Справа № 464/5087/15 Головуючий у 1 інстанції: Дулебко Н.І.
Провадження № 22-ц/783/718/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Курій Н.М. і ОСОБА_2

при секретарі Куцик І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ "Галич-Авто" на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 10 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ "Галич-Авто" про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 10 листопада 2015 року позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ "Галич-Авто" про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ "Галич-Авто" на користь ОСОБА_3 заборгованість із заробітної плати, в розмірі 7046,28 грн., компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 3203,55 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.04.2015 року до 01.11.2015 року, у розмірі 12330,99 грн., а всього 22580 (двадцять дві тисячі п'ятсот вісімдесят) гривень 82 (вісімдесят дві) копійки.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач Публічне акціонерне товариство /ПАТ/ "Галич-вто". Апелянт вважає рішення суду таким, що ухвалене без врахування всіх обставин справи, в зв"язку з чим підлягає скасуванню. Звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні будь-які письмові докази вимоги позивача провести відповідачем з ним розрахунку. Також стверджує, що позивач не надав суду жодних доказів моральних страждань та на підставі яких позивачем визначено середньомісячний заробіток, в сумі 1761 грн. 57 коп. В апеляційній скарзі апелянт просить рішення Сихівського районного суду міста Львова від 10 листопада 2015 року скасувати.

Сторони в судове засідання не з"явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Згідно з вимогами ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач - ОСОБА_3 з 1995 року працював на посаді електрика АТ "Львів-Лада".

Згідно з наказом №137 від 31 грудня 1997 року ВАТ "Львів-Лада" перейменовано у ВАТ "Галич-Авто". З 21 грудня 2012 року ВАТ "Галич-Авто" перейменовано в ПАТ "Галич-Авто" на підставі наказу № 01 від 02 січня 2013 року /а.с.67/.

31 березня 2015 року ОСОБА_3 звільнено з посади електрослюсаря чергового та з ремонту устаткування СТО за власним бажанням згідно з вимогами ст.38 КЗпП України, що підтверджується витягом з наказу № 22-к від 31 березня 2015 року /а.с.65/.

З довідки №4/283, виданої ПАТ «Галич-Авто» від 05 листопада 2015 року вбачається, що загальна сума заборгованості із заробітної плати позивача становить 7 046 грн. 28 коп. /а.с.62/.

Згідно довідки про середню заробітну плату для нарахування компенсації за невикористану відпустку, поданою відповідачем, компенсація за невикористану відпустку становить 3 203 грн. 55 коп. /а.с.95/. Вказане також підтверджується довідкою ПАТ "Галич-Авто" №1/276 від 29 жовтня 2015 року /а.с.54/.

Постановляючи оскаржуване рішення про часткове задоволення позову та стягуючи з ПАТ "Галич-Авто" на користь ОСОБА_3 суму в розмірі 22580 грн., яка включає в себе: 7046,28 грн. заборгованість із заробітної плати; 3203,55 грн. компенсації за невикористану відпустку; 12330,99 грн. середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходив з тих підстав, що при звільненні позивача з роботи йому не були виплачені всі належні кошти які підлягали до виплати при звільненні.

З таким висновком колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Положеннями ст.115 КЗпП України встановлено обов'язок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

Згідно з вимогами ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Оскільки відповідачем вказаних вимог закону не дотримано, заробітна плата у встановлені строки не виплачена та остаточний розрахунок при звільненні не проведений, що підтверджується довідками, наданими відповідачем по справі та відсутністю заперечень щодо вказаних обставин з боку представника відповідача, відтак, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості із заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому робітнику сум у строки, вказані ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити робітнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Виходячи із змісту наведених норм, право працівника на отримання середнього заробітку за весь час затримки виплати підприємством звільненому працівникові усіх сум, що йому належать, як компенсація порушеного права на своєчасне отримання винагороди за працю при звільненні, знаходиться у залежності від вини підприємства.

На виконання вимог ст.214 ЦПК України, застосовуючи положення ст.117 КЗпП України, суд враховує висновки Верховного Суду України, що викладені у Постанові від 03 липня 2013 року у справі №6-64цс13, зокрема, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", за ч.3 п.2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно ч.3 п.3 вказаного Порядку в розрахунок середньої заробітної плати включаються усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

При визначенні сум заборгованості які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача здійснені судом з врахуванням згаданих норм права та вимог заявлених позивачем в суді першої інстанції є вірними.

Що ж до доводів апеляційної скарги, про недоведеність моральних страждань позивача у зв"язку з несвоєчасним проведення розрахунку слід зазначити, що в задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди судом першої інстанції відмовлено за недоведеністю таких вимог.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини по справі, надано їм належну правову оцінку та застосовано норми права, які підлягають до застосування. Жодних інших доказів які б спростовували висновки суду першої інстанції судом апеляційної інстанції не здобуто та ПАТ "Галич-Авто" не представлено. Судом правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Підстави для скасування рішення суду відсутні, а тому апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ "Галич-Авто" слід відхилити, а рішення Сихівського районного суду міста Львова від 10 листопада 2015 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст. ст.315, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ "Галич-Авто" - відхилити.

Рішення Сихівського районного суду міста Львова від 10 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.М. Курій

ОСОБА_2