АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1491/16 Справа № 205/4731/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Ремез В.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді Ремеза В.А.

суддів Міхеєвої В.Ю., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Синенка Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до Дніпропетровського національного університету ім. Олеся Гончара про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015р. ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Дніпропетровського національного університету ім..ОСОБА_3 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, посилаючись на те, що 02.02.2015р. вона була прийнята до Дніпропетровського національного університету ім. Олеся Гончара на посаду асистента кафедри автоматизованих систем обробки інформації за строковим трудовим договором, як аспірантка, відповідно до наказу №29к від 30.01.2015р. Відповідно до заяви про прийняття на роботу, на якій було проставлено відповідну резолюцію, строк працевлаштування був зазначений до 30.06.2015р., проте відповідачем було видано наказ про зарахування на вищевказану посаду до 30.05.2015р.

30.05.2015р. наказом №305 від 22.05.2015р. її було звільнено з посади асистента кафедри автоматизованих систем обробки інформації у звязку з закінченням строку дії строкового трудового договору за ст. 36 п.2 КЗпП України, як аспірантку.

Вищезазначене звільнення вважає незаконним, безпідставним та таким, що порушує її права посилаючись на те, що 18.05.2015р. вона звернулась до відповідача із заявою щодо розгляду питання її працевлаштування після закінчення трудового договору, відповідно до вимог трудового законодавства в звязку з вагітністю, надавши разом із заявою відповідну довідку №39 від 02.03.2015р.

20.05.2015р. відповідачем була надана відповідь на вищевказану заяву, якою було зазначено про звільнення 30.05.2015р., та про необхідність надання довідки про вагітність на час звернення із заявою. Додатково було зазначено, що відповідно до п.15 Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.1999р. №309, аспіранти мають право на роботу за сумісництвом відповідно до законодавства України. 22.05.2015р. вона повторно надала довідку про вагітність №84 від 22.05.2015р.

22.05.2015р. відповідачем було видано наказ №305к, відповідно до якого її було звільнено з займаної посади 30.05.2015р.

26.05.2015р. відповідачем було направлено лист з пропозицією її працевлаштування на посаду інженера 1 категорії кафедри електронних засобів телекомунікації на 0,5 ставки, як аспірантці третього року навчання з відривом від виробництва до закінчення терміну навчання в аспірантурі-31.10.2015р. Крім того, листом було зазначено про необхідність прийняття даної пропозиції до 28.05.2015р. 28.05.2015р. вона повторно звернулась до відповідача з заявою, в якій просила продовжити її працевлаштування без погіршення умов праці, згідно із чинним законодавством України. 29.05.2015р. відповідач листом повторно повідомив про можливість працевлаштування на посаду інженера 1 категорії кафедри електронних засобів телекомунікації.

29.05.2015р. вона знову звернулась з проханням продовжити працевлаштування в звязку із вагітністю без погіршення умов праці. Крім того, зазначила, що запропонована відповідачем посада суттєво погіршує умови працевлаштування. 03.06.2015р. вона отримала відповідь відповідно до якої було зазначено про відсутність обовязку відповідача її працевлаштувати у звязку з її відмовою від запропонованої посади інженера 1-ї категорії кафедри електронних засобів телекомунікацій на 0,5 ставки.

Враховуючи викладене, позивач посилаючись на те, що звільнення було незаконне, з нею був проведений несвоєчасний розрахунок, а тому вона просила суд, визнати незаконним звільнення з посади асистента кафедри автоматизованих систем обробки інформації за строковим трудовим договором, як аспірантки Дніпропетровського національного університету ім. Олеся Гончара в звязку із закінченням трудового договору, поновити на посаді асистента кафедри автоматизованих систем обробки інформації Дніпропетровського національного університету ім. Олеся Гончара, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у розмір 5 000грн.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровськ від 08 грудня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 аспірантка 3-го року навчання, відповідно до наказу №29К від 30.01.2015р., була прийнята на посаду асистента кафедри автоматизованих систем обробки інформації з 02.02.2015рр по 30.05.2015рр за строковим трудовим договором, на 0,5 ставки.

Наказом №305К від 22.05.2015р. ОСОБА_2 була звільнена з посади асистента кафедри автоматизованих систем обробки інформації з 30.05.2015р. у зв'язку з закінченням строку дії строкового трудового договору по п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до вимог п. п. 2, 3 ст. 23 та п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України трудовий договір може бути укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін, і підставою припинення трудового договору є закінчення цього строку.

Згідно із ч. 3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Згідно роз'яснень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами та доповненнями), звільнення за п. 2 ст. 36 КЗпП України вагітних жінок провадиться з обов'язковим працевлаштуванням. Не може бути визнано, що власник чи уповноважений ним орган виконав цей обов'язок по працевлаштуванню, якщо працівниці не було надано на тому ж або іншому підприємстві (в установі, організації) іншу роботу або запропоновано роботу, від якої вона відмовилася з поважних причин.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції встановив, що 18.05.2015р. ОСОБА_2 звернулася до відповідача з письмовою заявою, в якій просила розглянути питання щодо її працевлаштування після закінчення строкового трудового договору, відповідно до трудового законодавства України надавши довідку про свою вагітність, і відповідачем 26.05.2015р. було направлено лист, який позивач отримала 28.05.2015р., в якому їй було запропоновано після звільнення у зв'язку з закінченням строкового трудового договору працевлаштування на посаді інженера 1 категорії кафедри електронних засобів телекомунікації 0,5 ставки, як аспірантці третього року навчання з відривом від виробництва, до закінчення терміну навчання в аспірантурі - 31.10.2015р., і при намірі позивача працевлаштуватись за вказаною посадою, відповідач просив повідомити та надати відповідні документи до відділу кадрів у термін до 28.05.2015р.

Проте позивач відмовилась від запропонованого відповідачем працевлаштування, що підтверджується відповідними доказами, а тому встановивши вказані обставини, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог про поновлення її на роботі, стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та стягнення моральної шкоди, і колегія суддів вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим з посиланням на неповноту встановлення судом обставин по справі, а саме судом не було надано відповідної правової оцінки тому факту, що заяву про прийняття на роботу вона писала на період з 02.02.2015р. по 30.06.2015р. не можуть свідчити про незаконність судового рішення, оскільки згідно наказу від 30.01.2015р. позивач була прийнята на роботу на період з 02.02.2015р. по 30.05.2015р., і вказаний наказ про прийняття на роботу вона не оскаржувала.

Інші доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим не спростовують висновків суду і не містять підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, яке постановлено з додержанням вимог матеріального та процесуального права, оскільки після повідомлення позивачем відповідача про свою вагітність, відповідачем була запропонована позивачу інша робота в університеті після закінчення строкового трудового договору в порядку ст. 184 КЗпП України, однак позивач не дала згоди на своє працевлаштування за запропонованою відповідачем роботою, та не написала відповідної заяви про прийняття на роботу на посаду інженера 1 категорії кафедри електронних засобів телекомунікації 0,5 ставки, а тому відповідач у відповідності до вимог трудового законодавства звільнив позивача з роботи у зв'язку з закінченням строкового трудового договору і рішення суду відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, а апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, оскільки наведені в ній мотиви не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 304,308,315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 8 грудня 2015р. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду вступає в силу з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: