АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді - Ремеза В.А.

суддів - Міхеєвої В.Ю., Свистунової О.В.,

за участю секретаря - Синенка Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК»

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору недійсним, розподіл майна та визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013р. ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору недійсним, розподіл майна та визнання права власності, посилаючись на те, що вона проживала з ОСОБА_3 однією сім'єю з 01.01.2004р. по ІНФОРМАЦІЯ_1

За час проживання однією сім'єю ними за спільні кошти в травні 2004р. було придбано нерухоме майно, а саме напівзруйновану нежитлову будівлю (бувший дитячий садочок), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яке ними в період з червня 2004р. по червень 2006р. було реконструйовано під столярний цех з добудовою третього поверху та прибудов.

Згідно з даними Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №25854307 від 14.04.2010р., за ОСОБА_3 було зареєстроване право власності на ? частину зазначеної будівлі.

Вона звернулась з позовом до Бабушкінського районного суду Дніпропетровська про поділ майна - ? частини вказаної нежитлової будівлі, як спільної сумісної власності подружжя.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.10.2013р. її позов було задоволено, визнано ? частку нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1, спільною сумісною власністю її та ОСОБА_3, і за нею визнано право власності на ? частину вказаної нежитлової будівлі.

При зверненні в листопаді 2013р. в реєстраційну службу з питання реєстрації права власності за вказаним рішенням суду їй стало відомо, що згідно свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів від 28.05.2004р. відповідачем ОСОБА_3 було придбано нерухоме майно - нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1, в цілому, і після проведення реконструкції за рішенням Бабушкінського райсуду м. Дніпропетровська від 18.10.2006р. за ОСОБА_3 також було визнано право власності в цілому на вказаний об'єкт нерухомості. Таким чином позивач посилаючись на те, що спільно набутим майном, яке підлягало розподілу між подружжям, є нежитлова будівля в цілому, однак 01.08.2006р. відповідач ОСОБА_3 уклав з відповідачем ОСОБА_4 в простій письмовій формі договір купівлі-продажу ? частини спірного нерухомого майна, який в подальшому рішенням Бабушкінського райсуду м. Дніпропетровська від 06.02.2007р. за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 було визнано дійсним та визнано за ОСОБА_4 право власності на ? частку нежитлової будівлі, розташованої по АДРЕСА_1 просила суд визнати вказаний договір купівлі-продажу нерухомості недійсним, оскільки ОСОБА_3 без її згоди самостійно розпорядився частиною майна, яка є спільною сумісною власністю подружжя, та визнати за нею право власності на ? частину вказаної нежитлової будівні.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені, і визнано об'єкт нерухомості, а саме нежитлову будівлю літ.А-3, літ.А'-І, літ.А"-1, літ.А'"-3, загальною площею 3690,2м2, розташовану за адресою: АДРЕСА_1. в цілому, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Визнано недійсним договір купівлі-продажу ? частини нерухомого майна від 01.08.2006р., а саме нежитлової будівлі літ.А-3 (столярний цех) площею 3084,8м2, прибудови літ.А'-І площею 198м2, прибудови літ.А"-1 площею 160,7м2, з урахуванням входу в підвал а, входу в підвал а", пандуса а1; ганка а3; приямка а4, розташованого по АДРЕСА_1 укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, зареєстрований КП «Дніпропетровське МБТІ» 23.03.2007р. на підставі рішення Бабушкінського райсуду м. Дніпропетровська від 06.02.2007р., витяг про реєстрацію права власності №13991274, реєстраційний номер 17366437.

Скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на ? частину нежитлових приміщень, які знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_1, здійснену КП «Дніпропетровське МБТІ» 23.03.2007р., реєстраційний номер 17366437, номер витягу 13991274, на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.02.2007р., та 14.04.2010р., реєстраційний номер 17366437, на підставі рішення Жовтневого райсуду м. Дніпропетровська №14143/09 від 30.12.2009р.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину нежитлових приміщень, які знаходяться у нежитловій будівлі, Літ.А-3, із прибудовами літ.А'-І, літ.А"-1, літ.А"'- 3, загальною площею 3690,2м2, за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_1.

Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ «РОДОВІД БАНК» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, посилаючись на те, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, і ухваленим рішенням порушуються права Банку.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням по справі нового рішення з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору недійсним, розподіл майна та визнання права власності, суд першої інстанції виходив з того, що укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договором купівлі-продажу були порушені права позивача, оскільки ОСОБА_2 фактично проживала з ОСОБА_3 на той час однією сім'єю, однак згоди на відчуження ? частини спірного майна вона не надавала.

Проте з таким висновком суду колегія суддів у повній мірі погодитись не може виходячи з наступного.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_2, вона звернулася до суду з позовом про визнання недійсним укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 договору купівлі-продажу ? частини нерухомого майна від 01.08.2006р., який було визнано дійсним на підставі рішення Бабушкінського райсуду м. Дніпропетровська від 06.02.2007р.

Згідно рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.10.2013р. визнано ? частку нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1, спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3, і за ОСОБА_2 визнано право власності на ? частину вказаної нежитлової будівлі.

Вказане судове рішення набрало законної сили.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Проте з урахуванням вищевказаного рішення від 08.10.2013р. та рішення суду яке оскаржується, за позивачем визнано право власності загалом на ? частини спірного нерухомого майна.

Крім того, як вбачається з апеляційної скарги, ? частина спірної нежитлової будівлі, що належала ОСОБА_4 є предметом іпотеки за кредитним договором від 05.03.2008р. боргові зобов'язання за яким відповідачем перед Банком не погашені, а тому розгляд справи у відсутності апелянта про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 01.08.2006р. спірної нерухомості порушує права Банку за іпотечним договором.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на наведені положення закону уваги не звернув, повністю не встановив фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, не визначився із характером правовідносин, що виникли між сторонами, а тому судове рішення підлягає скасуванню на підставі ст. 309 ЦПК України з ухваленням по справі нового рішення про відмову ОСОБА_2 у задоволені позовних вимог, оскільки ухваленим рішенням порушуються права апелянта, який не був залучений до розгляду справи.

У зв'язку із задоволенням апеляційної скарги ПАТ «РОДОВІД БАНК» з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь апелянта понесені витрати на сплату судового збору в сумі 3 785,10грн. в порядку ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303,304,309,316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2013р. скасувати.

ОСОБА_2 у задоволені позовних вимог до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору недійсним, розподіл майна та визнання права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» витрати по сплаті судового збору в сумі 3 785,10грн.

Рішення апеляційного суду вступає в силу з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді