Номер провадження: 22-ц/785/1615/16
Головуючий у першій інстанції Погрібний С.О.
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Гірняк Л.А.,Заїкіна А.П.

з участю секретаря - Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Одеського прокурора з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері Одеської області в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України та Державного підприємства «Одеська залізниця» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої в результаті вчинення злочинних дій, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2014 року, -

встановила:

У грудні 2012 року Одеський прокурор з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері Одеської області в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України та державного підприємства «Одеська залізниця» (далі ДП «Одеська залізниця» ) звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 30 грудня 2009 року між ДП «Одеська залізниця» та приватним підприємством «Гарант-Енерго» (далі ПП «Гарант-Енерго») укладено договір з розробки проекту і робочої документації: «Підвищення пропускної спроможності напряму Знамянка-Долинське-Миколаїв-Херсон-Джанкой», ТЕО розробка схеми зовнішнього електропостачання тягових підстанцій «Новоплатовка», «Миколаїв», Ділянка Долинська (включно) - Миколаїв (включно) Одеської залізниці на загальну суму 499 056 грн. Наказом від 22 липня 2008 року № 421/НОК ОСОБА_2 призначено на посаду головного інженера служби електропостачання ДП «Одеська залізниця». Відповідач, перебуваючи на вказаній посаді, неякісно перевірив кошторис № 2 і вартість робіт, зазначених у цьому договорі, які необхідно було виконати, а саме: узгодження ТЕО, економічні розрахунки, участь в нарадах, вартість яких визначена по кошторисах форми № 3-П, як сума прямих витрат (витрат на оплату праці, відрахування на соціальні заходи, матеріальні витрати, витрати на відрядження та інші витрати), які фактично на момент прийняття робіт не проводилися, виконані не були і первинні документи на ці роботи оформлялися, а також не врахував того, що витрати на затвердження, економічні розрахунки, участь в нарадах, додатково в розрахунки не включаються, оскільки такі витрати враховані за цінами «Збірки цін на проектні роботи для будівництва» (Москва, 1990 рік), на підставі яких визначена вартість проектних робіт по кошторису № 1 (за формою 2-П). У звязку із зазначеним, головним інженером служби електропостачання Одеської залізниці ОСОБА_2, внаслідок несумлінного ставлення до виконання своїх службових обовязків, заподіяно збитки ДП «Одеська залізниця» у розмірі 102047 грн 42 коп. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 23 березня 2012 року ОСОБА_2., звинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2ст. 367 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності у звязку з застосуванням акту амністії.

Ураховуючи викладене, прокурор, уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ДП «Одеська залізниця» 102047 грн 42 коп. на відшкодування майнової шкоди (т.1 а.с.161).

Представник особи, в інтересах якої подано позов ОСОБА_6, та представник позивача прокурор Супруновський В.І. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити позов.

Представник відповідача ОСОБА_2-ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнав , просив відмовити у задоволенні позову .

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2014 року , залишеним без змін ухвалою апеляціного суду Одеської області від 10.09.2014 року , позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Державного підприємства «Одеська залізниця» на відшкодування майнової шкоди, завданої в результаті вчинення злочинних дій, суму в розмірі 102 047 (сто дві тисячі сорок сім) гривень 42 копійки.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави суму судового збору в розмірі 1020,47 гривень.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.11.2014 року , ухвалу апеляціного суду Одеської області від 10.09.2014 року скасовано ,справу передано на ноий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов ,суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_2, який працював на посаді головного інженера служби електропостачання неналежно, недбало виконував свої службові обовязки, унаслідок несумлінного ставлення до них, вчинив злочин, у звязку з чим завдав шкоди майновим інтересам ДП «Одеська залізниця» у розмірі 102047 грн 42 коп. Право вимоги у ДП «Одеська залізниця» на відшкодування шкоди (п. 3 ч. 1 ст. 134 КЗпП України) виникло лише з набранням постановою Приморського районного суду м. Одеси від 23 березня 2012 року законної сили.

Проте з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитися не можна .

З матеріалів справи вбачається , що 30 грудня 2009 року між ДП «Одеська залізниця» та ПП «Гарант-Енерго» укладено договір з розробки проекту і робочої документації: «Підвищення пропускної спроможності напряму Знамянка-Долинське-Миколаїв-Херсон-Джанкой», ТЕО розробка схеми зовнішнього електропостачання тягових підстанцій «Новоплатовка», «Миколаїв», Ділянка Долинська (включно) - Миколаїв (включно) Одеської залізниці на загальну суму 499 056 грн.

Наказом від 22 липня 2008 р. № 421/НОК відповідача ОСОБА_2 призначено на посаду головного інженера служби електропостачання ДП «Одеська залізниця» (т.1 а.с.230).

Згідно з актом про результати позапланової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП «Одеська залізниця» щодо дотримання законодавства про виконання договорів від імені ДП «Одеська залізниця» із ПП «Гарант-Енерго» від 27 вересня 2011 року, проведених контрольно-ревізійним управлінням в Одеській області, встановлено завищення вартості проектних робіт у розмірі 102047 грн 42 коп.(т.1 а.с.46-66).

Факт завищення вартості проектних робіт підтверджується висновком експертизи від 18.08.2011 року,проведенної експертами Інституту «Укренергомережпроект»(т.1а.с.6-11).

За встановленими фактами відносно відповідача порушено кримінальну справу за обвинуваченням у вчиненні здочину ,передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

Приморським районним судом м. Одеси 18 березня 2012 року ухвалено постанову по кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочину передбаченого ч. 2ст. 367 КК України, у зв'язку із службовою недбалістю, тобто невиконанням або неналежним виконанням службовою особою своїх службових обовязків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб та спричинило тяжкі наслідки. Відповідно до цієї постанови звинуваченого у скоєні злочину, передбаченого ч. 2ст. 367 КК України, ОСОБА_2 постановою Приморського районного суду м.юОдеси від 23.03.2012 року звільнено від кримінальної відповідальності на підставі Закону України «Про амністію у 2011 році» від 8 липня 2011 року. Провадження у вказаній кримінальній справі закрито, постанова сторонами не оскаржувалася та набрала законної сили (т.1а.с.12-14).

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоду завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» розяснено, що під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обовязків, грошові виплати.

Згідно зі ст. 130 КЗпП України неодержані підприємством, установою, організацією прибутки не можуть включатися до шкоди,яка підлягає відшкодуванню працівником.

Крім того, у абз. 2 п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» розяснено, що, виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й обєктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі ст. ст.130,135-3,137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними, який майновий стан працівника.

Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов'язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Обов'язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (ст. 138 КЗпП України).

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обовязкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. На підтвердження висновку суду щодо розміру відшкодування збитків у рішенні, крім посилання на вирок у кримінальній справі чи постанову у справі про адміністративне правопорушення, необхідно також зазначати докази, подані сторонами при розгляді цивільної справи.

Разом із тим суд першої інстанції , взявши за основу доказ постанову Приморського районного суду м. Одеси від 23 березня 2012 року, дійшов передчасного висновку, що зазначеною постановою суду підтверджено вину відповідача в скоєнні діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, оскільки у даному випадку вина в заподіянні шкоди має бути доведена в загальному порядку сукупністю всіх доказів (ст. 212 ЦПК України).

Таким чином, надавати оцінку цивільно-правовим наслідкам дій ОСОБА_2 лише на підставі постанови про закриття кримінального провадження, яка за ч. 4 ст. 61 ЦПК України не є преюдиційною, невірно, оскільки вказана постанова є одним з доказів, який підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Суд першої інстанції задовольняючи позов не звернув уваги на те,що згідно з відповіддю Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» на запит управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці від 14 вересня 2011 року № 11-20/1496 ,наявного у матеріалах кримінальної справи, фахівцями, що проводили технічну експертизу, підтверджується надання правдивого висновку від 18 серпня 2011 року, але, на їх погляд, проведений аналіз не може бути використано у якості юридичного документу, через відсутність у ліцензії інституту права на проведення відповідної експертизи (а.с.23).

Колегія суддів критично ставиться до експертного висновку «Укренергомережпроект» від 18.08.2011 року та такий висновок не може бути остаточним допустимим доказом підтвердження спричиненної підприємству шкоди через відсутність ліцензії інституту права на проведення відповідної експертизи .

Відповідно до статті 135-3 КЗпП України розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами.

Відповідно до довідки ДП «Одеська залізниця» № Е-16/4557 від 24.11.2015 року ,вбачається,що дані бухгалтерського обліку за 2009 рік у службі електропостачання ДП «Одеська залізниця» не зберіглися .

Отже, в силу вимог ст. 135-3 КЗпП України єдиним допустимим доказом, який підтверджує факт завдання шкоди працівником підприємству є дані бухгалтерського обліку, однак у матеріалах справи відсутні відповідні докази.

В судовому засіданні колегії суддів представник позивача Чібічьян О.Р. та представник прократури Коваль О.В. пояснили, що надати колегії суддів документи бухгалтерського обліку у підтвердлження розміру збитку ,спричиненому підприємству діями відповідача не можуть через їх відсутність та посилалися на їх знищення .

Колегія суддів критично ставиться до довідки ДП «Одеської зализниці» № Е-16/2634 від 21.07.2015 року (т.2 а.с.65), як доказу у підтвердження спричинення відповідачем шкоди підприємству , оскільки відповідно до позовних вимог ,предметом доказування є шкода ,завдана відповідачем внаслідок укладення і виконання договору «ОД/Е 1722 НЮ від 30.12.2009 року» , проте в довідці ДП «Одеська залізниця» наведені дані про наявність дебіторської заборгованості у сумі 102 047,42 грн. за договорами № ОД/Е-09-1722 НЮ,№ ОД/Е-09-1723 від 27.09.2011 року .

Позивачем не доведена сума заподіяної відповідачем шкоди ,а тому позовні вимоги є недоведеними та задоволенню не підлягають.

За таких підстав, відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню , а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ДП «Одеська залізниця» в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 510 грн. 23 коп., від сплати якого звільнений відповідач ОСОБА_2 при принесенні апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, п.4 ч.1 ст.309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2014 року скасувати.

У задоволені позову Одеського прокурора з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері Одеської області в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України та Державного підприємства «Одеська залізниця» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої в результаті вчинення злочинних дій відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Одеська залізниця» в дохід держави судовий збір у розмірі 510 грн. 23 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.А. Калараш

А.П.Заїкін

Л.А.Гірняк