АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів - Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 лютого 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання правочину щодо третейської угоди недійсною,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсним п. 6.2 договору кредиту №10-29/4309 від 01.10.2007.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03.02.2016 у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, та невідповідність висновків суду обставинам справи. В обґрунтування своїх доводів вказує, що Банк був зобов'язаний отримати письмове підтвердження від споживача про ознайомлення з усією інформацією, перелік якої наведено в ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та саме його привести в письмову форму. Зазначив, що йому не було роз'яснено суть пункту кредитного договору щодо третейського суду, у зв'язку з чим позивач уклав останній під впливом істотної помилки щодо своїх прав.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строки позовної давності звернення до суду. Відповідач подав заяву про його застосування.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів.

Справа № 756/14469/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/4681/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Белоконна І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

З матеріалів справи вбачається, що 01.10.2007 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступник ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_2 було укладено Договір кредиту №10-29/4309, за умовами якогоБанк надав Позичальнику кредит у розмірі 400 000 грн. зі сплатою 15,00% річних з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 30.09.2022 (а.с. 7-10). Пунктом 6.2 вищезазначеного Договору було також укладено третейську угоду, якою сторони домовились у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, керуючись ст. 5 ЗУ «Про третейські суди», спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем В.М. Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою: 02002, м.Київ, вул. М. Раскової, 15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею, спір розглядається третейським суддею Мороз О.А. або Білоконем Ю.М. у порядку черговості, вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у відповідності до чинного Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків. Позивач, вважаючи, що зазначений пункт договору обмежує його права, як споживача, оскільки не відповідає вимогам законодавства, банком не було здійснено письмове ознайомлення з умовами договору, а тому останній уклав його під впливом істотної помилки щодо своїх прав, в зв'язку з чим звернувся до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ст. 17 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ст. 5 Закону України «Про третейські суди» юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Статтею 12 Закону України «Про третейські суди » передбачено, що третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд, регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди. За будь-яких обставин у разі суперечності третейської угоди регламенту третейського суду застосовуються положення регламенту. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. У разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною. Недійсність окремих положень договору, контракту, що містить третейське застереження, не тягне за собою недійсність такого третейського застереження. Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

На підставі викладеного можливо зробити висновок про те, що сторони при укладанні договору можуть домовитись про зазначення в останньому третейського застереження.

Враховуючи, що матеріали справи свідчать, що п. 6.2 вказаного кредитного договору така третейська угода була погоджена сторонами, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

При цьому, колегія суддів погоджується і з висновком суду першої інстанції про необхідність застосування до спірних правовідносин строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. ч. 1, 3 ст.264 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Частина 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою правомочною особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Указаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 № 6-116цс13 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим.

На підставі викладеного можливо зробити висновок про те, що з часу виникнення спірних правовідносин позивач мав право на звернення до суду з вищезгаданим позовом на протязі трьох років з часу укладення вказаного договору, але цього не зробив.

Враховуючи наведені обставини та приймаючи до уваги заяву відповідача про застосування судом строку позовної давності і зазначений висновок суду першої інстанції колегія суддів вважає правильним.

Доводи апеляційної скарги про те, що третейське застереження в кредитному договорі порушує вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» та Закон України «Про третейські суди», колегія суддів вважає безпідставними, оскільки на час виникнення спірних правовідносин 01.10.2007 Закон не містив заборони на укладення третейської угоди та обмежень розгляду третейськими судами спорів щодо захисту прав споживачів (в тому числі споживачів послуг банку, кредитної спілки), що містяться в п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону, доповненому відповідно до Закону України від 03.02.2011.

Доводи апелянта про те, що п. 6.2 Договору обмежує його права, а саме: не надано інформації про послуги третейського суду, встановлено несправедливі умови третейської угоди, неповідомлення споживача про наявність у кредитному договорі положення щодо розгляду спору третейським судом є необґрунтованими, враховуючи наступне.

Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Підписавши договір, сторони підтвердили свої права та обов'язки за ним, погодились з усіма його умовами, у зв'язку з чим зобов'язані їх виконувати належним чином. Також, заявник не був позбавлений права звернутися за юридичною допомогою до моменту підписання кредитного договору, а також ініціювати зміни в умови договору, які на думку ОСОБА_2 порушують його права. Проте, позивач своїм правом не скористався, договір підписав добровільно, а тому зобов'язаний його виконувати.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (стаття 17 ЦПК) не є відмовою від права на звернення до суду за захистом. Разом з тим пред'явлення позову до суду за наявності такого договору не дає підстав для повернення заяви чи відмови у відкритті провадження у справі (статті 121, 122 ЦПК), за винятком передбаченого пунктом 6 частини першої статті 207 ЦПК обов'язку суду залишити заяву без розгляду, якщо від відповідача надійшло до початку з'ясування обставин у справі заперечення проти вирішення спору в суді.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що позивач в майбутньому буде позбавлений конституційного права на звернення до суду не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення суду першої інстанції.

Інші доводи апелянта також не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки були предметом розгляду в суді першої інстанції, який зробив по ним свої висновки, з якими погоджується колегія суддів .

Отже, висновок суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи висновок суду не спростовують.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Семенюк