Придніпровський районний суд м.Черкаси
Провадження № 2/711/2159/16
Справа № 711/7194/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2016 року Придніпровський районний суд

М. Черкаси

В складі: головуючого - судді Колода Л.Д.

При секретарі Литовченко О.Г.

З участю адвоката Сівова Ю.Ю.

Розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсними правочинів та стягнення моральної шкоди ,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання недійсними правочинів та стягнення моральної шкоди . Свої позовні вимоги мотивує тим, що 30 травня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір позики та договір іпотеки.Відповідно до укладених вищевказаних договорів, відповідач зобов'язався надати позивачу грошову позику в розмірі 286 756 гривень з терміном повернення 13 листопада 2015 року, а позивач в рахунок забезпечення повернення грошових коштів передала у іпотеку відповідачу нерухоме майно, а саме однокімнатну квартиру, загальною площею 30.2 кв. м.. розташовану за адресою АДРЕСА_1. Зазначене майно було передане в іпотеку для забезпечення вимог відповідача, які мали виникнути з моменту отримання позивачем визначеної в договорі позики грошової суми. Вказані договори були посвідчені нотаріально, однак позивач вважає, що їх слід визнати недійсним з наступних підстав.

Згідно з приписами ст.1046 ЦК України, позикодавець передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів.

На виконання вимог укладеного договору позики відповідач не передав грошових коштів позивачу. Це підтверджується тим, що передача грошових коштів має бути закріплена або актом прийому-передачі грошових коштів, або розпискою про отримання коштів, які позичальник має видати позикодавцеві. Позивач не надала відповідачу відповідної розписки, так як коштів вона не отримала. Тобто, договір позики не вступив в силу по причині невиконання відповідачем свого обов'язку передати позивачу грошові кошти в сумі вказаній в договорі. Дана умова встановлена в договорі позики п.13 договору.

Тобто, договором позики, а саме його п.13 передбачений момент, який визначає вступ даного договору в силу, а саме момент передачі грошових коштів. Фіксуванням даною моменту має слугувати розписка чи акт, які повинні свідчити про факт отримання та передачі коштів. Відповідно обов'язок позивача по поверненню відповідачу грошових коштів має виникнути з виникненням моменту передачі грошових коштів. Це вказує на те, що сторони договору позики самі визначили умову, відповідно до якої виникає момент вступу в силу даного договору та необхідність іншого документу, що підтверджує цей момент. Дані дії сторін договору не суперечать приписам ст. 627 ЦК України про свободу договору.

Як наслідок, відсутність факту передачі грошових коштів вказує на відсутність виникнення зобов'язання позивача в їх поверненні, і як наслідок в забезпеченні повернення. Відповідно, договір іпотеки, який є наслідковим в даному випадку, так як мав забезпечити зобов'язання позивача повернути відповідачу грошові кошти не може мати сили по причині відсутності події, яка викликає зобов'язання позивача перед відповідачем та підлягає визнанню недійсним.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 Цивільного кодексу України). Отже, договір позики є реальним договором, який вважається укладеним лише з моменту передання грошей (інших речей) позикодавцем позичальникові. Це відповідає особливостям реальних договорів, що прямо передбачено ч. 2 ст. 640 ЦК. Разом з тим, не слід відкидати й досягнуту у позиковому зобов'язанні домовленість, яка разом із переданням грошей чи речей є додатковою правовою підставою для виникнення зобов'язання, за відсутності якої взагалі неможливо говорити про те, що боргове зобов'язання виникло.

Згідно ст.525 Цивільного Кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Фактично, в даному досліджуваному випадку є порушення відповідача договірних умов фактом не передачі позивачу грошових коштів на виконання вимог вказаного договору позики від 30 травня 2015 року.

Крім того, позивач зазнала моральної шкоди від відповідача, так як останній на протязі останнього часу погрожував їй фізичною розправою, якщо вона не поверне йому «отримані нею кошти», або не передасть йому право власності на своє житло (вказаний вище предмет іпотеки).

Згідно ст. 189 Кримінального Кодексу України, вимога передачі чужого майна чи права на майно або вчинення будь-яких дій майнового характеру з погрозою насильства над потерпілим є вимаганням і кваліфікується як злочинне діяння.

Невиконанням відповідачем своїх зобов'язань по наданню позивачу коштів позивачу була завдана моральна шкода, оскільки позивач вимушений був вишукувати кошти на ті потреби задля яких він укладав вищевказаний договір позики. Неправомірні дії відповідача завдали душевні страждання позивачу. Необхідність звернення за кваліфікованою юридичною допомогою до фахівця, звернення до суду викликали відчуття неспокою, душевне хвилювання та дискомфорт позивача. Вищевказані негаразди призвели до виникнення конфліктів у сім'ї, які в свою чергу впливають на здоров'я позивача по причині того, що відповідач вимагає від позивача передачі йому (відповідачу) житла позивача. Враховуючи вищенаведене, позивач моральну шкоду визначає в розмірі 4000 грн.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - «під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема. ... у порушенні прав, наданих споживачам, інших цивільних прав. ... у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків».

Відповідно до пункту 3 статті 23 Цивільного Кодексу України «розмір грошовою відшкодування моральної шкоди визначається судом ...».

Відповідно до п. 31. Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9 у справах про визнання правочину недійсним без застосування наслідків недійсності судовий збір сплачується як із немайнового спору.

На підставі викладеного, позивач просить постановити рішення визнати недійсним договір позики від 30 травня 2015 року та договір про внесення змін до договору позики від 30 листопада 2015 року укладені між ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Визнати недійсним договір іпотеки від 30 травня 2015 року та договір про внесення змін до договору іпотеки від 30 травня 2015 року укладені між ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 4 000 грн. та судовий збір в розмірі 1653,60 гривень.

Позивач ОСОБА_3 , її представник по довіреності ОСОБА_5 в судовому засіданні позов підтримали та пояснили, що позивач гроші в борг у відповідача не брала, гроші в борг отримав її бувший чоловік ОСОБА_6, а тому саме він взяв на себе зобов»язання по поверненню боргу. ОСОБА_6 обманув позивачку, борг не повернув і тому вона змушена звернутися до суду із даним позовом. Позов просили задовольнити, договори позики , іпотеки та додаткові до договори визнати недійсними.

Відповідач ОСОБА_4, його представник адвокат Сівов Ю.Ю. в судовому засіданні позов не визнали, підтримали заперечення на позов та просили в позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін , дослідивши письмові матеріали справи, в результаті їх повного, об»єктивного та всебічного дослідження, суд вважає, що позов не підлягає задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено,що 30 травня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір позики та договір іпотеки, посвідчені приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук С.О. Відповідно вказаних договорів, відповідач зобов'язався надати позивачу грошову позику в сумі 286 756 гривень з терміном повернення 13 листопада 2015 року, а позивач в рахунок забезпечення повернення грошових коштів передала у іпотеку відповідачу нерухоме майно, а саме однокімнатну квартиру, загальною площею 30.2 кв. м., розташовану за адресою АДРЕСА_1.

Між позивачем та відповідачем 30 листопада 2015 року було укладено додатковий договір про внесення змін до договору позики, згідно якого сторони домовилися п.2 договору позики викласти в такій редакції : «Зазначену вище суму грошей позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві готівкою в строк до тридцятого травня 2016 року».

Крім цього між позивачем та відповідачем було укладено додатковий договір про внесення змін до договору іпотеки, згідно якого сторони домовилися викласти п.1.1 в такій редакції: « цей договір забезпечує виконання зобов»язань, що випливають з укладеного між іпотеко держателем та іпотекодавцем договору позики від 30 травня 2015 року та додаткових угод до нього … за умовами якого іпотекодавець зобов»язаний повернути іпотекодержателю 286 756 грн., еквівалент 13 600 доларів США …».

Згідно ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка або інший документ, який посвідчує передання позикодавцем визначеної грошової суми (ч. 2 ст. 1047 ЦК). Тобто розписка або інший документ про передання грошей (квитанція, чек то що) не носить зобов'язального характеру при укладені договору позики та при передачі грошових коштів, а є ще одним засобом підтвердження укладення та виконання договору.

В зв»язку з цим доводи позивача про те, що вона не отримувала в борг гроші, не можуть бути покладені в основу судового рішення.

Договір позики, укладений між сторонами , підтверджує факт передачі грошових коштів позикодавцем і вказує на виникнення зобов'язання позичальника в їх поверненні, або як наслідок неповернення - стягнення предмету іпотеки як забезпечення зобов'язання відповідно до договору іпотеки.

Розписка, як підтвердження укладення договору, є обов'язковою в тому випадку, коли сторонами не укладався договір в нотаріальній конторі. В даному випадку підтвердженням укладення договору позики та передачі грошей є текст чинного договору позики, посвідченого нотаріусом.

Така ж позиція висловлена в ухвалі Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року, справу № 6-63цс 13, «письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.».

Доводи позивача проте, що гроші в борг від відповідача отримував її бувший чоловік ОСОБА_6, з яким вона не проживає однією сім»ю 22 роки, не можуть стати підставою для задоволення позову, так як не підтверджені будь-якими доказами. Тому в позові слід відмовити.

Поскільки відсутні підстави для визнання договору недійсним, то немає підстав і задовольняти вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 4 000 грн.

Так як відсутні підстави для задоволення позову, то немає підстав і вирішувати питання про стягнення з відповідачів на користь позивача судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 203, 208, 215, 216, 640, ЦК України, ст. ст. 8,10, 11, 60,61 88, 212, 213, 215, 223 ЦПК України, суд , -

В и р і ш и в:

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсними правочинів та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення через суд першої інстанції до апеляційного суду Черкаської області.

Головуючий: Л. Д. Колода