АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/758/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 40,41 Кравченко Т. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоСіренка Ю. В.
суддівМіщенка С. В. , Трюхана Г. М.
при секретаріКолеснику Я. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 8 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, заслухавши учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_7 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_6 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що близько 16 год 00 хв. 15 травня 2015 року по АДРЕСА_1 ОСОБА_6 в присутності ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 висловлювалась відносно неї нецензурною лексикою та ображала, а також зводила наклеп, висловлюючи неправдиві відомості. Негативна, неправдива інформація щодо неї стала відома стороннім особам, що нанесло шкоди її честі, гідності і діловій репутації та скомпрометувало її, як законослухняного і добропорядного громадянина.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_6, їй заподіяно моральну шкоду, яку оцінює в 1000 грн. Моральна шкода полягає у психічних переживаннях, які вона перенесла після поширення відповідачем недостовірної, негативної інформації. Внаслідок пережитого нервового стресу у неї підвищився тиск, вона відчувала сильні головні болі, слабкість, погіршилось її самопочуття та душевний стан. Вона хвилюється, що в зв'язку з поширенням неправдивої, недостовірної інформації у неї можуть погіршитися стосунки з колегами по роботі, вона втратить добру репутацію в очах мешканців Звенигородського району, сусідів та близьких.

Крім того, в зв'язку з пережитим нервовим стресом вона не могла приділяти увагу своїй родині. Вона не могла повноцінно жити, оскільки перебувала в стані сильної душевної депресії. Внаслідок обмеження у фізичних навантаженнях погіршився стан її здоров'я та вона витрачає кошти на знеболюючі та заспокійливі медичні препарати.

Просила визнати недостовірними та такими, що порушують права, свободи, ганьблять честь, гідність та ділову репутацію, відомості, розповсюджені відповідачем відносно неї, а саме висловлювання: «Ти крадеш бензин бочками в лісхозі і привозиш тут розгружуєш», а також висловлювання на нецензурній лексиці про те, що вона зраджує чоловікові та є жінкою легкої поведінки.

Визнати наклепом та образою дії відповідача з поширення негативної інформації відносно неї та зобов'язати відповідача спростувати відомості, поширенні 15.05.2015 року у спосіб найбільш близький до способу їх поширення протягом п'яти днів з дня набрання чинності рішенням суду.

Просила стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в сумі 1000 грн. та понесені судові витрати.

В ході розгляду справи, позивач зменшила позовні вимоги та просила визнати недостовірними та такими, що порушують права, свободи, ганьблять честь, гідність та ділову репутацію, відомості розповсюджені відповідачем відносно неї, а саме висловлювання: «Ти крадеш бензин бочками в лісхозі і привозиш тут розгружуєш», а також висловлювання на нецензурній лексиці, що вона зраджує чоловікові та є жінкою легкої поведінки.

Просила стягнути з відповідача на її користь 500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та понесені судові витрати.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 8 грудня 2015 року позов ОСОБА_7 задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким ОСОБА_7 у позові відмовити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Задовольняючи позов ОСОБА_7, суд першої інстанції виходив з того, що

позивачем доведено факт поширення недостовірної інформації про неї відповідачем у формі усного повідомлення такої інформації кільком особам, що призвело до порушення особистих немайнових прав позивача, а саме приниження її честі, гідності та ділової репутації.

Негативну інформацію, яку відповідач поширила відносно позивача, суд вважав недостовірною, оскільки вона не довела протилежного (презумпція добропорядності).

Вирішуючи питання відшкодування моральної шкоди, суд вважав, що розмір відшкодування в сумі 500 грн. є цілком виправданим та відповідає принципу розумності та справедливості, оскільки відповідачем порушено основні конституційні права позивача та внаслідок протиправних дій вона зазнала моральних страждань.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції .

Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34).

Разом з тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

У зв'язку з цим, статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Встановлено, що постановою Звенигородського районного суду від 4 червня 2015 року ОСОБА_6 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП з накладенням штрафу в сумі 51 грн.

Згідно вказаної постанови суду ОСОБА_6 15 травня 2015 року, близько 15 години, біля свого двору в АДРЕСА_1, безпричинно, навмисно, вчинила сварку відносно ОСОБА_7 та її неповнолітньої дитини, чим порушила громадський порядок. (а.с. 26)

З постанови вбачається, що в ході розгляду адміністративних матеріалів, ОСОБА_6 свою вину визнала частково та пояснила, що лише попросила сина ОСОБА_7 не їздити на роликах біля її двору. Потім прийшла ОСОБА_7 з батьком та почали з нею сваритися. Вона з ними не сварилася та нікого не ображала.

Вказану постанову суду ОСОБА_6 не оскаржувала та в день її винесення сплатила штраф.

Згідно приписів ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Обставини, встановлені судовим рішенням не підлягають доказуванню в силу ст. 61 ЦПК України.

Предметом доказування по даній справі є факт поширення інформації , те , що дана інформація стосується саме позивача, викладена недостовірно та порушує її особисті немайнові права.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту.

Вирішуючи питання про визнання інформації недостовірною, суд повинен визначитися з характером такої інформації, та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

За змістом ст. ст. 94, 277 ЦК України, ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному, в тому числі юридичній особі, гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Разом з тим, за змістом зазначеного законодавства, кожному гарантується право на свободу висловлення поглядів, в тому числі право поширювати інформацію без втручання органів державної влади, за умови, що вони діють добросовісно і надають правильну і достовірну інформацію, не завдаючи при цьому шкоди репутації окремих осіб і не порушуючи їх прав.

Згідно положень ст. 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Проте, не будь-яке судження є оціночним.

Зокрема, закон захищає свободу слова і ст. 34 Конституції України та ст. 10 Конвенції з прав людини, яка була ратифікована Україною 17.07.1997 року, передбачено, що кожен має право на свободу слова, на вільне виявлення своїх поглядів та переконань.

Хоча свобода слова є невід'ємним атрибутом демократичного суспільства, у захисті цього права є межа. Необхідно знаходити належний баланс між правом на захист честі та гідності та ділової репутації осіб, з однієї сторони, та свободою думки та слова - з іншої. Зокрема, відповідно до ч. З ст. 34 Конституції України здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Аналогічні положення містить також Конвенція.

Закон встановлює вимогу, що оціночні судження не повинні містити фактичних даних. Самі по собі судження є результатом психічної діяльності людини і виражають ставлення особисто автора до певної події. Посилання, що судження не повинно містити фактичних даних обумовлює те, що особа, яка є споживачем інформації, повинна вирізнити, що висловлене є саме оціночним судженням, а не подією, фактом, що мали місце, і зробити правильний та адекватний висновок. Законодавство забороняє поширювати недостовірну інформацію і кожна особа вправі розраховувати на те, що інформація, яка доводиться до відома, є правдивою.

Так, твердження відповідача ОСОБА_6, про те, що ОСОБА_7 «краде бензин бочками в лісхозі і привозить їх розгружує» , а також те, що ОСОБА_7 «зраджує чоловікові та є жінкою легкої поведінки» суд оцінює як категоричні та такі, що викладені як факт, що відбувся, і є такими, що підлягають доведенню, оскільки споживачу інформації були представлені в якості факту, а не оціночного судження.

Отже, автор цих слів або повинен мати докази того, про що він стверджує, або просто вигадує і має притягатися до відповідальності.

Законом "Про інформацію" передбачено, що оціночними судженнями є висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири.

Відповідно до статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ про захист честі, гідності та ділової репутації суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

На підтвердження своїх позовних вимог, позивач надала постанову Звенигородського районного суду Черкаської області від 4 червня 2015 року про притягнення ОСОБА_12 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП та підтвердила показами свідків, допитаними в ході судового розгляду, які свідчили про обставини 15.05.2015 року.

Відповідач не довела належними та допустимими доказами, що даний факт не мав місця, а вона не висловлювала інформацію, що порушує право позивача на повагу до гідності, честі чи ділової репутації чи навпаки, інформація, яку вона поширила є достовірною.

З огляду на викладені вище фактичні обставини справи та норми законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що інформація, яку позивач вважає такою, що принижує її честь, гідність та ділову репутацію, висловлена як факт і не має характеру оціночних суджень.

Встановивши факт поширення інформації, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, суд вірно прийшов до висновку про стягнення з відповідача моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскільки постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити, а рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 8 грудня 2015 року уданій справі - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :