АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Бреславського О. Г.

суддів: Чупікової В.В., Яремко В.В.

секретаря: Тодоряка Г.Д.

за участю представника відповідача ОСОБА_1- ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Зеленецької сільської ради Кельменецького району Чернівецької області про встановлення факту перебування на утриманні, скасування свідоцтв про право на спадщину, скасування свідоцтва про право власності та визнання права власності на нерухоме майно, за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, на рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 29 грудня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з зазначеним позовом.

Посилалась на те, що в грудні 2014 року вона дізналась, що ОСОБА_1 успадкувала після смерті своєї матері ОСОБА_4 житловий будинок № 4 з належними до нього господарськими і побутовими будівлями і спорудами, який розташований в с. Зелена Кельменецького району по вул. Ветеранів війни, в свою чергу остання успадкувала вказане будинковолодіння після смерті ОСОБА_5, яка померла 11 січня 1994 року.

Зазначала, що виконавчим комітетом Зеленецької сільської ради Кельменецького району 27 жовтня 1994 року було незаконно видано ОСОБА_5 свідоцтво про право власності на цей будинок, після смерті останньої.

У цьому господарстві станом на 15 квітня 1991 року проживали ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_7, які були членами колгоспного двору, яке належало їм у рівних частках. Вона же, як особа, яка перебувала на утриманні ОСОБА_7 більше одного року до її смерті, є спадкоємцем після смерті останньої.

Позивач, після уточнення позовних вимог, просила скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом № 460 від 18.12.2013, видане державним

№22ц/794/324/16 Головуючий в І інстанції Туржанський В.В.

Категорія 39 Доповідач: Бреславський О.Г.

нотаріусом Новодністровської державної нотаріальної контори ОСОБА_8, в порядку заміщення державного нотаріуса Кельменецької державної нотаріальної контори відповідачці ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_4, яка померла 02.01.2011 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул. Ветеранів війни,4 в с. Зелена Кельменецького району Чернівецької області та скасувати його реєстрацію.

Скасувати свідоцтво на спадщину за законом посвідченого державним нотаріусом Кельменецької державної нотаріальної контори Чернівецької області ОСОБА_9 №110-ІДС від 15.02.1995, видане ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_5, яка померла 11.01.1994 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул. Ветеранів війни,4 в с. Зелена Кельменецького району Чернівецької області та скасувати його реєстрацію.

Скасувати свідоцтво про право власності видане виконавчим комітетом Зеленецької сільської ради Кельменецького району Чернівецької області від 27.10.1994 ОСОБА_5, яка померла 11.01.1994, на житловий будинок з господарськими спорудами по вул. Ветеранів війни,4 в с. Зелена Кельменецького району Чернівецької області та скасувати його реєстрацію.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, яка померла 19 березня 1996 року, а саме на 1/3 частину житлового будинку літ. «А» - загальною площею 48,80 м2 , житловою площею 34,60м2, літньої кухні літери «Б», сараю літ. «В», сараю літ. «Г». сараю літ. «Д», вбиральні літ. «Е», огорожі №1, воріт №2, колодязя № 3, які розташовані по вул. Ветеранів війни, 4 в с. Зелена Кельменецького району Чернівецької області.

Встановити факт, що ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1 перебувала на утриманні у ОСОБА_7, яка померла 19 березня 1996 року , не менше одного року до дня її смерті.

Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 29 грудня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Зеленецької сільської ради Кельменецького району Чернівецької області про встановлення факту перебування на утриманні, скасування свідоцтв про право на спадщину, скасування свідоцтва про право власності та визнання права власності на нерухоме майно відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, просить змінити мотивувальну частину рішення та доповнити її абзацами наступного змісту:

-суд вважає безпідставними вимоги позивача про скасування свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого виконавчим комітетом Зеленецької сільської ради від 27.10.1994 ОСОБА_5 та свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Кельменецької державної нотаріальної контори Чернівецької області ОСОБА_9, 15 лютого 1995 року за реєстровим №110-ІДС, видане ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_5, яка померла 11.01.1994, а також скасування їх реєстрації, оскільки у позивача відсутнє право на звернення до суду із такими вимогами; право на звернення до суду належить тільки особам, права яких порушені в даному випадку ОСОБА_7

-крім того позивач не надав доказів того, що на момент смерті ОСОБА_7, останній належало будь-яке рухоме чи нерухоме майно зокрема житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул. Ветеранів війни, 4 в с. Зелена, Кельменецького району Чернівецької області.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 29 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Вважає, що рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права .

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, вважає, що апеляційні скарги слід відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції керувався нормами Цивільного кодексу УРСР 1963 року та виходив із того, що позивачкою не доведено факт перебування її на утриманні спадкодавця ОСОБА_10 не менше одного року до дня смерті, що батьки позивачки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 належним чином не утримували її матеріально, що постійним та основним джерелом засобів до існування в період з 1994 по 19 березня 1996 року стала матеріальна допомога ОСОБА_7, а також виходив із того, що позивачка не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_7, її права не порушені, у зв'язку з чим відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, з 1994 року ОСОБА_3 (дівоче прізвище Мірча) А.В. ІНФОРМАЦІЯ_2, її батько ОСОБА_11 та мати ОСОБА_12 проживали в ІНФОРМАЦІЯ_3 в житловому будинку розташованому по вул. Ветеранів війни № 4. Її батьки доглядали за ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка проживала разом з ними. Остання давала ОСОБА_3 кошти в школу на харчування, купувала їй речі та іграшки. ОСОБА_7 померла 19 березня 1996 року.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Статтею 531 ЦК УРСР в редакції 1963 року визначено, що до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства.

Як убачається із матеріалів справи, позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтовані посиланням на те, що вона перебувала на утриманні померлої ОСОБА_7 не менше одного року до її смерті.

Згідно зі ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Встановивши, що позивачем не надано доказів того, що позивачка, будучи малолітньою дитиною, перебувала на утриманні в ОСОБА_7 не менше одного року до її смерті, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3.

Доводи апеляційної скарги позивача висновків суду не спростовують.

Так, посилання ОСОБА_13 на те, що вона мешкала у спірній квартирі не менше одного року до смерті ОСОБА_7, не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки ОСОБА_3 не є спадкоємцем померлої ОСОБА_7

Також твердження апелянта, що суд першої інстанції не врахував покази свідків про те, що ОСОБА_3 перебувала на утриманні в ОСОБА_7, що матеріальна допомога ОСОБА_7 була для ОСОБА_3 постійним і основним джерелом засобів до існування не заслуговують на увагу, оскільки, як вірно зазначив суд першої інстанції в даному випадку вони не є належними доказами та правильно врахував ту обставину, що в період з 1994 року до моменту смерті ОСОБА_7, батьки апелянтки були працездатними, проживали разом з нею та доглядали за ОСОБА_7, яка була похилого віку, та позивачем не надано доказів того, що позивачка, будучи малолітньою дитиною, перебувала на утриманні в ОСОБА_7 не менше одного року до її смерті, а також докази, які б стверджували розмір такого утримання.

Окрім того, апелянтом не надано будь-яких доказів на підтвердження факту наявності у ОСОБА_14 права власності на спірне майно, права на спадкування після смерті попередніх власників, або оспорення цих обставин за життя ОСОБА_7.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи і висновків суду не спростовують.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1, інтереси якої представляє ОСОБА_2, в частині зміни мотивувальної частини рішення суду першої інстанції доповнення її висновками про те, що у позивача відсутнє право на звернення до суду із такими вимогами; право на звернення до суду належить тільки особам, права яких порушені в даному випадку ОСОБА_7; позивач не надала доказів того, що на момент смерті ОСОБА_7 належало будь-яке нерухоме майно зокрема оспорюваний житловий будинок не заслуговують на увагу, оскільки є такими що не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для скасування рішення суду першої інстанції або його зміни.

На підставі викладеного, суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, встановив дійсні правовідносини сторін, правильно застосував норми матеріального права, які регулюють ці правові відносини.

Оскільки оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, встановленим обставинам та наданим доказам, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 29 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді: