АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Лапчевської О.Ф., Саліхова В.В.,

при секретарі - Перевузнику П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21 січня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про захист авторських майнових прав, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року позивачі звернулися із позовом, на обґрунтування якого зазначили, що 16 червня 2015 року зафіксовано факт піратства шляхом реалізації ФОП ОСОБА_3 контрафактного товару - печива фасованого в упаковці з малюнками під назвою «Запорізька нива».

У структурі малюнків товару без дозволу позивачів відповідачем відтворено три самостійних об'єкта авторського права - персонажі «ІНФОРМАЦІЯ_1», «ІНФОРМАЦІЯ_2», «ІНФОРМАЦІЯ_3» з аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу «ІНФОРМАЦІЯ_4».

Реалізація контрафактного примірника твору, на якому відтворено об'єкти авторського права, підтверджується товарним чеком № 216186 від 16.06.2015 року.

На підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року за позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнано у рівних частинах право власності на майнові права співавторів на твір - опис та зображення головних персонажів аудіовізуальних анімаційних (мультиплікаційних) творів із серії "ІНФОРМАЦІЯ_4" - трьох запорізьких козаків ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивачі не надавали відповідачу права на використання твору.

Посилаючись на вищевказане та норми Закону України «Про авторське право і суміжні права», просили стягнути на свою користь із відповідача 36 540 грн. компенсації за порушення авторського права, судові витрати.(а.с. 1-6)

Відповідач проти позову заперечувала(а.с. 38-41)

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 21 січня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_3 про захист авторських майнових прав відмовлено. (а.с.63-66)

В апеляційній скарзі позивачі посилались на порушення районним судом норм матеріального і процесуального права, просили рішення суду скасувати і ухвалити нове про задоволення позовних вимог. На обґрунтування скарги зазначили, що суд не врахував обставин і доказів якими обґрунтовані заявлені вимоги і дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.(а.с. 69-71)

В судовому засіданні представник апелянтів - ОСОБА_4 підтримав скаргу і просив її задовольнити, відповідач ОСОБА_3 заперечувала проти скарги і просила її відхилити.

Інші особи до суду не прибули, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи були сповіщені шляхом вручення повідомлень їх представнику ОСОБА_4 та на останню відому суду адресу про що у справі є докази. (а.с. 83-84)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 76, ст. 77, ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав

За змістом статей 435, 440, 441, 443 Цивільного кодексу України, статей 7, 15, 31-33 Закону України "Про авторське право і суміжні права": право на використання твору належить автору або іншій особі, яка одержала відповідне майнове право у встановленому порядку; використання твору здійснюється лише за згодою автора або особи, якій передано відповідне майнове право (за виключенням випадків, вичерпний перелік яких встановлено законом).

Використання твору без дозволу суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав є порушенням авторського права і (або) суміжних прав, передбаченим пунктом "а" статті 50 Закону України "Про авторське право і суміжні права", за яке згідно з пунктом "г" частини другої статті 52 цього Закону передбачена можливість притягнення винної особи до відповідальності у вигляді сплати компенсації в розмірі від 10 до 50 000 мінімальних заробітних плат.

У той же час право суб'єкта авторського права, передбачене пунктом "г" частини першої статті 52 Закону подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій, як альтернативні способи захисту своїх прав відповідають праву суду, передбаченому пунктом "г" частини другої цієї ж статті винести рішення про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат замість відшкодування збитків або стягнення доходу;

Таким чином, стягнення компенсації хоча і є самостійним способом захисту авторського права, однак за своєю суттю воно фактично замінює право на стягнення доходу, отриманого порушником, або на відшкодування збитків і має бути співмірним.

За приписом статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно з роз'ясненнями п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 04.06.2010 "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому порушником авторських і (або) суміжних прав можуть бути будь-які учасники цивільних відносин, що визначені в статті 2 ЦК, які своїми діями (бездіяльністю) порушують особисті немайнові і (або) майнові права суб'єктів авторських прав і (або) суміжних прав.

У зв'язку з цим суду слід виходити з того, що майнова відповідальність за порушення авторського права і (або) суміжних прав настає за наявності певних, установлених законом, умов: факту протиправної поведінки особи (наприклад, вчинення дій, передбачених статтями 50 та 52 Закону № 3792-ХІІ); шкоди, завданої суб'єкту авторського права і (або) суміжних прав; причинно-наслідкового зв'язку між завданою шкодою та протиправною поведінкою особи; вини особи, яка завдала шкоди.

Позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою і діями відповідача. При цьому суду слід виходити із наявності матеріально-правової презумпції авторства (частина перша статті 435 ЦК, стаття 11 Закону № 3792-ХІІ). Зокрема, первинним суб'єктом, якому належить авторське право, є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Це положення застосовується також у разі опублікування твору під псевдонімом, який ідентифікує автора.

Відповідач, який заперечує проти позову, зобов'язаний довести виконання вимог Закону № 3792-ХІІ при використанні ним об'єкту авторського права і (або) суміжних прав, а також спростувати передбачену цивільним законодавством презумпцію винного завдання шкоди (статті 614 та 1166 ЦК).

Відповідно до пункту «г» частини першої статті 52 Закону № 3792-ХІІ суб'єкт авторського права і (або) суміжних прав має право вимагати виплату компенсації замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

При вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав. Для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню, суд має дослідити: факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; об'єктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням об'єкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об'єктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено; наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. При цьому слід враховувати загальні засади цивільного законодавства, встановлені статтею 3 ЦК, зокрема справедливість, добросовісність та розумність. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації повинні бути наведені в судовому рішенні (п.42 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 04.06.2010).

Згідно з роз'ясненнями п. 44 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 04.06.2010 "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" відповідно до пункту «б» статті 50 Закону № 3792-ХІІ розповсюдження контрафактних примірників творів (у тому числі комп'ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм і програм організацій мовлення є порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту. Особа, яка розповсюджує об'єкти авторського права і (або) суміжних прав без дозволу суб'єкта такого права, несе відповідальність за порушення виключних прав на цей твір і в тому випадку, коли контрафактну продукцію нею отримано за договорами з третіми особами.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що 18 вересня 2015 року між ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_3 був укладений договір поставки № 33 за яким відповідачка придбала у торгового агента 10 одиниць товару печива, одна з яких була придбана представником позивачів. Решта упаковок після отримання позовної заяви були вилучені та більше не реалізовувались, а позивачами з виробником продукції врегульовані матеріально-правові претензії шляхом виплати відповідної компенсації.

Вказані обставини позивачами не спростовані та підтверджуються наявними у справі доказами.

Так, за свідоцтвами про реєстрацію авторських прав та оригінальними малюнками (ескізами)) підтверджений обсяг авторських прав позивачів - графічне зображення козаків з мультиплікаційного серіалу "ІНФОРМАЦІЯ_4"; опис і зображення головних персонажів аудіовізуальних анімаційних (мультиплікаційних) творів із серії "ІНФОРМАЦІЯ_4" - трьох запорізьких козаків, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9-12).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року за позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнано у рівних частинах право власності на майнові права співавторів на твір - опис та зображення головних персонажів аудіовізуальних анімаційних (мультиплікаційних) творів із серії "ІНФОРМАЦІЯ_4" - трьох запорізьких козаків ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_2.(а.с. 13-14)

18 вересня 2015 року між ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_3 був укладений договір поставки № 33 за яким відповідачка придбала у торгового агента 10 одиниць товару печива фасованого в упаковці з малюнками під назвою «Запорізька нива» виробництва ПАТ «Запорізька кондитерська фабрика», одна з яких була придбана представником позивачів.(а.с. 42-46)

Реалізація упаковки печива вартістю 6 грн., на якій відтворено об'єкти авторського права, підтверджується товарним чеком № 216186 від 16.06.2015 року. (а.с. 15)

За Угодою від 02 грудня 2015 року № 02/12 «Про добровільне врегулювання матеріально-правової претензії» ОСОБА_1 та ОСОБА_2 погодились на отримання по 45 000 грн. кожному від ПАТ «Запорізька кондитерська фабрика» компенсації за реалізацію виробленого печива фасованого у вказаній упаковці, на підставі ст. 52 вищевказаного Закону.(а.с. 57-59)

У даному конкретному випадку з наданих відповідачем письмових доказів убачається, що печиво «Запорізька нива» було отримано відповідачем від ФОП ОСОБА_5 та реалізована у кількості одної одиниці, дохід від реалізації склав 6 грн., чистий прибуток склав 1 грн. 41 коп. (а.с.42-46)

З огляду на вказані обставини, стягнення компенсації, не тільки у заявленому позивачами загальному розмірі 36 540 грн., а й у мінімальному розмірі 13 780 грн., не відповідало б визначеним статтею 3 ЦК України принципам справедливості, добросовісності та розумності.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

О.Ф.Лапчевська

В.В.Саліхов

Справа № 22-ц/796/4722/2016

Унікальний номер 755/15513/15-ц

Головуючий у першій інстанції - Марцинкевич В.А.

Доповідач Левенець Б.Б.