Єдиний унікальний номер 242/522/15-ц Номер провадження 22-ц/775/669/2016
Головуючий у 1 інстанції Моцний О.С.
Доповідач Санікова О.С.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2016 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Санікової О.С.

суддів: Канурної О.Д., Постолової В.Г.

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті цивільну справу за заявою Селидівського міжрайонного прокурора в інтересах Селидівської міської ради про визнання спадщини відумерлою

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 06 березня 2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2015 року Селидівський міжрайонний прокурор в інтересах Селидівської міської ради звернувся до суду із заявою про визнання відумерлою спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_2, мотивуючи тим, що померлій на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року належала на праві власності земельна ділянка (пай) в розмірі 6,16 гектар, вартістю 94 959,35 грн. згідно Державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_1. Враховуючи те, що у встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк ніхто із спадкоємців не звертався, вважав, що спадкоємці за законом та за заповітом відсутні. Просив визнати спадкове майно у вигляді земельної ділянки, що залишилася після смерті ОСОБА_2, відумерлою.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 06 березня 2015 року заяву Селидівського міжрайонного прокурора про визнання спадкового майна відумерлим задоволено: спадщину у вигляді земельної ділянки в межах згідно з планом площею 6,16 гектарів, що розташована на території Селидівської міської ради, що належала ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно з Державним актом на право приватної власності на землю НОМЕР_1, виданого 17 грудня 2002 року Селидівською міською радою, визнано відумерлою та передано у власність територіальної громади Селидівської міської ради Донецької області.

На вказане рішення суду ОСОБА_1, який не приймав участі у справі, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати. Зокрема, апелянт звертає увагу на те, що він є пенсіонером з 26.12.2011 року, нотаріально оформити спадщину у встановлений законом строк він не мав можливості у зв'язку зі скрутним фінансовим становищем, бо його мати ОСОБА_2 (до розірвання шлюбу ОСОБА_2) тяжко хворіла і всі заощадження були витрачені на її лікування. Після смерті матері він фактично прийняв спадщину, бо проживав разом з нею по АДРЕСА_1 та надалі продовжує жити у цьому будинку.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор відділу представництва інтересів громадян та держави в суді управління представництва інтересів громадян та держави в суді прокуратури Донецької області за дорученням- Морозов Е.М. заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її відхилити, вважаючи рішення суду першої інстанції законним і обгрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника заявника, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 309 ч.1 п. 1 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Задовольняючи заяву Селидівського міжрайонного прокурора суд першої інстанції виходив з того, що відсутні спадкоємці за заповітом та за законом на спадкове майно, а саме земельну ділянку (пай) в розмірі 6,16 гектар, вартістю 94 959,35 грн., яка залишилась після смерті ОСОБА_2

Проте погодитися з такими висновками суду неможливо.

Відповідно до положень ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Таким чином підставами визнання спадщини відумерлою є: фізична відсутність спадкоємців за заповітом та (або) за законом; позбавлення їх права на спадкування або усунення від права на спадкування; відмова від прийняття спадщини спадкоємцями за заповітом та (або) за законом; неприйняття спадщини спадкоємцями за заповітом та (або) за законом.

Із наявної в матеріалах справи копії актового запису про смерть № 226 від ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що складений відділом Державної реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с. 14).

Відповідно до копії Державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_1, виданого 17 грудня 2002 року Селидівською міської радою, земельна ділянка в межах згідно з планом площею 6,16 гектарів, що розташована на території Селидівської міської ради, передана ОСОБА_2 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно із відомостями інформаційної довідки Першої селидівської державної нотаріальної контори від 02.03.2015 року спадкова справа після смерті ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с. 24-25).

Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (стаття 1222 ЦК України).

Стаття 1261 ЦК України визначає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Із доданої до апеляційної скарги копії свідоцтва про народження ОСОБА_1 вбачається, що його батько є ОСОБА_5, а матір'ю є ОСОБА_4, яка після розірвання шлюбу 23 березня 1990 року змінила прізвище на ОСОБА_2 (а.с.38,39). Також із копії свідоцтва про смерть ОСОБА_6 НОМЕР_2 випливає, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с. 41).

Тобто у даному випадку спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_2 є ОСОБА_1, який постійно проживав разом із спадкодавцем, починаючи з 2010 року, що підтверджується даними із Довідок № 193, 194 від 15.12.2016 року та Довідки від 13.02.2016 року (а с. 42,43,44).

Відповідно до частин 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину.

Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Таким чином, визнаючи спадщину після смерті ОСОБА_2 відумерлою,суд першої інстанції обмежився даними реєстру про відсутність спадкової справи, не перевірив наявність у спадкодавця спадкоємців і не вирішив питання про їх залучення до участі в справі, і зокрема сина померлої ОСОБА_2 - ОСОБА_1

За встановлених обставин підстави для визнання спадщини відумерлою відсутні.

Тому рішення суду першої інстанції про визнання спадщини в вигляді земельної ділянки в межах згідно з планом площею 6,16 гектарів, що розташована на території Селидівської міської ради, що належала ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно з Державним актом на право приватної власності на землю НОМЕР_1, виданого 17 грудня 2002 року Селидівською міською радою, відумерлою з передачею у власність територіальної громади Селидівської міської ради Донецької області підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. 304, 307 ч.1 п. 2, 309 ч. 1 п. 1, 314 ч. 2, 316, 317 ЦПК України, апеляційний суд,-

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 06 березня 2015 року скасувати.

У задоволенні заяви Селидівського міського прокурора в інтересах Селидівської міської ради про визнання спадщини відумерлою відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Судді: