Справа № 729/111/15-ц Провадження № 22-ц/795/136/2016 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Демченко Л. М. Доповідач - Онищенко О. І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2016 року м.Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Бобровицького районного суду Чернігівської області від 17 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсним договорів дарування, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 09 квітня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсними договорів дарування відмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою від 28 січня 2015 року, а саме: скасувати арешт на нерухоме майно земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:2353, за адресою: Чернігівська область, Бобровицький район, село Марківці, вул. Ярославська, 11, площею 0,25 га, яка належить ОСОБА_7, ідентифікаційний номер :01:000:2354, за адресою: Чернігівська область, Бобровицький район, село Марківці, вул. Ярославська, 11, площею 0,5947 га, яка належить ОСОБА_7, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

24.10.2015 року представник позивачки ОСОБА_5 ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням, в якому просив повернути надміру сплачений судовий збір. Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивачка на момент подання позову сплатила судовий збір в сумі 3654 грн. З копій договорів дарування витребуваних під час розгляду справи вбачається, що вартість відчужених земельних ділянок становить 2498 грн. та 3103 грн., разом 5601 грн. Відповідно до ст. 80 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судовий збір сплачується за загальною сумою всіх вимог. Оскільки вимоги в частині визнання договорів недійсними є вимогами немайнового характеру, а застосування наслідків недійсності договорів майнового характеру, тому позивачка повинна була сплатити відповідно 487,20 грн., та 243,60 грн., разом 730,60 грн., а сплатила 3654 грн. Тому просить повернути надмірно сплачений судовий збір в сумі 2923,40 грн.

Ухвалою Бобровицького районного суду Чернігівської області від 17 листопада 2015 року у задоволенні клопотання представника позивачки ОСОБА_5 ОСОБА_8 про повернення надміру сплаченого судового збору відмовлено.

Не погоджуючись з даною ухвалою, ОСОБА_5 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Бобровицького районного суду Чернігівської області від 17 листопада 2015 року та постановити нову ухвалу про повернення ОСОБА_5 сплаченого нею судового збору в сумі 2 929,40 грн., посилаючись на її незаконність та порушення норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відмовляючи у повернені надміру сплаченого судового збору, суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого висновку та не застосував п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» відповідно до якої сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зокрема зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Відповідно до ч. 2 вказаної статті у випадках, установлених п. 1 ч. 1 цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми. На думку ОСОБА_5, законодавство не пов'язує можливість повернення зайво сплаченого судового збору з діями позивача по зменшенню ціни позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Як вбачається з матеріалів справи, в січні 2015 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсними договорів дарування, визначивши ціну позову в сумі 365400 грн., та сплатила за подання позову 3 654 грн. судового збору (том 1, а.с.1-5).

З копій договорів дарування, які знаходяться в матеріалах справи вбачається, що вартість відчужених земельних ділянок становить 2 498 грн. та 3 103 грн., разом 5601 грн. (том 1, а.с.142-147).

Відмовляючи в задоволенні клопотання представника позивачки ОСОБА_5 ОСОБА_8 про повернення надміру сплаченого судового збору, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позивачем вимоги є вимогами майнового характеру, розмір позовних вимог позивачем в ході судового розгляду не зменшувався, судовий збір внесений у максимальному розмірі, як це передбачено ст.4 Закону України « Про судовий збір». При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом ст.80, п.4 ч.2 ст.119 ЦПК України такий обовязок покладається на позивача.

Такий висновок місцевого суду підтверджується матеріалами справи, яким суд дав правильну оцінку і не суперечать нормам матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини. Отже посилання суду на ст. 1, ч. 2 ст. 4, ст. 7 Закону України «Про судовий збір», п. 16 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 7 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» слід визнати правильними.

Не заслуговують на увагу суду доводи апеляційної скарги позивачки, щодо не застосування судом вимог п.2 ст.6, п.1ч.1 ст.7 Закону України « Про судовий збір» та розяснень, які викладені в абз.3 п.16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 10 від 17.10.2014 року « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», оскільки суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заявлені позивачем вимоги є вимогами майнового характеру, розмір позовних вимог позивачем в ході судового розгляду не зменшувався, судовий збір внесений у максимальному розмірі, як це передбачено ст.4 Закону України « Про судовий збір». Суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом ст.80, п.4 ч.2 ст.119 ЦПК України такий обовязок покладається на позивача.

Інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують та базуються на невірному тлумаченні норм чинного законодавства України.

Зважаючи на наведене, апеляційний суд на підставі п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала судді залишенню без змін, оскільки її постановлено з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312 ч.1 п.1, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу Бобровицького районного суду Чернігівської області від 17 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: