Справа № 635/3937/15-ц
Провадження № 2/635/152/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

06 квітня 2015 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Березовської І.В.

за участю секретаря судового засідання Желізової О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, в інтересах якого на підставі довіреності діє ОСОБА_3, звернувся до суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 07 жовтня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, за умовами якого відповідач отримав позику у розмірі 25 000 гривень. На підтвердження укладення договору позики відповідач написав розписку, відповідно до якої зобовязався повернути борг в строк до 07 квітня 2015 року.

Крім того, 08 лютого 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, за умовами якого відповідач отримав позику у розмірі 15 000 гривень. На підтвердження укладення договору позики відповідач написав розписку, відповідно до якої зобовязався повернути борг в строк до 07 квітня 2015 року.

Проте, суму боргу до теперішнього часу відповідач не повернув.

Посилаючись на вказані обставини, представник позивача в остаточних вимогах просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 07 жовтня 2014 року в розмірі 25 000 гривень, інфляційні втрати за період з 08 квітня 2015 року по 29 лютого 2016 року в розмірі 5050 гривень, 3% річних за прострочення виконання зобовязання за період з 08 квітня 2015 року по 29 лютого 2016 року у розмірі 673 гривні 63 копійки, проценти за договором позики у розмірі облікової ставки НБУ за період з 08 жовтня 2014 року по 29 лютого 2016 року в розмірі 7983 гривні 15 копійок, суму боргу за договором позики від 08 лютого 2015 року в розмірі 15 000 гривень, інфляційні втрати за період з 08 квітня 2015 року по 29 лютого 2016 року в розмірі 3030 гривень, 3% річних за прострочення виконання зобовязання з 08 квітня 2015 року по 29 лютого 2016 року у розмірі 404 гривень 18 копійок, проценти за договором позики у розмірі облікової ставки НБУ з 09 лютого 2015 року по 29 лютого 2016 року в розмірі 4091 гривня 05 копійок.

У судове засідання представник позивача ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_1 на підставі довіреності, не зявився, надав суду заяву, в якій позов підтримав, просив розглядати справу за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, викликалася у судове засідання шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання. Як вбачається зі зворотних поштових повідомлень про неможливість вручення судової повістки, зазначена кореспонденція не була отримана відповідачем за місцем реєстрації та була повернута на адресу у зв'язку із закінченням терміну зберігання.

Відповідно до положень ст.ст. 76-77 ЦПК України, відповідач вважається таким, що повідомлений про час та місце розгляду справи.

Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 07 жовтня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав від позивача позику у сумі 25 000 гривень, при цьому зобовязалася повернути вказану суму у строк до 07 квітня 2015 року.

Крім того, 08 лютого 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав від позивача позику у сумі 15 000 гривень, при цьому зобовязався повернути вказану суму у строк до 07 квітня 2015 року. На підтвердження укладених договорів відповідачем були складені розписки.

В обумовлений договором строк відповідач грошові зобовязання не виконав, суму позики не повернув.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В ч.2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною угодою на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Згідно до вимог частин 1 та 4 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як свідчить зазначені вище розписки, строк повернення боргу, тобто строк дії договорів позики від 07 жовтня 2014 року та 08 лютого 2015 року встановлено сторонами до 07 квітня 2015 року.

Представником позивача надано суду розрахунок заборгованості за зазначеними договорами позики, з яким суд погоджується, з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що прострочення виконання грошового зобовязання за договором позики від 07 жовтня 2014 року та договором позики від 08 лютого 2015 року складає 328 дня (період з 08 квітня 2015 року по 29 лютого 2016 року).

Таким чином, три проценти річних за прострочення виконання зобовязання становить:

25 000 гривень*3%/365*268 = 550 гривень 68 копійок;

25 000 гривень*3%/366*60 = 122 гривень 95 копійок;

15 000 гривень*3%/365*268= 330 гривень 41копійка;

15 000 гривень*3%/366*60= 73 гривень 77копійка.

Розраховуючи інфляційні витрати за весь час прострочення, суд виходить із середнього індексу інфляції за період з 08 квітня 2015 року по 29 лютого 2016 року, який становить 1,202.

Середній індекс інфляції розраховується судом в середньому на місяць шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При застосуванні індексу інфляції суд враховує, що сума боргу, яка сплачується із 1 по 15 день відповідно місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а саме:

25 000 гривень * 1,202 - 25 000 гривень = 5050 гривень;

15 000 гривень *1,202 -15 000 гривень = 3030 гривень.

Суд також задовольняє позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача процентів за договорами позики на рівні облікової ставки НБУ.

Розрахунок процентів на рівні облікової ставки суд проводить по формулі сума простроченого грошового зобовязання х облікова ставка НБУ : 365 х кількість днів прострочення.

25 000 *12,5%/365*36 = 308 гривень 22 копійки;

25 000 *14,0%/365*49 = 469 гривень 86 копійок;

25 000 *14,0%/365*36 = 345 гривень 21 копійка;

25 000 *19,5%/365*26 = 347 гривень 26 копійок;

25 000 *30,0%/365*176 =3616 гривень 44 копійки;

25 000 *27,0%/365*28 =517 гривень 81 копійки;

25 000 *22,0%/365*98 =1476 гривень 71 копійка;

25 000 *22,0%/365*60 =901 гривня 64 копійки;

15 000 *19,5%/365*23 = 184 гривні 32 копійки;

15 000 *30,0%/365*176 = 2169 гривень 86 копійки;

15 000 *27,0%/365*28 = 310 гривень 68 копійки;

15 000 *22,0%/365*98 = 886 гривень 03 копійки;

15 000 *22,0%/365*60 = 540 гривень 98 копійки

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за договором позики суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. Судові витрати суд стягує з відповідача в дохід держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 60, 79, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України,

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 07 жовтня 2014 року в розмірі 25 000 (двадцять пять тисяч) гривень 00 копійок, проценти за договором позики в розмірі 7983 (сім тисяч девятсот вісімдесят три ) гривні 15 копійок, три проценти річних від простроченої суми за порушення грошового зобовязання в розмірі 673 (шістсот сімдесят три) гривні 63 копійки, інфляційні витрати в розмірі 5050 (пять тисяч пятдесят ) гривень 00 копійок, суму боргу за договором позики від 08 лютого 2015 року в розмірі 15 000 (п'ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок, проценти за договором позики в розмірі 4091 (чотири тисячі девяносто одну) гривню 87 копійок, три проценти річних від простроченої суми за порушення грошового зобовязання в розмірі 404 (чотириста чотири) гривні 18 копійок, інфляційні витрати в розмірі 3030 (три тисячі тридцять ) гривень 00 копійок, а всього на загальну суму 61232 (шістдесят одна тисяча двісті тридцять дві) гривні 83 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 612 (шістсот дванадцять) гривень 32 копійки.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя - І.В. Березовська