04 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючий суддя: Качан В.Я.
Судді: Кравець В.А., Желепа О.В.
Секретар: Грабова Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Універсал банк», за участі третьої особи: ОСОБА_2 про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними, -
У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Універсал банк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 січня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить суд скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 січня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилається необґрунтованість оскаржуваного рішення, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення позивача ОСОБА_1, представника відповідача ПАТ «Універсал банк» - Сапсай А.С., представника третьої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_4, які з'явилися в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 05.09.2007 між ПАТ «Універсал банк» та ОСОБА_1 було укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг № BL94 та Додаткову угоду № BL94-К/1, за умовами яких банк надав відповідачу кредит в сумі 200 000,00 дол. США строком до 01.09.2027 та сплатою 14% річних за користування кредитом.

Справа 755/11296/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3792/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Виниченко Л.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Качан В.Я.
05.09.2007 з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «Універсал банк» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

При цьому, сторонами було підписано графік погашення кредиту.

Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_1 посилався на те, що кредитний договір та договір іпотеки є містять несправедливі умови, укладені з використанням нечесної підприємницької практики, що вводить споживача в оману, договір не містить детального розпису сукупної вартості кредиту, наявне приховане збільшення розміру нарахованих відсотків.

Із п. 1.3.3 кредитного договору та п. 3.5 додаткової угоди до вказаного кредитного договору вбачається, що нарахування процентів здійснюється щоденно за методом нарахування процентів «факт/360», починаючи з дати списання коштів із позичкового рахунку та перерахування їх на поточний рахунок позичальника у відповідній валюті, вказаний у відповідній індивідуальній угоді до цього договору, до дати нового погашення кредиту. Проценти нараховуються на фактичний залишок заборгованості, виходячи з фактичної кількості днів у місяці й 360 днів у році.

Із п. 3.2.2 кредитного договору вбачається, що у разі дострокового часткового погашення кредиту сума грошових коштів, сплачених позичальником, зараховується банком в рахунок погашення заборгованості позичальника за кредитом шляхом коригування графіку погашення кредиту. При цьому, позичальник підписує новий (скорегований) графік погашення кредиту.

Із п. 3.4 додаткової угоди до вказаного кредитного договору вбачається, що у разі дострокового часткового погашення кредиту сума ануїтетного платежу підлягає корегуванню. При цьому, позичальник зобов'язаний підписати новий (скоригований) графік погашення кредиту. Якщо новий графік сторонами не підписано з будь-яких причин, здійснення дострокового часткового погашення кредиту не звільняє позичальника від сплати чергового платежу, встановленого існуючим графіком погашення, до повного погашення суми кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, у квітні 2011 року ОСОБА_2 частково достроково погасив заборгованість по кредиту, сума в розмірі 81 433,33 дол. США була зарахована по сплаті тіла кредиту.

При цьому, новий (скоригований) графік погашення кредиту позивачем підписаний не був.

Як вбачається із розрахунку заборгованості, з квітня 2011 року відсотки по кредитному договору нараховані у меншому розмірі, ніж визначено графіком погашення платежів, що свідчить про те, що банком було скореговано залишок заборгованості, на який нараховуються відсотки, у сторону зменшення.

Таким чином, під час укладання оспорюваних правочинів позивач був ознайомлений та погодився з порядком і умовами нарахування відсотків, який не суперечить вимогам чинного законодавства, що виключає посилання позивача на несправедливість умов кредитного договору та приховування збільшення розміру нарахованих відсотків.

Разом з тим, відповідачем було дотримано умов кредитного договору щодо корегування графіку погашення платежів у зв'язку із частковим достроковим погашенням заборгованості по кредиту позивачем.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1, 3 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У статтях 18 і 19 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено підстави для визнання договору недійсним: укладення договору на умовах, що обмежують права споживача та вчинення правочину з використанням нечесної підприємницької практики.

Враховуючи викладене та обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, оскільки спірним кредитним договором передбачено всі умови кредитування, зокрема, розмір наданого кредиту, строк, на який наданий кредит, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов'язки позикодавця і позичальника, відповідальність сторін, підстави для визнання договору недійсним у розумінні ст. ст. 203, 215 ЦК України відсутні.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що права позивача як споживача порушені відповідачем при укладенні спірного кредитного договору з посиланням на Закон України «Про захист прав споживачів» слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про, зокрема, орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

При цьому, зазначеними статтями встановлено відповідальність у вигляді можливості розірвання договору з боку споживача, але не передбачено підстав для визнання договорів споживчого кредиту недійсними.

Згідно ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються, зокрема, детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

В укладеному між сторонами у письмовій формі договорі, який складається з: кредитного договору; графіку погашення кредиту; додаткової угоди, чітко визначені всі умови кредитування, зокрема, розмір наданого кредиту, строк, на який наданий кредит, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов'язки позикодавця і позичальника, відповідальність сторін, тому зазначене дає підстави вважати, що відповідачем надано позивачу повну, достовірну та детальну інформацію про сукупну вартість кредиту відповідно до умов кредитного договору.

Зі змісту Графіку погашення кредиту вбачається, що встановлено вартість послуг, пов'язаних з одержанням кредиту та укладанням кредитного договору та орієнтовна сукупна вартість кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом у валюті укладеного кредитного договору, а саме, в доларах США.

Таким чином, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про те, що оспорюваним договором порушено його права як споживача за Законом України «Про захист прав споживачів».

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для визнання спірного кредитного договору недійсним, оскільки відповідачем було надано фінансову послугу з дотриманням норм законодавства.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до обставин справи, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Універсал банк», за участі третьої особи: ОСОБА_2 про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: