Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ

(заочне)

"10" березня 2016 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участю: секретаря судового засідання Світко Т.І.,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 7500 грн. та 551,20 грн. сплаченого судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 23.05.2012 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти в розмірі 7500 грн. з терміном повернення до 31.12.2012 року. Однак, до вказаної дати та на час звернення до суду з позовом кошти повернуті не були, тому позивач був змушений звернутись до суду з позовом.

10.03.2016 року від представника позивача ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечила.

Відповідач в судове засідання не зявився, у відповідності до ч. 5 ст. 74 ЦПК України належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи.

Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Враховуючи, що має місце повторна неявка відповідача в судове засідання, при цьому доказів поважності неявки надано не було, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача, що відповідає вимогам ст. 224 та ч. 2 ст. 158 ЦПК України.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23.05.2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики (а.с. 17).

Відповідно до вказаного договору ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 7500 грн. з кінцевим терміном повернення до 31.12.2012 року. Вказаний договір був укладений в присутності двох свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Отже, як вбачається з даного договору відповідач отримав у позивача грошові кошти в сумі 7500 грн та на даний час борг не повернув, в судове засідання не зявився, заперечень щодо позовних вимог не надав.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Таким чином, встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виникли правовідносини з договору позики.

Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підставі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 7500 грн. заборгованості за договором позики є обґрунтованими та підтверджені належними доказами, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, сплата судового збору покладається на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.10, 11, 88, ч.4 ст.169, 209, 212, 214-215, ЦПК України, ст.ст.526, 553, 554, 625, 1046-1053 ЦК України, -

В И Р І Ш И В

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ід.номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, 24.04.1962р.н. (ід.номер НОМЕР_2) боргу за договором позики від 23.05.2012 року в сумі 7500грн. та 551,20грн. сплаченого судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте Корольовським районним судом м. Житомира за письмовою заявою, яка може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання ним копії рішення.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при оголошенні рішення суду, протягом того ж строку з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О. Й. Адамович