Ухвала

іменем україни

09 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Колодійчука В.М., УмновоїО.В. , Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Фрунзенського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження, визнання батьківства, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 15 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що батьком ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, насправді є він, а не ОСОБА_5 Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просив визнати його батьком дитини, внести зміни до актового запису про народження, змінивши прізвище на ОСОБА_7, по батькові на ОСОБА_7.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 15 жовтня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням нормпроцесуального права, просить скасувати вказані судові рішення, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1.

08 травня 2003 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено шлюб. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_6.

В цей же день Фрунзенським районним управлінням юстиції у м. Харкові видано свідоцтво про народження ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьками в якому записані ОСОБА_6 та ОСОБА_5

ОСОБА_4 і ОСОБА_6 до народження та після народження дитини спільно не проживали, спільного господарства не вели, спільно дитину не виховували та не утримували.

Відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС України, при вирішенні питання про те, якою нормою необхідно керуватися при розгляді справ цієї категорії, слід виходити з дати народження дитини.

Так, за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року.

При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства з матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання дитини.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 53 КпШС України, чинного на час виникнення спірних правовідносин, у разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із недоведеності позивачем належними та допустимими доказами факту його батьківства, відсутністю будь-яких доказів про спільне проживання, ведення спільного господарства матір'ю дитини і позивача до народження дитини або спільного виховання чи її утримання.

Місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 15 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська