Справа №751/1030/16-ц
Провадження №2/751/298/16
Рішення

Іменем України

11 березня 2016 року м. Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Цибенко І. В.

при секретарі Брик Л. М.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Чернігова в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Альфа-банк» про визнання недійсним третейського застереження та про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації Всеукраїнській фінансовий союз від 16.09.2013 у справі № 1376-5/236/13 за позовом Публічного акціонерного товариства Альфа-Банк до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

Встановив:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Альфа-банк», в якому просить визнати пункт 11 Кредитного договору № 490082564 від 25.07.2008 щодо третейського застереження та розгляду спорів у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації Всеукраїнській фінансовий союз недійсним, а також скасувати рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації Всеукраїнській фінансовий союз від 16.09.2013 у справі № 1376-5/236/13, яким було стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ "Альфа-Банк" за кредитним договором № 490082564 заборгованість в сумі 575 191 грн. 97 коп. та судові витрати 400,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що викладення в Кредитному договорі пункту щодо судового захисту прав та законних інтересів сторін у неіснуючому третейському суді не може вважатись належним чином оформленою третейською угодою. Крім того, у тексті кредитного договору не міститься вказівки на те, що регламент Постійнодіючого Третейського суду при Всеукраїнської громадської організації Всеукраїнській фінансовий союз є невідємною частиною кредитного договору і що він додається до кредитного договору, а також відсутнє посилання на те, що сторонам відомий вищевказаний Регламент. Стверджує, що рішення третейського суду, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повідомлення її про розгляд справи. Вважає, що дані правовідносини регулюються Законом України Про захист прав споживачів, а тому дана справа не підвідомча третейському суду відповідно до п. 14 ч.1 ст. 6 Закону України Про третейські суди, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення. Крім того, вказує, що спір щодо стягнення заборгованості по кредитному договору № 490082564 від 25.07.2008 раніше вже розглядався та по даному спору було винесено 07.10.2009 Шахтарським міськрайонним судом Донецької області судовий наказ. Даний судовий наказ знаходився на виконанні в першому Малиновському відділі Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції. А відповідно до ч. 2 ст. 5 ЗУ «Про третейські суди» спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих же самих підстав. Позивачка також клопоче про поновлення строку на оскарження рішення Третейського суду, мотивуючи вимоги тим, що копію отримала лише 23.11.2015.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позов, посилаючись на обставини, викладені в позові.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином.

Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, матеріали Третейської справи № 1376-5/236/13, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25.07.2008 між ЗАТ "Альфа-Банк", правонаступником якого є ПАТ "Альфа-Банк" та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 490082564 (а.с.9-11 Третейської справи), згідно умов якого ОСОБА_3 було надано кредит у сумі 24 452,50 долари США зі сплатою 18,5 % річних та строком повернення 25.07.2015 року. Кредит надавався для придбання транспортного засобу TOYOTA, AURIS, 2008 року випуску.

В пункті 11 кредитного договору сторони передбачили, що судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони в зв'язку з кредитним договором, і тому числі розгляд та вирішення спорів, які виникають при виконання або припиненні Договору, включаючи спори про відшкодування завданих порушенням Договору збитків недійсність (неукладенність) Договору, підлягають остаточному вирішенню у Постійнодіючому Третейському суді при Всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнський союз» у відповідності до його Регламенту. Справа розглядається одним третейським суддею, який призначається головою Постійнодіючого Третейського суду при Всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнський фінансовий союз». Підписанням даного Договору Сторони надають свою згоду на такий порядок призначення третейського судді для кожного спору, що може виникнути між ними в зв'язку з Договором. Сторони домовилися, якщо одна із Сторін письмово не наполягатиме на іншому, то розгляд їх спору у Третейському суді буде проходити виключно на підставі наданих Сторонами письмових матеріалах, без проведення усного слухання і виклику Сторін.

Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб, позивачка 28.08.2015 уклала шлюб з ОСОБА_4 та змінила прізвище з «Котович» на «Мандрик» ( а.с. 18).

Статтею 5 Закону України "Про третейські суди" передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України "Про третейські суди" третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Рішенням Конституційного Суду України від 10.01.2008 року у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абз. 7, 11 ст. 2, ст. 3, п. 9 ст. 4 та розділу VІІІ «Третейське самоврядування» Закону України «Про третейські суди», визнано, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених в ст. 6 Закону України «Про третейські суди», оскільки Конституція України визнає право на будь-які незаборонені законом засоби захисту своїх прав.

Підписуючи кредитний договір, ОСОБА_2 погодилася з його умовами, в тому числі і щодо розгляду спорів у третейському суді.

Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд, регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди, що передбачено ч. 2 ст. 12 Закону України „Про третейські суди.

Отже, посилання позивача, як на підставу недійсності третейського застереження, на те, що у кредитному договорі не закріплено письмового Регламенту Постійно діючого Третейського суду та її не ознайомлено зі статутними документами, не можуть бути підставою для скасування третейського застереження.

Також, не може бути підставою для визнання недійсним третейського застереження описки допущені при написанні найменування третейського суду.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, на час укладення між сторонами кредитного договору 25.07.2008р., визначення умовами договору третейського застереження не суперечило чинному законодавству і не порушувало прав і охоронюваних законом інтересів позивача, яка за власним волевиявленням погодилась із запропонованими умовами кредитного договору.

Позивачем не надано суду доказів про те, що вона при укладенні договору діяла не на свій розсуд та не за власним бажанням та не навела підстав недійсності правочину передбачених ст. 215 ЦК України.

Судом встановлено, що рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації "Всеукраїнський фінансовий союз" від 16 вересня 2013 року, винесеним суддею Бендик О.В., позовні вимоги ПАТ "Альфа-Банк" до ОСОБА_3 задоволені в повному обсязі та стягнуто заборгованість за кредитним договором № 490082564 від 25.07.2012 року (а.с.24-25, 33-34- Третейської справи).

Відповідно до ст.. 51 Закону України Про третейські суди заяву про скасування рішення третейського суду може бути подано до компетентного суду протягом трьох місяців з дня прийняття рішення третейським судом.

Враховуючи те, що рішення третейського суду було винесено 16.09.2013, однак у матеріалах третейської справи відсутні відомості щодо отримання позивачем рішення третейського суду, що також підтверджується копією конвертів не вручених адресатові у звязку «із закінченням терміну зберігання» (а.с.83-84), позов про скасування рішення був надісланий до суду 19.01.2016, після того, як позивач 20.10.2015 ознайомилась з виконавчими провадженнями № 43605801 та № 43606186 та за заявою отримала лист Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» з копією рішення третейського суду від 29.08.2014 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Альфа-Банк до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, тому виходячи з положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 55 Конституції України, суд вважає, що строк на оскарження рішення третейського суду підлягає поновленню.

Частиною 3 ст. 51 Закону України „Про третейські суди" та ст.389-5 ЦПК України визначено виключний перелік підстав для скасування рішення третейського суду.

Вказаними правовими приписами визначено, що однією з підстав для скасування рішення третейського суду є вирішення третейським судом питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь в справі.

З матеріалів третейської справи (а.с. третейської справи 33-34) вбачається позивачка, яка до реєстрації шлюбу мала прізвище «Котович» Г.М., брала участь у розгляді третейської справи в якості відповідача, тобто вона була стороною по справі, а отже її твердження про те, що третейський суд ухваливши рішення, вирішив питання про права і обов'язки відповідача за її відсутності, не заслуговують на увагу .

Крім того, слід зауважити, що чинним законодавством України, яким регулюються правовідносини в сфері діяльності третейських судів, не визначено такої підстави для скасування рішення третейського суду, як неявка сторони у засідання третейського суду або неналежне повідомлення сторони про дату та місце його проведення чи неотримання копії рішення третейського суду.

Посилання позивача на ту обставину, що спір щодо стягнення заборгованості по кредитному договору № 490082564 від 25.07.2008 раніше вже розглядався Шахтарським міськрайонним судом Донецької області, також не може бути підставою для скасування рішення третейського суду, оскільки така підстава не передбачена ст. 389-5 ЦПК України.

Разом з тим, рішення третейського суду підлягає скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з кредитного договору № 490082564 (а.с.9-11 Третейської справи), цільове призначення кредиту - придбання транспортного засобу.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України "Про третейські суди" (частину першу статті 6 цього Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року) третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Особливості регулювання відносин між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, механізм їх захисту та основи державної політики у сфері захисту прав споживачів визначені в Законі України "Про захист прав споживачів".

Згідно з положеннями пункту 22 статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника, у тому числі й у фінансовій галузі.

За частиною першою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобовязання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобовязується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України "Про третейські суди", незважаючи на наявність третейського застереження, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), що є підставою для скасування рішення третейського суду.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, предметом за укладеним резидентами кредитним договором була іноземна валюта долари США.

Відповідно до статті 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Порядок здійснення на території України розрахунків в іноземній валюті регулюється Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Цей закон установлює режим здійснення валютних операцій на території України, визначає загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ в регулюванні валютних операцій, права й обовязки субєктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства.

Норми цього закону, спрямовані на регулювання порядку проведення розрахунків іноземною валютою, носять імперативний характер, вони вкрай обмежують свободу резидентів при здійсненні таких розрахунків.

Верховний Суд України у постанові від 21.10.2015 року у справі №6-831цс14 дійшов правового висновку, що норми закону щодо регулювання обігу іноземної валюти в Україні, зокрема і проведення грошових розрахунків валютними цінностями, мають публічну основу, переслідують публічний інтерес і спрямовані на досягнення результату, необхідного в публічних цілях для задоволення публічних потреб забезпечення стабільності української грошової одиниці гривні. Наявність в правовідношенні щодо проведення розрахунку за договором кредиту, наданого в іноземній валюті, такої концентрації суспільно-значимих публічних елементів не дозволяє віднести такі спори до спорів суто приватного характеру між приватними особами, які можуть розглядатися в приватному порядку третейськими судами.

Частиною третьою статті 51 Закону України Про третейські суди та ст. 389-5 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав для скасування рішення третейського суду, а саме: справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; третейську угоду визнано недійсною судом; склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідає вимогам закону; третейський суд вирішив питання про права і обовязки осіб, які не брали участь у справі.

За вказаних обставин суд приходить до висновку, що справа, у якій було прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону, а отже відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 389-5 ЦПК України, п. 1 ч. 3 ст. 51 Закону України "Про третейські суди" є підставою для скасування рішення третейського суду.

Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 275,61 грн. (а.с.1), які у відповідності до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з ПАТ «Альфа-Банк».

На підставі наведеного, керуючись ст. ст.10, 11, 60, 88, 209, 213, 215, 218, 389-1, 389-4- 389-6, 292, 293 ЦПК України, ст. 203, ст. 215 ЦК України, ст.ст. 12, 51 Закону України Про третейські суди, суд, -

Вирішив:

Поновити ОСОБА_2 строк на оскарження рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнській фінансовий союз» від 16.09.2013.

Позов ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Альфа-банк» про визнання недійсним п. 11 кредитного договору № 490082564 від 25.07.2008 року укладеного між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 та про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації Всеукраїнській фінансовий союз від 16.09.2013 у справі № 1376-5/236/13 за позовом Публічного акціонерного товариства Альфа-Банк до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Скасувати рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації Всеукраїнській фінансовий союз від 16.09.2013 у справі №1376-5/236/13 за позовом Публічного акціонерного товариства Альфа-Банк до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Альфа-Банк на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 275 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Чернігівської області через Новозаводський районний суд міста Чернігова, шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І. В. Цибенко