокрема, як зазначив представник Позивача, у звязку із винесенням державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні № 29493129, у відповідності до частини 1 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний був зняти арешт, накладений в рамках даного виконавчого провадження, на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_3

В той же час, оскільки станом на час розгляду даної цивільної справи арешт з майна ОСОБА_3 не знято, Позивач звернулася до суду з даним цивільним позовом про зняття даного арешту, посилаючись на порушення її прав, як власника.

Представником Відповідача Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції, подано до суду клопотання про розгляд справи без його участі, а також письмові заперечення на позов, в яких державний виконавець покликається на те, що повернення виконавчого документа стягувачеві не є підставою для зняття арешту та скасування інших вжитих державним виконавцем заходів примусового виконання рішення, у звязку з чим просив в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представника Позивача, проаналізувавши викладені в письмових запереченнях пояснення представника Відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.

Відповідно до частини 1 статті 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до частини 5 статті 124 і частини 3 статті 129 Конституції України судові рішення є обовязковими до виконання на всій території України, а обовязковість рішень суду визнається однією з основних засад судочинства.

Обовязковість судових рішень гарантується згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: право на судовий захист було б примарним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обовязкове судове рішення залишалося недіючим на шкоду одній зі сторін.

Відповідно до цього принципу постанова або ухвала суду, що набрали законної сили, є обовязковими для всіх субєктів правовідносин, яких у той чи інший спосіб стосується судове рішення.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження».

Частиною 1 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: 1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; 4) в інших передбачених законом випадках.

Згідно з частиною 2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Постановою старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження від 31 жовтня 2011 року ВП № 29493129 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 0907/2-884/2011, виданого 07 вересня 2011 року Івано-Франківським міським судом про стягнення з ОСОБА_3 в користь ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_4» 188201,82 грн. заборгованості.

Відповідно до частин 1-3 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна. Проведення опису майна боржника здійснюється не пізніше ніж протягом місяця з моменту отримання інформації про місцезнаходження майна. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Постановою старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31 травня 2012 року ВП № 29493129 на рухоме та нерухоме майно ОСОБА_3 в рамках виконавчого провадження № 29493129 накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження.

Порядок та підстави повернення виконавчого документу стягувану врегульовано статтею 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Зокрема, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: боржник фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами Національної поліції, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку (пункт 7 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з частинами 4-5 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавецьвиносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Постановою старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції про повернення виконавчого документа стягувачеві від 27 червня 2013 року ВП № 29493129 виконавчий лист № 0907/2-884/2011, виданого 07 вересня 2011 року Івано-Франківським міським судом про стягнення з ОСОБА_3 в користь ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_4» 188201,82 грн. заборгованості, повернуто стягувачеві.

Як зазначено в мотивувальній частині даної постанови, розшук автомобіля боржника виявився безрезультатним протягом року. Іншого майна, на яке можна звернути стягнення в рахунок погашення боргу не виявлено.

Посилаючись на норму частини 1 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», та на те, що при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві державним виконавцем всупереч вимогам даної правової норми не було знято арешту з майна боржника, Позивач звернулася до суду з позовом про зняття арешту з майна.

Порядок зняття арешту з майна врегульовано статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження».

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Державний виконавець зобовязаний зняти арешт з рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У разі наявності письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов'язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Зазначені у цій статті постанови можуть бути оскаржені сторонами в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відтак, чинним законодавством про виконавче провадження передбачено імперативний порядок зняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні.

Крім того, частиною 1 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, у відповідності до вимог частини 1 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» арешт, накладений на майно боржника, знімається у наступних випадках:

- закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій);

- повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Підстави закінчення виконавчого провадження визначено статтею 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши зміст норм частини 1 статті 50 та статті 60 Закону України «Про виконавче провадження», Суд дійшов висновку про те, що у спірних правовідносинах станом на час розгляду даної цивільної справи відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника, оскільки виконавчий документ повернуто стягувачеві, що не є формою закінчення виконавчого провадження.

Посилання представника Позивача на положення частини 1 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» є необґрунтованими, оскільки як вже було зазначено, повернення виконавчого документа стягувачеві не є формою закінчення виконавчого провадження, і в спірному виконавчому провадженні виконавчий документ було повернуто стягувачеві, а не до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, як це безпосередньо передбачено частиною 1 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, оскільки представником Позивача не наведено існування передбачених частиною 1 статті 50 та статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» підстав для зняття арешту з майна боржника, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів повного виконання судового рішення або наявності інших, передбачених статтею 49 Закону України «Про виконавче провадження» підстав закінчення виконавчого провадження, Суд дійшов висновку про відсутність підстав для зняття арешту з майна ОСОБА_3, яке було накладено в рамках спірного виконавчого провадження.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; а згідно з частинами 1 та 3 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Проаналізувавши доводи сторін, вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, Суд дійшов висновку про те, позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Питання щодо судових витрат слід вирішити відповідно до положень статті 88 ЦПК України.

На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 124, 129 Конституції України ст. ст. 19, 25, 49, 50, 57, 60 Закону України «Про виконавче провадження», керуючись ст. ст. 213-216 ЦПК України, Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції про звільнення майна з-під арешту, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Домбровська Г.В.