АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/7011/15-ц 22-ц/774/298/К/16
Справа № 212/7011/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/298/К/16 суддя Пустовіт О.Г.
Категорія - 20 (ІV) Суддя-доповідач - Чорнобук В.І.
РІШЕННЯ

Іменем України

28 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Чорнобук В.І.,

суддів - Братіщевої Л.А., Грищенко Н.М.,

при секретарі - Євтодій К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі відповідно до ч. 2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового засідання технічними засобами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 20 жовтня 2015 року та додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним в частині покупця та визнання права власності на квартиру, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним в частині покупця та визнання права власності на квартиру.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у зв'язку зі звернення стягнення на належну позивачу на праві власності квартиру, яка передана в іпотеку, він став шукати квартиру за договором найму з подальшим викупом. Через деякий час позивач знайшов квартиру АДРЕСА_1 у м Кривому Розі. Зазначена квартира йому сподобалася, так як вона складалася з 3-х кімнат, розташована в хорошому місці і продавалася за 30 000 доларів США, тому він вирішив купити дану квартиру.

Для придбання квартири та її ремонту ОСОБА_3 зайняв гроші у ОСОБА_6 в сумі 50 000 доларів США, що підтверджується розпискою. Враховуючи, що у позивача була заборгованість по кредиту в розмірі 51 766 доларів США, він не міг оформити на себе договір купівлі-продажу.

Відповідачка ОСОБА_7, з якою ОСОБА_8 мав намір створити сім'ю, запропонувала йому оформити договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 в м Кривий Ріг на її ім'я, а пізніше, коли буде погашений кредит, відповідач вчинить відчуження даної квартири, оскільки вона фактично була куплена для позивача та за його гроші.

06.02.2013 року позивач передав продавцю - ОСОБА_4 аванс в розмірі 1 000 доларів США, що підтверджується розпискою, а 29 000 доларів США були передані продавцю квартири при здійсненні договору купівлі-продажу.

Згідно договору купівлі-продажу від 13 лютого 2013 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Криворізької нотаріальної контори ОСОБА_9, ОСОБА_4 продала трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, а ОСОБА_7 придбала дану квартиру та 13.02.2013 року зареєструвала в Державному реєстрі прав на нерухоме майно право власності на вказану квартиру на своє ім'я.

Так як, насправді покупцем по договору купівлі-продажу квартири від 13.02.2013 року є позивач, оскільки фактично квартира була придбана за його кошти і для нього, вказаний договір у частині, що стосується покупця, є удаваною угодою.

В вересні 2013 року заборгованість по кредитному договору була погашена та ОСОБА_3 попросив ОСОБА_7, щоб вона переоформила на його ім'я, спірну квартиру, але відповідач відмовилась.

Враховуюче викладене, ОСОБА_3 просив суд визнати договір купівлі-продажу квартири від 13 лютого 2013 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 - недійсним, перевести права та обов'язки покупця за даним договором купівлі на його ім'я ОСОБА_3; визнати ОСОБА_3 покупцем квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_3 право власності вказану квартиру; скасувати державну реєстрацію на нерухоме майно - квартиру на ім'я ОСОБА_10

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 20 жовтня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано договір купівлі-продажу квартири від 13 лютого 2013 року, укладений між ОСОБА_4 з однієї сторони та ОСОБА_2 - з другого боку, посвідчений державним нотаріусом Другої Криворізької нотаріальної контори ОСОБА_9, за реєстром 2-229, згідно якого ОСОБА_4 передала, а ОСОБА_7 купила трьохкімнатну квартиру загальною площею 67,3 кв.м, житловою площею 44,0 кв.м, розташовану на третьому поверсі трьох-чотирьох поверхового житлового будинку, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_1 - недійсним, переведено права та обов'язки покупця за даним договором на ім'я - ОСОБА_3

Визнано ОСОБА_3 покупцем трьохкімнатної квартири загальною площею 67,3 кв.м, житловою площею 44,0 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_4 з однієї сторони та ОСОБА_2 - з другого боку, посвідченого державним нотаріусом Другої Криворізької нотаріальної контори ОСОБА_9, 13 лютого 2013 року за реєстром 2-229.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на трьохкімнатну квартиру загальною площею 67,3 кв.м, житловою площею 44,0 кв.м, яка розташована на третьому поверсі трьох-чотирьох поверхового житлового будинку, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_1.

Скасовано державну реєстрацію на нерухоме майно, трьохкімнатну квартиру загальною площею 67,3 кв.м, житловою площею 44,0 кв.м, розташовану на третьому поверсі трьох-чотирьох поверхового житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 від 13 лютого 2013 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_10

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 жовтня 2015 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 654,00 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_7, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду і додаткового рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 Так, судом не враховано, що удаваним може бути лише той правочин, правовідносини за яким не відповідають тим, які існують між тими ж сторонами в дійсності. При цьому відмінність полягає у характері правовідносин, а не суб'єктному складі. Також, на думку відповідача, суд здійснив просто заміну сторони у зобов'язанні, не вдавшись в обґрунтування наявності будь-яких інших правовідносин. Для визнання правочину удаваним слід встановити, що обидві сторони договору діяли свідомо та їх дії були спрямовані на досягнення інших правових наслідків, однак судом не взято до уваги, що сторонами договору купівлі-продажу не заперечували, що між ними було укладено саме договір купівлі-продажу, а не якийсь інший прихований правочин. Крім того, матеріали справи не містять доказів сплати вартості квартири саме позивачем, а продавець в судовому засіданні підтвердила факт передання грошових коштів покупцем, який зазначений у договорі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно договору купівлі-продажу, посвідченому державним нотаріусом Другої Криворізької нотаріальної контори ОСОБА_9 13 лютого 2013 року за реєстром № 2-229, ОСОБА_4 продала трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 67,3 кв.м, жилою площею 44.0 кв.м, а ОСОБА_7 придбала дану квартиру та 13.02.2013 року зареєструвала у Державному реєстрі прав на нерухоме майно право власності на вказану квартиру на своє ім'я. (а.с.9-10,11)

З розписки від 09 лютого 2013 року вбачається, що ОСОБА_3 отримав у борг від ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 50 000,00 доларів США на придбання та ремонт квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.33)

Згідно листа ТОВ «Кредитні ініціативи» від 12.09.2013 року, станом на 12 вересня 2013 року загальна сума заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором від 18.07.2008 року складає 51 766,02 доларів США, що за офіційно встановленим курсом НБУ на дату укладання договору становить 413 765,26 грн. Після сплати позивачем 12.09.2013 року грошових коштів у сумі 206 960,79 грн. в рахунок сплати заборгованості за даним кредитним договором, кредитором було прийнято рішення про анулювання залишку боргу. (а.с.7)

Звертаючись до суду позовом, ОСОБА_3 вказав на удаваність вчиненого між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 договору купівлі-продажу в частині покупця, оскільки квартира була придбана за його кошти та для нього.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що договір купівлі-продажу спірної, який укладено між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 квартири - 13 лютого 2013 року, тобто через 4 дні після отримання ОСОБА_3 грошових коштів по розписці, є удаваним правочином.

Колегія суддів не може погодитись таким з висновком суду виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає, тому колегія суддів скасовує рішення суду на підставі п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи і порушенням судом норм матеріального та процесуального права і ухвалює нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою,п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

У пункті 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 роз'яснено, що за удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК України, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

Таким чином, за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. При цьому відмінність полягає у характері правовідносин, а не у суб'єктному складі їх учасників.

Позивач, заявляючи вимогу про визнання договору удаваним, має довести: факт укладання правочину, що на його думку є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Тобто, позивач повинен довести, що за удаваним договором сторони свідомо, з певною метою, документально оформили правочин, але насправді між ними існують інші правовідносини.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В порушення положень ст.10,60 ЦПК України, позивачем ОСОБА_3 не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_11 виникли інші правовідносини, ніж передбачені договором купівлі-продажу, і саме на виникнення цих правовідносин була спрямована їх воля.

Натомість у пункті 18 спірного договору продавець та покупець підтвердили, що договір цей не носить характеру фіктивного та удаваного правочину. Вимоги законодавства щодо змісту й правових наслідків правочину, що укладається сторонами, їм роз'яснено нотаріусом.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає доречними та погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що для визнання правочину удаваним слід встановити, що обидві сторони договору діяли свідомо та їх дії були спрямовані на досягнення інших правових наслідків, однак судом першої інстанції не взято до уваги, що сторони договору купівлі-продажу не заперечували, що між ними було укладено саме договір купівлі-продажу, а не якийсь інший прихований правочин.

Посилання позивача ОСОБА_3 на ту обставину, що ним згідно розписки від 09.02.2013 року було отримано у борг 50 000 доларів США для придбання та ремонту квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 не може бути підставою для визнання договору купівлі-продажу від 13.02.2013 року удаваним правочином, оскільки даний факт не свідчить, що між сторонами оспорюваного правочину виникли інші правовідносини, ніж передбачено договором.

Крім того, відповідно до пункту 4 договору купівлі-продажу від 13.02.2013 року продаж зазначеної квартири здійснюється за 80 500 грн., а не за 50 000 доларів США, які отримано продавцем від покупця до підписання цього договору. Зазначена ціна відповідає волевиявленню продавця та покупця, є остаточною і змінам не підлягає. Також сторони підтвердили факт повного розрахунку за продану квартиру. (пункт 5 договору купівлі-продажу)

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, суд при розгляді справи допустив порушення норм матеріального та процесуального права і дійшов помилкового висновку про доведеність того факту, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 який укладено між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, є удаваним правочином.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним в частині покупця слід відмовити.

Зважаючи на те, що вимоги ОСОБА_3 про визнання його покупцем спірної квартири, визнання за ним права власності на дану квартиру та скасування державної реєстрації права власності на вказане нерухоме майно на ім'я ОСОБА_2 є похідними від вимог про визнання договору купівлі-продажу недійсним в частині покупця, то вони також задоволенню не підлягають.

Згідно з ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Тому, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати на оплату судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції у розмірі 4019,41 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, висновки суду не відповідають обставинам справи та судом порушено норми матеріального і процесуального права, тому на підставі п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, рішення суду та додаткове рішення суду підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3,4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 20 жовтня 2015 року та додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним в частині покупця та визнання права власності на квартиру - відмовити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір за розгляд справи судом апеляційної інстанції у розмірі 4019,41 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: