Ухвала

іменем україни

09 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що на підставі договору дарування від 23 березня 2006 року ОСОБА_5 на праві приватної власності належить однокімнатна квартира АДРЕСА_1. З 02 жовтня 2007 року у вказаній квартирі була зареєстрована та проживала її донька - ОСОБА_7 разом зі своєю дочкою, яка 12 лютого 2011 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 У 2011 році у шлюбі народився син - ОСОБА_8 Таким чином, проживаючи вчотирьох в однокімнатній квартирі, позивачі мали намір поліпшити житлові умови, а саме обміняти однокімнатну квартиру на більшу. 29 квітня 2011 року позивач та ОСОБА_4 уклали договір завдатку, в якому домовились протягом 30 днів обміняти нерухомість, зокрема належні їм квартири, з доплатою. На виконання умов цього договору ОСОБА_3 передав ОСОБА_4 завдаток у розмірі 16 000 грн., а також і її сину, ОСОБА_9, 6 000 грн., оскільки вони були співвласниками квартири. У подальшому позивачу стало відомо про те, що Інгулецьким відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області на її квартиру накладено арешт, проте ними було здійснено фактичний обмін квартирами без оформлення документів. Переїхавши до її квартири, він зробив у ній ремонт на загальну суму 64 948,02 грн. 04 липня 2012 року помер син відповідача і вона успадкувала його частину зазначеної квартири. У подальшому ОСОБА_4 повідомила, що не має наміру укладати договір міни квартир, проте фінансова можливість повернути завдаток у неї відсутня.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача завдаток у подвійному розмірі - 32 000 грн., грошові кошти, витрачені на ремонт її квартири, у розмірі 64 948,02 грн. та додаткові витрати у розмірі 7 178,11 грн.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 травня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано. Позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_3 16 000 грн. у рахунок повернення авансу за квартиру, 64 948,02 грн. у рахунок відшкодування витрат по комплексному ремонту квартири, 7 178,11 грн. понесених додаткових витрат. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 липня 2015 року рішення апеляційного суду в частині вирішення позову про стягнення грошових коштів, витрачених на ремонт квартири, та додаткових витрат скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення апеляційного суду залишено без змін.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог у стягненні витрат по комплексному ремонту квартири у розмірі 64 948 грн. скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати по комплексному ремонту квартири у розмірі 64 948 грн. Рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат у розмірі 7 178,11 грн. залишено без змін. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду від 03 листопада 2015 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення витрат по комплексному ремонту квартири у розмірі 64 948 грн. та залишити в силі рішення суду першої інстанції в цій частині.

В іншій частині рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2015 року в касаційній скарзі не оскаржується, тому відповідно до ст. 335 ЦПК України не є предметом касаційного перегляду.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення витрат по комплексному ремонту квартири у розмірі 64 948 грн. та ухвалюючи у цій частині нове рішення про задоволення вказаних вимог, апеляційний суд виходив із того, що позивач разом із сім'єю проживав у спірній квартирі з відома та за згодою власників, відкрито володів нею, здійснював ремонтні роботи, що підтверджує добросовісність володільця. Оскільки здійснені позивачем поліпшення неможливо відокремити від квартири, то він має право вимагати від власника відшкодування здійснених ним витрат відповідно до наданих квитанцій, чеків та договорів підряду.

Проте з таким висновком апеляційного суду повністю погодитись не можна.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням установленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду було зумовлено поважними причинами.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 29 квітня 2011 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали договір завдатку, в якому домовились протягом 30 днів обміняти нерухомість, зокрема квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_5, на квартиру АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_4 та її сину - ОСОБА_9, з доплатою.

На виконання умов цього договору позивач передав ОСОБА_4 завдаток у розмірі 16 000 грн. У подальшому сторони здійснили фактичний обмін квартирами.

04 липня 2012 року ОСОБА_9 помер і ОСОБА_4 успадкувала його частину зазначеної квартири.

У липні 2012 року відповідач повідомила позивачу, що не має наміру укладати договір міни квартир.

Відповідно до ч. 4 ст. 390 ЦК України добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.

Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Вирішивши питання про стягнення коштів, витрачених на ремонтно-будівельні роботи квартири АДРЕСА_2, суд апеляційної інстанції у порушення статей 60, 212 ЦПК України не перевірив, чи свідчать надані позивачем докази у вигляді товарних чеків та накладних про те, що зазначені в них товари придбавались позивачем саме для ремонту вказаної квартири та чи придбавались вони ОСОБА_3

Разом з тим, позивачем не доведено, що роботи, які передбачені договором підряду та додатками до нього, було проведено у спірній квартирі.

З товарних чеків від 15 березня 2015 року та від 23 березня 2012 року не вбачається, що перелічені в них матеріали та товари були використані на ремонт чи встановлені у вказаній квартирі (а. с. 56-57).

За таких обставин, судом апеляційної інстанції не доведено належними та допустимими доказами розмір суми ремонту квартири АДРЕСА_2.

Крім того, заперечуючи проти заявлених позовних вимог, відповідач вказувала, що вона не давала згоди як власник житла на проведення у ньому ремонтних та монтажних робіт.

Оскільки вказані роботи проведені позивачем без згоди відповідача, доказів такої згоди судами не здобуто, то висновки апеляційного суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення коштів за здійснення поліпшення цього житла є передчасними.

Разом з тим, апеляційним судом залишено поза увагою, що за наявності правових підстав добросовісний набувач має право на відшкодування здійснених ним витрат саме у сумі, на яку збільшилася вартість поліпшеного майна.

Таким чином, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, суд апеляційної інстанцій у порушення вимог статей 213, 214, 303, 304 ЦПК України на вищенаведені положення закону та обставини справи уваги не звернув, не визначився із характером спірних правовідносин, не виконав вимог ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 липня 2015 року та дійшов передчасного висновку про наявність правових підстав для стягнення витрат по комплексному ремонту спірної квартири.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, ухвалене апеляційним судом рішення в частині вирішення позову про стягнення коштів, витрачених на ремонт квартири, - скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись статтями 335, 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2015 року в частині вирішення позову про стягнення коштів, витрачених на ремонт квартири, скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М.Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська