У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Гвоздика П.О., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що у провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебувала цивільна справа № 753/6352/13-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, третя особа - Головне управління юстиції у м. Києві (Шістнадцята Київська державна нотаріальна контора), про зміну черговості одержання права на спадкування, визнання права власності на спадкове майно та зобов'язання видати свідоцтво про право на спадщину за законом.

Під час провадження у справі відповідач у письмових поясненнях на позовну заяву поширила інформацію, яку позивач вважав недостовірною, негативною та такою, що ганьбить його честь і гідність. Вказував, що така інформація значення для справи не мала, не відповідала дійсності, дії відповідача були направлені на створення негативного уявлення про особистість позивача, чим також спричинено моральну шкоду.

Просив:

1. Визнати недостовірною, негативною та такою, що ганьбить честь та гідність інформацію:

− «Додам: після отримання 1/4 ч. що позивачу як з неба звалилася, позивач не погребував забирати частину квартплати до своєї кишені. Забирати у хворої людини!! Робить це й досі. За 11 міс. після смерті набігла чималенька сума, бо й братова доля прилипла до його надійних люблячих рук».

− «Він місяцями працював за кордоном, зокрема в Африці, заробляв свої бакси і успішно розважався з 12-річними негритянськими школярками за пляшку авіаційного керосину, про що розповідав мені особисто, сидячи одного разу зі мною за одним святковим столом. До речі, таке веселе африканське дозвілля українських льотчиків неодноразово висвітлювалося в пресі».

− «Позивач підлаштувався під 25 жовтня − день смерті батька, щоб зручніше потім відмічати дати, воював за місце на кладовищі з родичами та адміністрацією кладовища».

− «Позивач обідрав рідного брата, як липку, не давши ні копійки зі спадщини батьків (а це, як мінімум, 0,5 млн. доларів)»

− «Я стверджую, що позивач виказав себе у всій цій історії наглим провокатором та вміло маніпулював свідомістю хворих матері і брата, психологічно давив на них».

− «Матір не випускав на вулицю останній час, вона лихословила його перед сусідами, говорила, що позивач бездітний, що його донька − не їхнього роду, а вона їсть тільки тюльку і картоплю. За це останній не раз піднімав на неї руку. До речі, і на той світ вона пішла в синцях».

− «Натомість: позивач має 2 дачі (свою і батьківську), одноосібно володіє батьківською трикімнатною (совмінською, як тоді говорили) квартирою в центрі Києва, якою заволодів підступно, обікравши брата, ще й розпускаючи чутки, що братові дав відступного».

− «Генетично − хвороби від батька і від матері. ... Та причина якраз була через ще одну спадкову хворобу, що передалася від матері. І якраз ця хвороба б'є по опорно-руховому апарату та ЦНС − до третього коліна нащадків! Їхній рідний дід (по матері) був хворий на сифіліс. (У свій час, звичайно, по молодості)

− «У матері обох братів змолоду були епілептичні припадки, згодом, після заміжжя, їй призначили адекватне лікування але вона все своє життя приймала відповідні ліки, була інвалідом 2 гр. Всі свої вади, включно з характером − передала дітям». «Покійний був бездітний. В дитинстві (у 9 р.) йому було спричинено травму в пах. Батько водив його до лікарні, по поверненню оголосив, що у ОСОБА_3 ніколи не буде дітей. При свідках − бабусі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (невістці). До речі, удар нанесла покійному його рідна мати, характер у неї був ще той...».

2. Зобов'язати ОСОБА_6 протягом 15 діб з дня набрання рішенням законної сили направити письмові спростування для приєднання до судової справи № 753/6352/13-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, третя особа − Головне управління юстиції у м. Києві (Шістнадцята Київська державна нотаріальна контора), про зміну черговості одержання права на спадкування, визнання права власності на спадкове майно та зобов'язання видати свідоцтво про право на спадщину за законом, що розглядалася Дарницьким районним судом м. Києва та на адресу суддів, які розглядали дану справу.

3. Стягнути з ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі 50 тис. грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01 квітня 2015 року позов задоволено частково. Визнано недостовірною, негативною та такою, що ганьбить честь та гідність ОСОБА_4 інформацію, яка поширена ОСОБА_5 в її поясненнях від 22 жовтня 2013 року на позовну заяву від 18 квітня 2013 року у цивільній справі №753/6352/13-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, третя особа − Головне управління юстиції у м. Києві (Шістнадцята Київська державна нотаріальна контора), про зміну черговості одержання права на спадкування, визнання права власності на спадкове майно та зобов'язання видати свідоцтво про право на спадщину за законом:

− «Він місяцями працював за кордоном, зокрема в Африці, заробляв свої бакси і успішно розважався з 12-річними негритянськими школярками за пляшку авіаційного керосину, про що розповідав мені особисто, сидячи одного разу зі мною за одним святковим столом. До речі, таке веселе африканське дозвілля українських льотчиків неодноразово висвітлювалося в пресі».

− «Позивач обідрав рідного брата, як липку, не давши ні копійки зі спадщини батьків (а це, як мінімум, 0,5 млн. доларів)».

− «Я стверджую, що позивач виказав себе у всій цій історії наглим провокатором та вміло маніпулював свідомістю хворих матері і брата, психологічно давив на них».

− «Матір не випускав на вулицю останній час, вона лихословила його перед сусідами, говорила, що позивач бездітний, що його донька − не їхнього роду, а вона їсть тільки тюльку і картоплю. За це останній не раз піднімав на неї руку. До речі, і на той світ вона пішла в синцях».

Зобов'язано ОСОБА_5 протягом 15 днів з дня набрання рішенням законної сили направити письмові спростування для приєднання до цивільної справи № 753/6352/13-ц за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_6, третя особа − Головне управління юстиції у м. Києві (Шістнадцята Київська державна нотаріальна контора), про зміну черговості одержання права на спадкування, про визнання права власності на спадкове майно та зобов'язання видати свідоцтво про право на спадщину за законом, яка розглядалася Дарницьким районним судом м. Києва. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 квітня 2015 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 є братом покійного чоловіка ОСОБА_5, та сином ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Батьками ОСОБА_10 є ОСОБА_11 та ОСОБА_12

У провадженні Дарницького районного суду м. Києва знаходилася цивільна справа № 753/6352/13-ц за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Головне управління юстиції у м. Києві (Шістнадцята київська державна нотаріальна контора) про зміну черговості одержання права на спадкування, визнання права власності на спадкове майно та зобов'язання видати свідоцтво про право на спадщину за законом, у якій 28 січня 2014 року ухвалено рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Під час розгляду вказаної цивільної справи ОСОБА_5 подала суду свої письмові пояснення від 22 жовтня 2013 року на позовну заяву, в яких виклала обставини, якими обґрунтовувала свої заперечення щодо позовних вимог позивача.

Інформацію, викладену відповідачкою у поясненнях позивач вважав недостовірною, такою, що ганьбить його честь і гідність та завдає моральну шкоду.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночним судженням, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Згідно зі ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідної дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод».

Апеляційний суд обґрунтовано відмовив у позові відповідно до вимог ст. 277 ЦК України, оскільки інформація, яку просить спростувати позивач, викладена відповідачем у письмових поясненнях на позовну заяву з метою реалізації своїх процесуальних прав, направлених на захист прав, свобод та законних інтересів при розгляді цивільної справи, у якій встановлювалося судом наявність або відсутність підстав для зміни черговості одержання права на спадкування. Тобто зазначена інформація не може вважатися такою, яка б могла порушити повагу до гідності та честі позивача.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а рішення апеляційного суду залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Гвоздик П.О., ІваненкоЮ.Г.