Справа №: 343/72/16-ц
Провадження №: 2/0343/170/16
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2016 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді Тураша В. А.,

секретаря Лукань О.З. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду в м.Долина справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про захист прав споживача, визнання пункту 12.1 договору недійсним, розірвання договору фінансового лізингу та стягнення коштів, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач просить ухвалити рішення яким:

1.Визнати пункт 12.1 договору фінансового лізингу № 002446 від 23 грудня 2015 року недійсним.

2.Договір фінансового лізингу №002446 від 23 грудня 2015 року розірвати.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», , юридична адреса -01601, м. Київ, вул. Шовковична, буд. № 42-44, на його користь сплачені кошти за договором фінансового лізингу № 002446 від 23 грудня 2015 року, у розмірі 36 750,00 грн., а також банківську комісію у розмірі 183,75 грн. та витрати повязані з наданням правової допомоги в розмірі 5000 грн.

Обовязок щодо сплати судового збору на користь держави покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО».

Свої вимоги мотивує тим, що він, ОСОБА_1, 23 грудня 2015 року уклав із ТзОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» договір фінансового лізингу № 002446. За умовами вказаного договору він змушений придбати у відповідача трактор «Донгфенг» 504 каб., двигун потужністю 50 к.с. дизель, тип КПП механічна, привід 4x4, вартістю на день укладення договору згідно обмінного курсу долара США 367500 грн.

Укладенню договору передували наступні обставини:

На інтернет ресурсі htрр://аutоline.uа він знайшов оголошення про продажу нового міні-трактора DОNGFENG DF244 з кабіною, вартістю 79 999,00 грн., потужність 24 к.с., дизель, привід 4x4. За вказаними в оголошенні телефонами (+380 99 278 3383, +380 97 115 7373) він звязався з представником відповідача та домовився про зустріч в офісі представництва по вул. Швабська, 27, м. Ужгород, Закарпатська область. 23.12.2015 року він прибув за вказаною адресою. На зустріч із представником відповідача він приїхав із ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Вказані особи також були присутні при попередніх переговорах, коли узгоджувались із представником істотні умови договору.

Він повідомив представнику продавця ОСОБА_4, що хоче придбати в їх компанії міні-трактор DОNGFENG DF244 з кабіною, вартістю 79 999,00 грн., потужністю 24 к.с., дизель, привід 4x4, той що вказаний в оголошенні. Представник його запевнила, що трактор такий є і знаходиться на стоянці АгроЦентру за межами міста і він, оплативши частину вартості, зможе забрати його в любий час, а іншу частину йому можуть розстрочити на кілька місяців згідно договору. Запропоновані умови його влаштовували, адже він і планував оплатити половину вартості трактора до придбання, а другу половину після отримання трактора. Представник відповідача переконала його, що він може оплатити сьогодні близько половини вартості трактора і сьогодні ж або в любий інший час приїхати його забирати. Тому, як на підтвердження сказаного, виписала йому рахунок на оплату авансового платежу та направила до банку оплачувати, а сама, з її слів, за той час буде готувати договір купівлі-продажу. Того ж дня (23.12.2015 р.) він оплатив на рахунок відповідача 36 750,00 грн., квитанція № 2502, із зазначенням призначення платежу «Авансовий платіж за трактор зг. дог. фін. лізингу № 2446 від 23.12.2015». Він вважав, що оплачує передоплату, що становить частину вартості трактора, який хотів придбати, а саме DОNGFENG DF244.

Представник відповідача перевірила чи дійсно він оплатив згідно рахунку і дала на підпис договір. Тоді він не мав можливості детально ознайомитися з умовами договору до його підписання, адже договір з додатками складався з 14 сторінок, складений дрібним шрифтом, в приміщенні чомусь було досить темно і представник відповідача не надала достовірної інформації, завірила в тому, що всі істотні умови договору вона пояснила та спонукала підписати договір швидше, мотивуючи тим, що кінець робочого дня і їй уже потрібно йти. Підписуючи договір він був переконаний в тому, що в ньому викладено ті умови, які були узгоджені при попередніх переговорах. Підписавши договір він поїхав шукати за містом стоянку АгроЦенту, але робочий день закінчився, на вулиці було темно і він не зміг знайти потрібну стоянку.

25.12.2015 року він по телефону звязався з представником відповідача, щоб уточнити місцезнаходження трактора, за який заплатив майже половину вартості. Однак йому відповіли, що за договором він оплатив ще не всю суму і має доплатити перед тим як отримати трактор, а про розмір платежу він може дізнатись із договору. Він здивувався такій відповіді і почав перечитувати договір. Зясувалось, він підписав договір фінансового лізингу за умовами якого зобовязується оплатити і отримати зовсім не той трактор, про який домовлялись, не за тією ціною і зовсім не на тих умовах, що узгоджував з представником відповідача. Також з умов договору він зясував, що оплачена ним сума 36 750,00 грн. становить 10% від вартості трактора, що вказаний в договорі є адміністративним платежем, що у випадку розірвання договору з його сторони, дана сума не підлягає поверненню і платиться на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Про таке йому представник відповідача ОСОБА_4 не повідомляла, а навпаки запевняла, що він оплатив авансовий платіж, що входить в ціну трактора.

28.12.2015 року він знову поїхав в м. Ужгород до офісу представництва відповідача. Однак офіс було зачинено, жодних ознак діяльності представництва видно не було. На дзвінки з його номера ніхто не відповідав. Йому вдалось додзвонитись до представника відповідача з іншого номера телефону і ОСОБА_4 повідомила, що у звязку зі святами вони не працюють і їй невідомо коли відновлять свою роботу. Тоді він усвідомив, що напевне натрапив на недобросовісних продавців і направив на юридичну адресу компанії листа з проханням анулювати договір фінансового лізингу № 002446 від 23.12.2015 року і повернути йому сплачені кошти. Однак ні коштів, ні відповіді він не отримав до цього часу.

Після детального вивчення змісту договору йому стало зрозуміло, що він підписав його собі на шкоду, тому вважає за необхідне розірвати його, однак, згідно умов даного договору, при його розірванні він не може повернути вкладені кошти, що є порушенням законодавства та його прав як споживача. Крім того, умова договору про те, що лізингоодержувач зобовязується сплатити адміністративний платіж - першочерговий одноразовий платіж за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору (комісію за надання лізингового кредиту в відсотковому розмірі від ціни предмета лізингу) є незаконною. У відповідності до п. 3. 6. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженим постановою НБУ від 10.05.2007 року № 168 - «Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо)».

Як вбачається із змісту договору лізингу, укладеного між ним та ТзОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», адміністративний платіж розуміє під собою одноразову плату лізингоодержувача лізингодавцю при укладанні договору. У відповідності до договору, адміністративний платіж першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладання договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір такої комісії за організацію становить 36750,00 грн., цей платіж не є витратами лізингодавця, що безпосередньо пов'язаний з виконанням договору лізингу. Вказаний пункт договору порушує принципи добросовісності і справедливості, оскільки відповідач не обґрунтував співмірність розміру платежу за організацію даного договору виконаній послузі, яка згідно ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», не є лізинговим платежем, а фактично полягала у виготовленні стандартної форми договору. Як вбачається із наведених договірних умов, складова першого лізингового платежу - «адміністративний платіж» виходить за межі переліку таких платежів, передбачених законом. Тому відповідно він вважає, що даний платіж відповідач включив у договір незаконно, що призводить до недійсності даної умови договору. Крім того, він вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року № 15-рп/2011, Справа № 1-26/2011, а саме слід врахувати, що йому споживачу, на момент укладення договору обєктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору фінансової послуги із запропонованих на ринку, а також для оцінки договору з відповідачем щодо придбання у нього послуги фінансового лізингу, який мав стандартну форму. Оскільки він не має відповідної юридичної чи економічної освіти, а тому при укладенні договору помилково придбав не потрібні йому на умовах відповідача послуги з фінансового лізингу.

ТзОВ «ЛК «ВАШ АВТО» проігнорувало вимоги законодавства (п. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», п.п. 2.4, 2.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту), що є однією з підстав визнання договору недійсним, адже згідно з ч. 2 п. 2. ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Забороняється як такі, що вводять в оману, зокрема: з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення та позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення. Тобто, він не мав часу детально ознайомитися з 14 сторінками договору з додатками за такий короткий строк. Йому повинні були надати можливість детально ознайомитися з умовами договору та законодавством, що його регулює. Крім цього, представник відповідача не надала достовірної інформації, завірила в тому, що всі істотні умови договору вона йому пояснила та спонукала підписати договір швидше, мотивуючи тим, що кінець робочого дня і їй уже потрібно йти.

Даний договір містить безліч умов, що регулюються законодавством, з яким він ніколи в житті не зустрічався. Він не мав можливості обєктивно оцінити та осмислити умови даного договору, виявити його недоліки та оцінити всі ризики та збитки, які він отримає в результаті підписання цього договору.

В п. 12.1. Договору зазначено, що лізингоодержувач, який сплатив адміністративний платіж та частково або повністю сплатив авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір. В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу, 40% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає. Тобто відповідач в договорі надав собі можливість не повертати кошти, проплачені споживачем його послуг у разі розірвання договору останнім. Однак, при розірванні договору лізингодавцем ніяких санкцій не передбачено, що приводить до дисбалансу договірних умов та порушує норми законодавства. Також, всупереч норм законодавства, лізингодавець взагалі не надав можливості лізингоодержувачу відмовитись від договору. Тому дана умова договору є незаконною та несправедливою відносно лізингоодержувача, що призводить до її недійсності.

Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості, адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства. Однак даний договір не відповідає зазначеним вимогам законодавства.

Представник позивача ОСОБА_1- ОСОБА_5 ( довіреність а.с.24) в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, зіславшись на викладені в позовній заяві обставини. Просив позов задоволити.

Представник ТзОВ «ЛК «ВАШ АВТО» в судове засідання не зявився, хоч про дату, час та місце слухання справи був повідомлений у встановленому Законом порядку, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.23, 43,45). В Долинський районний суд надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_6В.( довіреність а.с.36) про розгляд справи без участі представника відповідача (а.с.28), а також письмові заперечення проти позовної заяви ОСОБА_1С (а.с.29-35), в яких зазначено, що позов є безпідставним, необґрунтованим, та таким, що не підкріплений жодним належним та допустимим доказом. Обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, він свідомо перекручує або несвідомо помиляється у їх тлумаченні через те, що недостатньо уважно читає та розуміє умови цивільно-правового договору фінансового лізингу №002446 від 23.12.2015р., що був укладений між сторонами, та на підставі якого виникли цивільно-правові відносини між сторонами, а також посилається на норми Закону, які взагалі не стосуються даних правовідносин. Вважають, що даний позов взагалі не підлягає розгляду в Долинському районному суді Івано-Франківської області, оскільки справа не підсудна даному Суду.

Незважаючи на безпідставність позову, представник відповідача вказує, що дійсно між сторонами було укладено договір з відповідними додатками до нього, які є його невідємною частиною.

Відповідно до положень ЦК України (а саме п.1 ст. 202) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони повинні усвідомлювати, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Тобто сторони, які укладають правочин, повинні насправді прагнути досягнення саме того правового результату, який завжди виникає при укладенні правочину даного виду. Звертаючи увагу на те, що після підписання договору (п.16.6.) всі попередні домовленості вважаються такими, що втратили чинність та на те, що послуга, яка надається за договором та обрана Лізингоодержувачем самостійно і свідомо; позивач ознайомився зі всіма істотними та іншими умовами договору; підписав цей договір, - проте, незважаючи на добровільність вищезазначених дій, позивач все ж таки звинувачує в невиконанні відповідачем якихось усних обіцянок та запевнень, та в звязку із цим вважає себе введеним в «оману».Тим паче, позивач, який з його слів не має «відповідної юридичної чи економічної освіти» та якому на момент підписання договору «бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору фінансової послуги із запропонованих на ринку» і тому «помилково придбав не потрібні на умовах відповідача послуги», посилаючись на положення Рішення Конституційного суду України (від 10.11.2011 р.), все ж таки підписав договір не спромігшись навіть ознайомитись з його умовами. Вважають, що для підписання правочинів (або взагалі документів) без ознайомлення з їх умовами - отримувати «відповідну юридичну чи економічну освіту» не є необхідним. Крім того, позивач під час укладення даного правочину, не був позбавлений права звернутись до правового фахівця за допомогою та розясненнями.

Підтвердженням отримання позивачем повної, необхідної, доступної та достовірної інформації про положення договору є особисте підписання позивачем кожної сторінки самого договору, а отже було досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Отже, правочин сторонами укладено в письмовій формі, особисто підписаний позивачем та повноважною особою відповідача та скріплений його печаткою. Таким чином було дотримано усі вимоги, які ставляться чинним законодавством України до чинності правочину.

Юридичні особи, які займаються господарською діяльністю по наданню послуг фінансового лізингу, мають відповідати всім встановленим критеріям, зокрема має отримати відповідну довідку з Нацкомфінпослуг на здійснення такого виду діяльності. ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО», виконавши всі передбачені законодавством вимоги, 11.06.2015 року отримав відповідну довідку, що також зазначено в договорі. Отже, посилання позивача на незаконність діяльності відповідача, яка порушує його права як споживача є безпідставними та повністю спростованими, а твердження позивача , що ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО» проводить нечесну підприємницьку діяльність, яка вводить споживача в оману є необґрунтованим та не підкріпленим жодним належним та допустимим доказом. Як вбачається з позовної заяви, жодного належного та допустимого доказу щодо факту введення позивача в оману, наявності в діях відповідача умислу позивачем не надано. Натомість в позовній заяві містяться субєктивні та зацікавлені пояснення позивача, щодо нечесної підприємницької практики, невиконання своїх зобовязань тощо. Проте, такі пояснення є зацікавленими та такими, які не мають під собою реального підґрунтя, являються недоведеним свідченням, а отже не можуть братись до уваги. Крім того, вважають, що не скористання своїм правом на належне ознайомлення з умовами договору, не може свідчити про введення в оману позивача відповідачем.

Позивач пишучи свою позовну заяву постійно робить посилання на нормативні акти, які регулюють правовідносини в банківській сфері України. Така аргументація є хибною, оскільки позивачем не розглянута відмінність банківських та небанківських установ та їх підпорядкування у сфері надання фінансових послуг.

Позивач зазначає, що включений в умови договору платіж «Адміністративний платіж» виходить за межі, чинного законодавства України та вважає, неповернення такого у разі розірвання правочину, є несправедливою умовою. Проте, такий платіж і порядок розірвання було попередньо погоджено сторонами і в момент підписання договору позивач не визначив його несправедливим та неприйнятним для себе.

ЗУ «Про фінансовий лізинг» передбачено, що лізингові платежі повинні бути погоджені насамперед сторонами в договорі, та передбачений перелік не є вичерпним, а рекомендованим, оскільки саме сторони погоджують між собою розмір, порядок та назву лізингових платежів, які їм необхідні для належного виконання своїх договірних зобовязань.

Умовами договору передбачено утримання штрафу за дострокове розірвання правочину лізингоотримувачем ( позивачем ). Не повертання сплаченого «Адміністративного платежу» в даному випадку не протирічить нормам чинного законодавства, а лише передбачає відповідальність Лізингоодержувача при достроковому розірванні договору, тобто є забезпеченням виконання ним своїх зобовязань. Отже, таке вказування на несправедливість вищезазначеної умови договору є безпідставним та необґрунтованим.

На момент укладання договору між сторонами, відповідач запропонував позивачу відповідні умови, та останній в свою чергу погодився на запропоновані умови. Сторони взяли на себе певні зобовязання та погодили певний вид забезпечення виконання взятих на себе зобовязань по договору у вигляді штрафу за дострокове розірвання договору саме лізингоодержувачем (позивачем), а не лізингодавцем ( відповідачем ). А тому даний договір не може бути визнаним недійсним лише з підстав заперечення його дійсності однією зі сторін.

Позивач належним чином не обґрунтовує свою вимогу стосовно стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, а також сплачену ним суму банківської комісії.

Стосовно зверненого стягнення на суму банківської комісії за послуги банку в розмірі 183, 75 грн., вважають, що дана сума не може бути стягнута з ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», оскільки така не надходила на рахунок відповідача, а була добровільно сплачена позивачем на рахунок банківської установи, яку він самостійно обрав та самостійно погодився на даний розмір комісії.

Що стосується заявленої суми збитків витрат на правову допомогу, то взагалі така сума є безпідставною та в жодному разі не доведеною. А зважаючи на оформлення позовної заяви та її обгрунтування, взагалі вважають неспівмірною з проведеною юридичною роботою даного фахівця у цій справі.

Таким чином, вважають позов ОСОБА_1 безпідставним та необґрунтованим, викладені в позові підстави є недоведеними та спростованими, а вимоги Закону, на які посилається позивач, є перекрученими та такими, які трактуються на його користь, а отже позов має бути відхилений.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, взявши до уваги письмові заперечення представника відповідача, пояснення свідків,дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв»язок доказів у їх сукупності , вважає, що позов належить до задоволення, виходячи з наступного:

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зі змісту ст. 60 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а також доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Судом достовірно встановлено, що 23.12.2015 року між ТзОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» та ОСОБА_1 в м.Ужгород, Закарпатської області ( а не в м.Києві, як вказано в договорі), було укладено договір фінансового лізингу № 002446 з додатками, відповідно до якого відповідач взяв на себе обовязок придбати предмет лізингу - транспортний засіб «Донгфенг 504каб.», зазначений у п. 1.1. Договору та специфікації, що є додатком № 2 до договору, вартістю 14525,69 доларів США з урахуванням ПДВ, згідно обмінного курсу долара США до української гривні, на фактичну дату укладення даного договору. На дату укладення цього договору, обмінного курсу долара США до української гривні, гривневий еквівалент вартості предмета лізингу становить 367500,00 грн. з ПДВ у власність та передати предмет лізингу у користування позивача, на строк та на умовах передбачених цим договором (а.с. 6-13).

В той же день представник відповідача повідомила , що позивач повинен спочатку сплатити передоплату за транспортний засіб в сумі 367500 грн. шляхом перерахування коштів на р/р відповідача, після чого з ним буде укладено договір і передано в користування предмет лізингу. ОСОБА_1 , за пропозицією представника відповідача, оплатив 36 750 грн. на користь ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО» із зазначенням призначення платежу авансовий платіж за трактор згідно дог.фін. лізингу № 002446 від 23.12.2015 року, що підтверджується копією квитанції № 2502(а.с. 14).

Разом з тим, як пояснив в судовому засіданні представник позивача, представником ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО» не було розяснено призначення даного платежу, який виявився адміністративним платежем, тобто винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, повязані з підготовкою та укладенням договору. Позивач же вважав, що це часткова оплата вартості транспортного засобу, що знову ж таки підтверджується даними квитанції № 2502 про призначення платежу.

Також, відповідно до пояснень представника позивача, у ОСОБА_1 не було можливості детально ознайомитися з умовами договору з додатками, який складався з 14 сторінок, складених дрібним шрифтом, до його підписання, так як представник відповідача не надала йому достовірної інформації щодо всіх істотних умов договору, переконала та спонукала підписати договір швидше, мотивуючи тим, що робочий день закінчується і їй необхідно іти додому .

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 суду пояснив, що позивач по справі являється його братом. Він мав намір придбати у власність трактор DОNGFENG DF244 з кабіною. Саме такий трактор, згідно оголошення в Інтернеті, продавався на Закарпатті. Подзвонивши по номеру телефону вказаного в об»яві , позивач домовився про зустріч з представником продавця в м.Ужгород, на 15.00 год. 23.12.2015р. Він разом з братом та ОСОБА_2 у вказаний час приїхали в м.Ужгород і зустрілись з представником продавця. З даним представником вони узгодили марку трактора - DОNGFENG DF244, ціну 79999 грн. Представник продавця повідомила, що трактор, який мав намір купити брат знаходиться на стоянці в м.Мукачеві Закарпатської області. Після цього представник відповідача запропонувала їм піти в банк та оплатити половину вартості трактора -36750 грн., а вона за цей час оформить договір. Після оплати вказаної суми, вони повернулись в офіс відповідача і біля 17.00 год. позивач підписав договір. Під час підписання договору, в офісі було чомусь темно, а представник відповідача спонукала брата швидко підписати договір, оскільки уже кінець робочого дня, і їй необхідно іти додому. Представник відповідача повідомила, що в м.Мукачеві їх будуть чекати їх представники , які і покажуть придбаний трактор. Сам трактор продавець мав доставити в м.Долина на протязі 2-х днів. Після доставлення трактора в м.Долина, позивач мав доплатити решту суми. Приїхавши в м.Мукачево, вказаної представником відповідача площадки, де мав знаходитись куплений трактор, вони не знайшли. На їх дзвінки, ні представник відповідача з м.Ужгород, ні представник з м.Мукечево не відповідали. Наступного дня вони знову подзвонили представнику в м.Ужгород, яка повідомила, що на протязі 2-х днів куплений трактор їм доставлять в м.Долина, однак цього не було зроблено. Перед новим роком вони поїхали в м.Ужгород. Офіс представництва відповідача був закрити. Вони додзвонились до представника, яка повідомила, що після 14 січня 2016року можна буде зустрітись і вирішити всі спірні питання. Однак після 14 січня 2016р. представник відповідача не телефонні дзвінки не відповідає.Позивач по справі укладав саме договір купівлі-продажу трактора DОNGFENG DF244, за ціною 79999 грн., а не договір лізингу. За вказаний трактор він оплатив половину вартості, а другу половину позивач мав оплатити після поставлення трактора в м.Долина. До даного часу трактор не доставлений.

Аналогічні покази дав допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_2

Згідно заяви позивача по справі від 28.12.2015р., яка адресована директору ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО» (а.с.15-17) ОСОБА_1С просив анулювати договір лізингу №002446 від 23.12.2015р., як такий що укладений внаслідок помилки, що має істотне значення та повернути кошти в сумі 36750 грн.

З відповіді представника відповідача №1417 від 20.01.2016р.(а.с.39) наданої на звернення позивача по справі ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО» , повідомляє, що відповідно до договору №002446 від 23.12.2015р. , ОСОБА_1 було оплачені кошти в розмірі 36750 грн., які згідно п.9.7 зараховані як "Адміністративний платіж". Якщо останній бажає розірвати договір, йому потрібно відправити відповідну заяву, в якій чітко вказати бажання розірвати договір, тоді договір буде розірвано згідно умов договору, а саме відповідно до статті 12 п.12.1. Також представником відповідача у відповіді вказано, що позивач ознайомившись з договором прийняв всі його умови, що засвідчено підписом. В самому договорі детально визначено всі його істотні умови, сплати платежів, отримання товару та інше. Умови договору є обов»язковими для виконання усіма його сторонами.

Таким чином, як вбачається зі змісту позовної заяви, пояснень представника позивача, допитаних свідків, під час попередніх переговорів представником компанії ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО», позивача ОСОБА_1С введено в оману щодо умов виконання договірних зобовязань. Після підписання і вивчення змісту договору ОСОБА_1С стало зрозуміло, що він підписав не договір купівлі-продажу транспортного засобу, а зовсім інший договір- договір лізингу, по умовах якого сплачені кошти не повернуть, а можливості розірвати договір немає, оскільки договір зовсім не передбачає можливості розірвання з ініціативи лізингоодержувача, що є порушенням прав позивача як споживача.

Вказані обставини в судовому засіданні не спростовані представником відповідача по справі ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО».

Відповідно до ч.1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Аналогічне визначення договору лізингу міститься і у ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг"- фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або у повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом.

Пункт 12.1 договору №002446 фінансового лізингу від 23.12.2015 року зазначає - лізингоодержувач, який сплатив адміністративний платіж, частково або повністю сплатив авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити Лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання Договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією. В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає (а.с.10).

Тобто, умовами договору відповідач передбачив не повертати кошти, проплачені споживачем його послуг у разі розірвання договору останнім. Однак, при розірванні договору лізингодавцем ніяких санкцій не передбачено, що приводить до дисбалансу договірних умов та порушує норми законодавства.

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору.

Тобто лізингоодержувачу в даному випадку повинно бути надано право на розірвання договору впродовж 14 днів з моменту його укладення.

Однак відповідачем ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» не враховано вищевказані норми законодавства, навпаки, всупереч зазначених норм, лізингодавець взагалі не надав можливості лізингоодержувачу відмовитись від договору.

Крім того, у разі розірвання договору лізингодавцем, ніяких штрафів і компенсацій не передбачено, що приводить до дисбалансу договірних відносин та порушень чинного законодавства.

Тому дана вимога договору є незаконною та несправедливою відносно лізингоодержувача, що призводить до її недійсності.

Пунктом 3 частини 1 статті 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що лізингоодержувач має право вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором випадках.

Частиною 2 ст. 653 ЦК України передбачено, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Згідно із ч. 4 ст. 653 ЦК України, сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом, а тому вимоги позивача про стягнення коштів, проплачених ним на виконання умов договору є законними та обґрунтованими.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» при вирішенні справ суди мають виходити насамперед із положень Закону «Про захист прав споживачів».

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає і механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до ч. 5 п. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовий лізинг вважається фінансовою послугою. Метою цього Закону є створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України. Це означає, що Закон України «Про захист прав споживачів» безпосередньо регулює відносини, що склались між сторонами договору, а умови договору фінансового лізингу, в свою чергу, не можуть суперечити положенням цього Закону.

Тому, суд дійшов висновку про те, що умова договору №001446 фінансового лізингу від 23.12.2015 року відповідно якої передбачено, що лізингоодержувач зобов'язується сплатити адміністративний платіж - першочерговий одноразовий платіж за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору (комісію за надання лізингового кредиту в відсотковому розмірі від ціни предмета лізингу), є незаконною.

Як вбачається зі змісту договору лізингу, укладеного між сторонами, адміністративний платіж розуміє під собою одноразову плату лізингоодержувача лізингодавцю при укладенні договору.

У відповідності до договору, адміністративний платіж - першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір такої компенсації за організацію становить 36750,00 грн. Цей платіж не є витратами лізингодавця, що безпосередньо повязаний з виконанням договору лізингу.

З огляду на зазначене, вказаний пункт договору порушує принципи добросовісності і справедливості, оскільки відповідач не обґрунтував співмірність розміру платежу за організацію даного договору виконаній послузі, яка згідно ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», не є лізинговим платежем, а фактично полягає у виготовленні стандартної форми договору.

Як вбачається із наведених договірних умов, складова першого лізингового платежу - «адміністративний платіж» виходить за межі переліку платежів, передбачених законом.

Лізинговий кредит - це кредитні відносини між юридичними особами, які виникають у разі оренди майна і супроводжуються укладанням лізингової угоди. У статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Відповідно до ст. ст. 806, 807 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду), а до відносин повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Положення кодексу про договір поставки ( ст. 712 ЦК України) у свою чергу посилається на те, що до договору поставки застосовуються положення про купівлю-продаж.

Згідно статей 4, 10, 15 Закону України «Про захист прав споживачів» - споживач має право: на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); на розірвання договору та повернення коштів, якщо стане очевидним що послуга буде не виконана; на отримання необхідної інформації, достатньої для придбання цієї продукції, виробника та гарантії її придбання, тощо.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 10.11.2011 року вказав, що держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим споживачу, як правило обєктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (частина перша статті 634 ЦК України). Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть внаслідок введення його в оману придбати непотрібні йому кредитні послуги .

Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого субєкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про те, що у ОСОБА_1, як споживача, на момент укладення договору обєктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору фінансової послуги із запропонованих на ринку, а також для оцінки договору з відповідачем щодо придбання у нього послуги фінансового лізингу, який мав стандартну форму (частина перша статті 634 ЦК України), оскільки позивач не має відповідної юридичної чи економічної освіти, а тому вимоги позивача ОСОБА_1 слід задоволити.

Твердження представника відповідача, про те, що даний позов не підлягає розгляду в Долинському районному суді Івано-Франківської області , суд не приймає до уваги, оскільки у відповідності до вимог ч.5 ст. 110 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред»являтись також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача, або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.Оскільки відповідач зареєстрований та проживає на території Долинського району Івано-Франківської області, він вправі звертатись за захистом свого порушеного права в Долинський районний суд Івано-Франківської області.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №201601 від 11.01.2016р. (а.с.18) позивачем по справі за надання правової допомоги оплачено 5000 грн.

Згідно із ч. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», який набрав чинності з 01 січня 2012 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2016 року складав 1 378 гривень.

Згідно розрахунку розміру компенсації витрат на правову допомогу (а.с.55-56) , вартість таких витрат за складання позовної заяви, участі в судових засіданнях становить 5000 грн.

З даним розміром компенсації суд погоджується, оскільки він не перевищує граничний розмір, визначений законодавством.

Керуючись ст. ст. 203, 215, 638, 806, 807 ЦК України, Законами України «Про захист прав споживачів», «Про фінансовий лізинг», «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011 року № 15-рп/2011, ст. ст. 4, 7, 10, 14, 60, 79, 88, 212-215 ЦПК України, суд

РІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про захист прав споживача, визнання пункту 12.1 договору недійсним, розірвання договору фінансового лізингу та стягнення коштів- задоволити.

Визнати пункт 12.1 договору фінансового лізингу № 002446 від 23 грудня 2015 року недійсним.

Договір фінансового лізингу № 002446 від 23 грудня 2015 року розірвати.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», , юридична адреса 01601, м. Київ, вул. Шовковична, буд. № 42-44, на користь ОСОБА_1 сплачені позивачем кошти за договором фінансового лізингу № 002446 від 23 грудня 2015 року , у розмірі 36750 (тридцять шість тисяч сімсот пятдесят) гривень, а також банківську комісію у розмірі 183 (сто вісімдесят три) гривні 75 коп., та 5000 (пять тисяч) гривень 00коп. за надання правової допомоги згідно квитанцій.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», , юридична адреса 01601, м. Київ, вул. Шовковична, буд. № 42-44, на користь держави судовий збір в розмірі 1102 ( одну тисячу сто дві ) гривні 40 копійок .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подачі апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Долинський районний суд.

Суддя:

Повний тест рішення виготовлено 14.03.2016р.