Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/1991/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2016 року Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:

головуючого судді Шиповича В.В.

при секретарі Євтушенко М.В., Береговій Г.В.

за участі представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1, як представника позивача ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» про визнання кредитного договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, як представник позивача ОСОБА_2 15.02.2016 року (дата здачі позову на пошту) звернулася до суду з позовом до ПАТ «Кредобанк» (далі Банк), вказавши, що 18.07.2008 року між позивачем та Банком було укладено кредитний договір №83/2008 за яким Банк зобовязався видати ОСОБА_2, як позичальнику кредит в сумі 30000 доларів США на строк до 17.07.2023 року за умови сплати процентів за користування кредитом в розмірі 15,5% річних. Представник позивача вважала вказаний кредитний договір недійсним, оскільки він суперечить законодавству України, зокрема всупереч ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», п.2.1 та п.2.4. Постанови НБУ №168 від 10.07.2007 року Банк не надав ОСОБА_2 у письмовій формі інформації про можливі форми кредитування, відмінності між ними, а запропонував укласти договір за невигідною для позичальника ануїтетною схемою. Не надавши позичальнику важливої інформації Банк тим самим ввів ОСОБА_2 в оману, що згідно ст. 230 ЦК України є підставою для визнання договору недійсним. Крім того всупереч ч.5 ст.11, ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитний договір містить несправедливі, дискримінаційні умови відносно позичальника. Так, згідно пунктів 3.7.-3.9 кредитного договору банк мав право самостійно в односторонньому порядку змінювати розмір процентної ставки за кредитом. Таким чином всі ризики повязані зі зміною курсу гривні до іноземної валюти Банк поклав на позичальника. Також представник позивача просила врахувати положення п.5 ч.1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно з якими обмеження права споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію свідчить про порушення прав споживача. Представник позивача посилалась на те, що пунктом 3.8 Кредитного договору передбачено сплату позичальником комісії за дострокове погашення суми кредиту у розмірі встановленої тарифами банку. Однак з Тарифами Банку ОСОБА_2 не ознайомлювали та який розмір комісії передбачено п.3.8. договору йому не відомо. Крім того всупереч п.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» відомості щодо місячних платежів та інші фінансові показники викладені не більш ніж восьмим кеглем на темно-сірому фоні. За таких обставин ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним кредитним договір №83/2008 віл 18.07.2008 року укладений між Банком та ОСОБА_2.

У судовому засіданні представник позивача підтвердила обставини викладені у позові, підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Додатково пояснила, що з 2008 по 2014 рік ОСОБА_2 належним чином виконував свої зобовязання за кредитним договором №83/2008, однак на теперішній час позбавлений такої можливості внаслідок значного знецінення національної валюти. При укладанні договору позичальник ґрунтовно не вникав у всі його нюанси, а коли не міг більше сплачувати щомісячні платежі то більш детально вивчив договір та звернувся до суду з даним позовом.

Представник відповідача ОСОБА_3, у судовому засіданні за його участі позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову. При цьому пояснив, що Банк при укладанні кредитного договору надав ОСОБА_2 всю необхідну інформацію. ОСОБА_2 сам обрав ПАТ «Кредобанк», як фінансову установу в якій виявив бажання отримати кредит. З 2008 року до лютого 2015 року позичальник виконував взяті на себе за договором зобовязання та не заявляв про недійсність кредитного договору. Доказів обману з боку Банку при укладанні кредитного договору №83/2008 позивач суду не надав. За таких обставин представник відповідача вважав, що позов про визнання недійсним кредитного договору ініційований ОСОБА_2 з метою затягування вирішення питання про сплату заборгованості за кредитом.

Суд вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

18.07.2008 року між Відкритим акціонерним товариство «Кредобанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №83/2008, відповідно до умов якого Банк видає позичальнику кредит в сумі 30000 доларів США на строк до 17.07.2023 року на поточні потреби, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 15,5% річних (а.с. 4-6). Погашення кредиту та сплата процентів згідно з Графіком, що є додатком до кредитного договору, повинно відбуватися щомісячно шляхом внесення позичальником платежів в сумі по 430,2 доларів США.

Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, яка передбачає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч.1 ст. 230 ЦК України, на яку посилався позивач, - якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до п.20 Постанови №9 від 06.11.2009 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», - правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

В той же час у судовому засіданні ні позивачем ні його представником не надано належних та допустимих доказів того, що Банк вчинив умисні дії, якими ввів в оману ОСОБА_2 щодо обставин які б могли вплинути на рішення позивача про укладення оспорюваного правочину, а отже і не доведено факт обману ОСОБА_2 з боку Банку при укладанні 18.07.2008 року кредитного договору №83/2008.

При цьому суд враховує доводи представника відповідача про те, що на протязі більше шести років після укладання договору №83/2008 позичальник виконував свої зобовязання за кредитним договором та жодним чином не заявляв про його недійсність. А сам по собі факт знецінення національної валюти України відносно іноземної валюти, - долару США, не є підставою для визнання недійсним кредитного договору.

Згідно п.9.7. Кредитного договору №83/2008, - шляхом підписання цього договору позичальник підтверджує, що ознайомився з умовами кредитування, діючими тарифами Банку та загальною вартістю кредиту.

Таким чином посилання представника позивача у позові на те, що Банк не надав ОСОБА_2 інформації щодо умов кредитування є безпідставними.

За змістом п.2 Постанови №9 від 06.11.2009 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», - відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Передбачене п.3.7. Кредитного договору право Банку самостійно змінити розмір процентної ставки за кредитом, не суперечило законодавству України, що діяло станом на 18.07.2008 року, тобто на час укладання спірного договору.

При цьому представник Банку в судовому засіданні пояснив, що ПАТ «Кредобанк» процентну ставку за кредитним договором №83/2008 в односторонньому порядку не змінював та не збирається цього робити.

Положення статті 1056-1 ЦК України про те, що встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, набрали законної сили у січні 2009 року, тобто вже після укладання спірного кредитного договору між Банком та ОСОБА_2.

Аналогічним чином не можуть бути застосовані у розглядуваній справі положення абзацу 12 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» на які посилалась представник позивача у своєму позові, оскільки вони також набрали законної сили після укладення кредитного договору №83/2008 від 18.07.2008 року.

Пункт 3.8. Кредитного договору не передбачає сплату будь-якої комісії, як про це зазначено у позові, а тому доводи представника позивача в цій частині є некоректними.

За таких обставин розглянувши справу в межах позовних вимог, суд приходить до висновку про відсутність наведених у позові правових підстав для визнання недійсним кредитного договору №83/2008 від 18.07.2008 року, а тому позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

Оскільки у задоволенні позову необхідно відмовити, понесені позивачем при зверненні до суду, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі ст. ст. 15-16, 203-204, 215, 230, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 10-11, 60-61, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» про визнання недійсним кредитного договору №83/2008 від 18.07.2008 року відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд міста Черкаси шляхом подачі в десяти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: ОСОБА_4