У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі: головуючого Буцяка З.І.,

суддів Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.;

секретар судового засідання Коробчук А.М.,

з участю сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Рівненського міського суду від 5 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про розірвання договорів, повернення депозитних коштів та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

4 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ПАТ КБ „ПриватБанк" про розірвання договорів, повернення 27 004 доларів 02 центів США депозитних коштів та відшкодування 5 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Рівненського міського суду від 5 лютого 2016 року позов задоволено частково.

Договори № SAMDN5407 „Стандарт" та № SAMDN5407 „Стандарт" від 2 липня 2013 року, які були укладені між ОСОБА_1 і ПАТ КБ „ПриватБанк", розірвано. З відповідача на користь позивача стягнуто відповідно 12 004 долари 02 центи США та 15 000 доларів США депозитних коштів.

В задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

В поданій на це рішення апеляційній скарзі відповідач доводив, що відповідно до п. 1.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 516 від 3 грудня 2003 року, пунктів 1.8., 1.10. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного Банку України № 492 від 12 листопада 2003 року та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493, пункту 8 глави 2 „Приймання банком готівки" розділу III „Касові операції банків з клієнтами" Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного Банку України № 337 від 14 серпня 2003 року, письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту.

Пунктом 2.9. глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банкам в Україні, затвердженої Постановою правління НБУ № 174 від 1 червня 2011 року, передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп „вечірні" чи „післяопераційний час"), а також підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

На підтвердження своїх позовних вимог позивач надав копії договорів банківського вкладу та квитанції про внесення грошових коштів на рахунки, які не були оформлені відповідно до підпункту 8 глави 2 розділу III Інструкції № 337, що не дає можливості вважати надані документи належними та допустимими доказами у справі.

Довідка № 3106508 від 12 травня 2014 року про наявність залишку коштів на рахунках позивача, видана Кримським регіональним управлінням ПАТ КБ „ПриватБанк", на яку посилається позивач, не може бути прийнята як належний доказ у справі з наступних підстав: з виписки вбачається виконання підпису повноважної особи і печатки банку шляхом копіювання та накладення копії печатки з підписом на інший текст документу; відповідно до постанови Правління НБУ України № 260 від 6 травня 2014 року діяльність відокремленого підрозділу Кримське РУ ПАТ КБ „ПриватБанк" припинено.

Частиною 1 ст. 3 Закону України „Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" територія Автономної Республіки Крим визначена як тимчасово окупована територія України.

Рішенням Центрального банку Російської Федерації № РH-33/I від 21 квітня 2014 року з 21 квітня 2014 року на території Республіки Крим і міста Севастополя припинено діяльність відокремлених структурних підрозділів ПАТ КБ „ПриватБанк". Наявність такого рішення Банку Росії унеможливлює діяльність відокремленого підрозділу Приватцбанку у Криму.

Відповідно до постанов окупаційної влади Криму № 2085-6/14 від 30 квітня 2014 року та № 2474-6/14 від 3 вересня 2014 року до майна, яке підлягає націоналізації, віднесено майно ПАТ КБ „ПриватБанк", що знаходиться на території АРК та міста Севастополя. З цих причин відповідач не мав можливості здійснювати банківську діяльність на окупованій території.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Сімферополя Республіки Крим від 16 вересня 2014 року ПАТ КБ „ПриватБанк" в особі Кримського регіонального управління зобов'язано припинити протиправні дії (бездіяльність), які проявляються у невиконанні зобов'язань, які випливають з укладених договорів банківського вкладу та договорів банківського рахунку на суму 10 925 222 445, 85 рублів.

Позивач не довів суду відсутність своїх вимог до державних та недержавних установ Російської Федерації за аналогічними підставами, а також те, що його позовні вимоги не входять до складу загальної суми, яка визначена заочним рішення Центрального районного суду м. Сімферополя Республіки Крим від 16 вересня 2014 року.

Покликаючись на ці обставини, відповідач рішення місцевого суду вважав незаконним та необґрунтованим і просив апеляційний суд його скасувати й ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В запереченні на апеляційну скаргу позивач рішення місцевого суду вважав законним та обґрунтованим і просив апеляційний суд залишити його без змін, а подану апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 2 Закону України „Про банки і банківську діяльність" визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Частиною 1 ст. 1058 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Частиною 1 ст. 1059 ЦК України визначено, що договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно з положенням Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного Банку України № 492 від 12 листопада 2003 року, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (п. 1.8. Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (п. 1.9. Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначається: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (п. 1.10. Інструкції).

Пункт 10.1. Інструкції передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Пунктом 2.9. глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банкам в Україні, затвердженої Постановою правління НБУ № 174 від 1 червня 2011 року, передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп „вечірні" чи „післяопераційний час"), а також підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

З матеріалів справи вбачається, що 2 липня 2013 року між сторонами було укладено договір строкового банківського вкладу „Стандарт" № SAMDN5407 на суму 12 004, 02 долари США строком на три місяці (а. с. 5).

Тоді ж 2 липня 2013 року між позивачем і відповідачем був укладений ще один договір строкового банківського вкладу „Стандарт" № SAMDN5010 на суму 15 000 доларів США строком на три місяці (а. с. 6).

Факти внесення позивачем депозитних коштів на рахунок банку підтверджується відповідними квитанціями № 3 і № 6 від 2 липня 2013 року (а. с. 5-6).

Таким чином, сторонами нормативних вимог щодо письмової форми договору банківського вкладу було додержано.

Відповідно до п. 7 указаних вище договорів у випадку, якщо після закінчення 3 місяців вкладник не заявив банку про відмову від продовження строку вкладу, вклад автоматично продовжується ще на три місяці. Мінімальний строк вкладу продовжується неодноразово без явки клієнта в банк.

Пунктом 10 цих договорів передбачено, що сторони мають право на дострокове розірвання договору за умови повідомлення про це другу сторону за два банківські дні до дати розірвання договору.

Згідно з п. 20 укладених договорів при їх укладенні банком використовується факсимільне відтворення підпису голови правління банку та відтворення відтиску печатки банку технічними печатними засобами.

На підставі договорів депозитних вкладів банк видав позивачу платіжні картки та відкрив особові рахунки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2.

Укладені депозитні правочини сторонами у судовому порядку не оспорені, а тому відповідно до ст. 204 ЦК України вони вважаються правомірними.

У серпні 2015 року позивач, покликаючись на відмову відповідача у грудні 2014 року повернути йому депозитні кошти за договорами № SAMDN5407 „Стандарт" та № SAMDN5407 „Стандарт" від 2 липня 2013 року, просив суд про їх примусове стягнення з відповідача.

На підставі встановлених обставин справи та наведених вище вимог закону суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, прийшов до правильного висновку про обґрунтованість пред'явлених ОСОБА_1 позовних вимог до ПАТ КБ „ПриватБанк" про повернення депозитних коштів.

Доводи апелянта про неналежне оформлення договорів банківського вкладу та банківських квитанцій про внесення позивачем депозитних грошових коштів на рахунки банку не заслуговують на увагу, оскільки, як було зазначено вище, обидва укладені депозитні правочини сторонами у судовому порядку не оспорені, а, отже, вони відповідно до ст. 204 ЦК України вони є правомірними. Крім того, депозитні договори є договорами приєднання, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, а тому відповідальність за належне оформлення правочинів, банківських квитанцій про внесення депозитних грошових коштів та інших банківських документів лежить на відповідачу.

Покликання банку в апеляційній скарзі на припинення діяльності його відокремленого структурного підрозділу в АР Крим у зв'язку з тимчасовою окупацією цієї території та на дії окупаційної влади в силу правил ч. 1 ст. 625 ЦК України не можуть бути підставою, що звільняє відповідача як юридичну особу від виконання свого грошового зобов'язання перед позивачем.

Твердження відповідача у скарзі про можливу компенсацію позивачу його депозитних коштів третіми особами носить характер припущення, не підтверджені належними і допустимими законом доказами, а тому колегією суддів до уваги не приймаються.

У зв'язку з викладеним колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Доводи поданої апеляційної скарги обґрунтованості зроблених місцевим судом висновків не спростовують.

Тому підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 303, 304, 307, 308, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від 5 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення. Вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: