Справа № 454/2072/15 Головуючий у 1 інстанції: Пахут С.О.
Провадження № 22-ц/783/616/16 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Шандри М.М.

суддів: Монастирецького Д.І., Шумської Н.Л.

за секретаря Бадівської О.О.,

та з участю представника ВВДФС НВ у м. Червонограді Вандзьо О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Львіввугілля» в особі ВП «Шахта «Степова» на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 28 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ДП «Львіввугілля», третьої особи Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань в м. Червонограді про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров»я, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства «Львіввугілля» на користь ОСОБА_3 10000 (десять тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків.

Стягнуто з відповідача Державного підприємства «Львіввугілля» в дохід держави судовий збір в розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Рішення суду оскаржило ДП «Львіввугілля» в особі ВП «Шахта «Степова».

В апеляційній скарзі вказує, що рішення суду є незконним та неогрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, довідка МСЕК про відсоток стійкої втрати працездатності є тільки підставою для розрахунку і відшкодування потерпілому матеріальної шкоди - частини втраченого заробітку, і не є підтвердженням факту заподіяння моральної шкоди. Вказує, що позивачем не було подано жодного медичного висновку (доказу) про наявність факту спричинення йому моральної шкоди у зв'язку з нещасним випадком на виробництві. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Позивач ОСОБА_3 та представник ДП «Львіввугілля» в судове засідання не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, подали до суду заяви про розгляд справи без їхньої участі (а.с. 105, 109), тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України здійснюється колегією суддів без їхньої участі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали ї справ та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що позивач з з 21.09.1992р. по 28.09.2004р. працював у підземних умовах на шахтах ДП «Львіввугілля» та звільнений у зв'язку з невідповідністю виконуваній роботі стану здоров'я, що стверджується витягом з трудової книжки.

З акта №22 від 15.05.2004р. вбачається, що внаслідок нещасного випадку (падіння породи), позивач отримав забій грудної клітки зліва, забій лопатки, забійну рану челюсті з пошкодженням зубів.

Згідно з виписки з акту огляду у МСЕК №019488 від 23.09.2004р. позивачу вперше встановлено 40% втрати працездатності та ІІІ групу трудового каліцтва (а.с. 12).

В подальшому згідно з виписок з актів №022080 від 23.10.2007р., №029086 від 01.11.2013р. та №109722 від 31.10.2013р., позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності та 50% втрати професійної працездатності, внаслідок трудового каліцтва.

З витягів з медичної картки вбачається, що позивач систематично, з моменту звільнення перебував на лікуванні, внаслідок спричинених травам.

З вищезазначеного вбачається, що позивач потребує постійного лікування, внаслідок захворювань, отриманих на виробництві.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що позивачеві заподіяно моральної шкоди, яка обумовлена моральним та фізичним стражданням з приводу ушкодження здоров'я, яке сталося під час виконання ним трудових обов'язків.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст. 440-1 ЦК УРСР 1963 року моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суми позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п'яти мінімальних розмірів заробітної плати.

У відповідності до ст.23 ЦК України, кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Статтею 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з роз»ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із змінами, внесеними постановою від 25.05.2001 року №5, моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв»язку з ушкодженням здоров»я, у порушенні нормальних життєвих зв»язків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків .

Рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року регламентовано, що громадяни, яким встановлена постійна втрата професійної працездатності мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення, ушкодження здоров»я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов»язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і переносить значно більшу моральну шкоду, чим працівник, що не втрачає професійної працездатності.

Колегія суддів погоджується з визначеним судом розміром відшкодування моральної шкоди, оскільки він відповідає вимогам розумності та справедливості за встановлених обставин у справі з урахуванням тривалості роботи в шкідливих умовах, встановленого позивачеві ступеня стійкої втрати працездатності, інвалідності, характеру отриманого ушкодження здоров»я та наслідків від такого ушкодження для позивача.

Крім того, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку щодо відсутності необхідності застосування строку позовної давності, відповідно до ст. 233 КЗпП України, оскільки до вимог про відшкодування моральної шкоди, як вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", строк позовної давності відповідно до норм ЦК Української РСР ( в редакції 1963 року ) не застосовується.

Висновки суду першої інстанції достатньо вмотивовані і підтверджені доказами, наявними в матеріалах справи. Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарг висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення суду не вбачає.

Відтак, на підставі ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційні скарги і залишає рішення суду без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, ст.317, ст.319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Львіввугілля» в особі ВП «Шахта «Степова» відхилити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 28 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: М.М. Шандра

Судді: Д.І. Монастирецький

Н.Л. Шумська