АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2170/16 Справа № 202/8610/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шклярук Д. С. Доповідач - Куценко Т.Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2016 року м. Дніпропетровськ

09 березня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Волошина М.П.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства

Комерційний Банк «Приватбанк»,

на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2015 року про закриття провадження по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до Індустріального відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк», Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа - ОСОБА_3 про звільнення майна з-під арешту, -

ВСТАНОВИЛА:

Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська 27 жовтня 2015 року постановлено ухвалу про закриття провадження по цивільній справі на підставі п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України посилаючись на те, що спір щодо нерухомого майна фактично виник між юридичними особами - суб'єктами господарювання у сфері надання банківських послуг, у зв'язку з чим підлягає розгляду й вирішенню в порядку господарського судочинства.

З цією ухвалою не погодилося ПАТ КБ «Приватбанк» і звернулося до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на те, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального закону.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що у червня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до Індустріального ВДВС Дніпропетровського МУЮ, ПАТ «ПроКредит Банк», ПАТ «УкрСиббанк» про звільнення нерухомого майна з-під арешту.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 07 серпня 2007 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, в забезпечення виконання зобов'язань відповідно до якого було також укладено договір іпотеки №DNCXGK00000086 від 07 серпня 2007 року. Відповідно до умов договору іпотеки ОСОБА_3 надала в іпотеку нерухоме майно, що належить їй на праві власності, а саме житловий будинок розташований за адресою АДРЕСА_1.

02 серпня 2012 року державним виконавцем Індустріального ВДВС Дніпропетровського МУЮ при примусовому виконанні виконавчого провадження ВП 33691993 було накладено арешт на все майно третьої особи, також на вказану квартиру.

Крім того, 27 серпня 2012 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішення Управління ДВС ГУЮ при примусовому виконанні виконавчого провадження ВП 34984907 було накладено арешт на все майно ОСОБА_3 та на спірний житловий будинок.

Отже, посилаючись на порушення відповідачем норм закону позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з вимогами про звільнення майна, що є предметом іпотеки, з-під арешту /а.с.2-4, 78/.

27 жовтня 2015 року суддею Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2015 року було постановлено ухвалу про закриття провадження у даній цивільній справі /а.с.96/.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження суд першої інстанції виходив з того, що даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Однак з даним висновком погодитись не може, з наступних підстав.

Згідно зі ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст.3 ЦПК, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, і будь-яка заінтересована особа має право в порядку, визначеному законом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст.1,3,15 ЦПК України завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають, зокрема, з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження у справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. п.3,7 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 1 березня 2013 року за №3, суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне ( справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору ( однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Прийняття органами Державної виконавчої служби України, її посадовими особами будь-яких рішень (постанов тощо) в процесі здійснення виконання судових рішень, ухвалених за правилами цивільного судочинства є діями цих органів та осіб, то відповідні правовідносини, які виникли на підставі цих рішень підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, розмежування компетенції судів при розгляді спорів пов'язаних з захистом права власності на нерухоме майно має відбуватись не лише з огляду на суб'єктний склад сторін, а й з врахуванням характеру спірних правовідносин.

Оскільки виконавче провадження, в ході якого було накладено арешт на спірний житловий будинок, відкрито по виконанню рішення суду по цивільній справі. Позивач звернувся з позовом, посилаючись на ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», яка регулює питання щодо звільнення майна з-під арешту, та на ст. 572 ЦК України, що підтверджує ту обставину, що даний спір виник з цивільних правовідносин.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для подальшого розгляду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - задовольнити.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2015 року - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для подальшого розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Волошин М.П.

Демченко Е.Л.