АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3380/16 Справа № 199/5592/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Скрипник О. Г. Доповідач - Міхеєва В.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Міхеєвої В.Ю.

суддів Свистунової О.В., Ремеза В.А.

за участю секретаря Синенка Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2016 року по справі

за позовом ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7, третя особа: відділ опіки та піклування в особі управління Служби у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпропетровську ради, про визначення порядку користування квартирою, вселення та визнання права власності,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року ОСОБА_3, який діє в свої інтересах та інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом.

В обґрунтування позову зазначив, що йому та відповідачам на праві спільної часткової власності належить чотирьохкімнатна квартира АДРЕСА_1. Відповідачі чинять йому перешкоди у вселенні до квартири та оформленні права власності на 1/ 4 частину квартири.

З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив визначити його частку у спільній частковій власності на квартиру АДРЕСА_1 у розмірі 1/ 4; вселити його та дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5 в квартиру АДРЕСА_1; встановити порядок користування спірною квартирою, виділивши йому окрему кімнату для проживання з дітьми площею 19,2 кв.м; усунути перешкоди позивачу у користуванні квартирою та зобов'язати інших співвласників надати ключі та не чинити перешкоди у користуванні квартирою.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2016 року та додатковим рішенням того ж суду від 04 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_1, згідно з яким:

- виділено у користування ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 кімнату жилою площею 19,2 кв.м;

- виділено в користування ОСОБА_2 кімнату жилою площею 11,4 кв.м, лоджію-1 площею 3,1 кв.м;

- виділено в користування ОСОБА_6 кімнату жилою площею 10,3 кв.м;

- виділено в користування ОСОБА_7 кімнату жилою площею 7,7 кв.м;

- приміщення загального користування -коридор -1 площею 5,2 кв.м; коридор-2 площею 1,6 кв.м; кладову -3 площею 1,0 кв.м; коридор -4 площею 7,8 кв.м; вбиральню-5 площею 1,0 кв.м; ванну кімнату-6 площею 2,6 кв.м; кладову-10 площею 2,3 кв.м; кухню-11 площею 10,3 кв.м - залишено у спільному користуванні сторін.

В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким встановити наступний порядок користування спірною квартирою:

- виділити у користування ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 кімнату жилою площею 10,3 кв.м;

- виділити в користування ОСОБА_2 кімнату жилою площею 19,2 кв.м;

- виділити в користування ОСОБА_6 кімнату жилою площею 11,4 кв.м та лоджію площею 3,1 кв.м;

- виділити в користування ОСОБА_7 кімнату жилою площею 7, 7 кв.м;

- приміщення загального користування залишити у спільному користуванні сторін.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Дніпропетровської міської ради від 24 лютого 1999 року, внаслідок приватизації ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_9 на праві приватної спільної сумісної власності стали співвласниками квартири АДРЕСА_1 (а.с.15).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2009 року, зареєстрованому в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 20 серпня 2009 року було припинено право спільної сумісної власності та визначено, що частки ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 складають по 1/5 кожного (а.с.16,17).

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори 30 січня 2010 року, після смерті ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7 на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1, по 1/4 частині кожному (а.с.18).

Задовольняючи частково позовні вимоги та визначаючи порядок користування спірною квартирою, суд першої інстанції враховував відсутність взаємної згоди сторін на здійснення права спільної часткової власності та встановлення порядку володіння і користування квартирою та виходив з тих обставин, що позивач має двох неповнолітніх дітей, тому йому та членам його сім'ї слід виділити в користування кімнату жилою площею 19,2 кв.м., ОСОБА_2, яка проживає у спірній квартирі разом зі своїм сином, ОСОБА_10, який є студентом 3-го курсу, слід виділити в користування кімнату жилою площею 11,4 кв.м. Іншим співвласникам суд виділив в користування: ОСОБА_6 кімнату жилою площею 10,3 кв.м, ОСОБА_7 - кімнату жилою площею 7,7 кв.м.

При цьому, суд першої інстанції вважав, що встановлення вказаного порядку користування спірною квартирою, не буде суперечити положенням ч.ч.1,2 ст.358 ЦК України.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, оскільки вони не відповідають обставинам справи.

Ст. 356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного із них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно зі ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Із положень ст. 358 ЦК України випливає, що надання співвласнику в користування частини майна має ґрунтуватися на встановленні відповідності між розміром частки співвласника в праві спільної власності та часткою того майна, надання якого в користування вимагає такий співвласник. За домовленістю співвласників може бути допущено відступ від засад відповідності між розміром частки в праві та розміром частки в майні.

Згідно технічного паспорта квартира АДРЕСА_1 загальною площею 83,5 кв.м, жилою площею 48,6 кв.м., складається з чотирьох ізольованих кімнат площею 7,7 кв.м, 10,3 кв.м, 11,4 кв.м (з лоджією 3,1 кв.м), 19,2 кв.м (а.с.13,14).

Визначений судом першої інстанції та запропонований особою, що подала апеляційну скаргу, порядок користування квартирою, здійснені з відступленням від рівності часток співвласників та не забезпечать кожному з співвласників можливості на власний розсуд користуватися належною йому на праві приватної власності 1/4 частиною житлової площі спірної квартири, що становить по 12,15 кв.м (48,6 кв.м.: 4).

Першочергове значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. З урахуванням того, що спірна квартира складається з чотирьох ізольованих кімнат площею 7,7, 10,3, 11,4, 19,2 кв.м, відособлених одна від одної, а сторони категорично заперечують проти запропонованих одне одним порядків користування, колегія суддів приходить до висновку, що визначення порядку користування квартирою, який би в даному випадку у рівній мірі забезпечував права усіх співвласників, є неможливим.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо можливості встановлення порядку користування квартирою, тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню на підставі п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про встановлення порядку користування квартирою.

В частині відмови судом першої інстанції у задоволенні позовних вимог про визначення частки ОСОБА_3 у спільній частковій власності у спірній квартирі та щодо усунення ОСОБА_11 перешкод у користуванні квартирою та вселенні рішення не оскаржувалося, а тому в апеляційному порядку не переглядалося.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 та в частині стягнення з ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7 на користь держави судового збору у розмірі 243,6 грн. - по 47,87 грн. з кожного

та додаткове рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2016 року - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді