Провадження № 22-ц/780/1740/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 31.03.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

31 березня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Ігнатченко Н.В.

при секретарі: Волинець Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних збитків, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 21 лютого 2002 року він надав матері ОСОБА_3 грошову позику в розмірі 5500 грн.. 04 березня 2014 року відкрилась спадщина до майна померлої матері ОСОБА_3. 21 жовтня 2014 року Києво-Святошинським районним судом був задоволений його позов про стягнення зі спадкоємиці ОСОБА_3 5500 грн. основного боргу та 10524 грн. за користування коштами. На час звернення з позовом до суду ОСОБА_3 борг не повернула. Згідно повідомлення держстатистики від 11 листопада 2015 року № 15.2-20/1674 індекс споживчих цін (індекс інфляції) за період з січня 2003 року по жовтень 2015 року включно становить 477,8 %. Проіндексована основна сума боргу в розмірі 5500 грн. становить 26 279 грн. (5500 х 477,8 % = 26 279 грн.). Згідно рішення Києво-Святошинського районного суду від 21 жовтня 2014 року основна сума боргу в розмірі 5500 грн. була стягнута з ОСОБА_3, тому проіндексована сума в розмірі 26279 грн. зменшується на 5500 грн. і становить 20779 грн.. Індексація здійснена відповідно до рекомендацій Верховного ОСОБА_1 України від 4 квітня 1997 року. № 6.2-97. Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь 20779 грн. матеріальної шкоди (інфляційні збитки).

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 січня 2016 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 інфляційні збитки відповідно до договору позики від 21 лютого 2002 року у розмірі 4 266,54 грн., в іншій частині позову відмовлено та стягнуто з ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 487,20 грн. в дохід держави.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить скасувати рішення в частині відмови в задоволені позову та стягнути з відповідача на його корить 16512,46 грн., посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, не повне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що судом було порушено вимоги ч. 5 ст. 261 ЦК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що суд враховуючи подану заяву відповідача про застосування строків позовної давності дійшов висновку про застосування строків позовної давності та стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних збитків за період з 27 листопада 2012 року по жовтень 2015 року включно, що згідно облікової ставки НБУ за 1068 днів прострочення становить 4 266 грн. 54 коп., оскільки сторонами ставка пені у договорі не визначена.

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Встановлено, що 21 лютого 2002 року ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_2 у позику грошові кошти у розмірі 5500 грн., зобовязуючись повернути їх після продажу свого будинку № 47/1 по вул. Вокзальна в м. Боярка, на підтвердження цього ОСОБА_4 написала розписку. За прострочення повернення боргу вона зобовязалася сплачувати щомісячно по 25 % від всієї суми 5500 грн..

04 березня 2014 року ОСОБА_4 померла. Спадкоємцем першої черги в порядку спадкуванняза законом після її смерті є дочка ОСОБА_3, яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину, що підтверджується спадковою справою.

Згідно рішення Києво-Святошинського районного суду від 21 жовтня 2014 року, яке було залишене без змін ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області від 24 березня 2015 року, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто борг у розмірі 16024 грн. за борговою розпискою від 21 лютого 2002 року.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 вересня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про накладення стягнення на майно відмовлено. У вказаному рішенні суду було встановлено, що 22 квітня 2015 року постановою державного виконавця ВДВС Києво-Святошинського РУЮ Київської області відкрито виконавче провадження по стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 16024 грн..

З копії спадкової справи до майна ОСОБА_4 вбачається, що ОСОБА_2 звертався до нотаріуса з заявою про предявлення вимоги до спадкоємців, як кредитора спадкодавця в розмірі 16024 грн..

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1231 ЦК Українидо спадкоємця переходить обов'язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем.

До спадкоємця переходить обов'язок відшкодування моральної шкоди, завданої спадкодавцем, яке було присуджено судом зі спадкодавця за його життя.

До спадкоємця переходить обов'язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові із спадкодавця за життя спадкодавця.

Майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину.

За позовом спадкоємця суд може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), розмір відшкодування майнової шкоди (збитків) та моральної шкоди, якщо вони є непомірно великими порівняно з вартістю рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ним у спадщину.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Позивач у свої позовні заяві просив стягнути нараховані ним інфляційні збитки за невиконання грошового зобовязання по розписці написаній спадкодавцем ОСОБА_4 на суму 5500грн.

Відповідальність за не виконання грошового зобовязання визначена ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції при вирішенні спору не звернув уваги на те, що між позивачем ОСОБА_5 та ОСОБА_3 відсутні договірні правовідносини, відповідач є спадкоємцем і несе відповідальність в межах спадкового майна, та враховуючи те, що грошові зобовязання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК, передбачають насамперед договірні правовідносини, прийшов до помилкового висновку про виникнення обовязку у відповідача по сплаті індексу інфляції за час прострочення зобовязання ОСОБА_4, які позивач назвав збитками.

В апеляційній інстанції під час розгляду справи встановлено неправильне застосування норм матеріального права (ст. 625 ЦК України) які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог відповідно до ст. 309 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове.

В задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних збитків відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий:

Судді: