Справа №: 398/395/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"17" березня 2016 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі головуючої судді Бугайченко Т.А., за участі секретаря Величко Т.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Олександрія цивільну справу за позовною заявою Сільськогосподарського виробничого кооперативу ім.Фрунзе до ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2, Реєстраційна служба Олександрійського міськрайонного управління юстиції, Олександрійська районна державна адміністрація про визнання договору оренди недійсним та скасування його державної реєстрації, -

ВСТАНОВИВ :

Сільськогосподарський виробничий кооператив ім. Фрунзе звернувся з позовом до ОСОБА_1 в якому просить визнати договір оренди земельної ділянки від 18.12.2015 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 недійсним та скасувати його державну реєстрацію. Позовні вимоги мотивовано тим, що 10 липня 2006 року між СВК ім.Фрунзе , в особі його голови, та Олександрійською районною державною адміністрацією було укладено договір оренди земельної ділянки № 430 площею 6.1933 га, що розташована на території Червонокам»янської сільської ради, про що 11.07.2006 року у Державному реєстрі земель було вчинено відповідний запис. Відповідно до п.7 вказаного договору, він укладений на п»ять років з моменту його реєстрації та діє до виявлення власника земельної частки (паю) або звернення за земельною часткою (паєм) спадкоємця. 13 червня 2011 року між СВК ім.Фрунзе та Олександрійською райдержадміністрацією до вказаного договору оренди були внесені зміни та п.7договору було викладено у наступній редакції : Договір укладено на 5 років з моменту реєстрації змін до договору оренди від 10.08.2006 року № 65. У листопаді 2013 року їм стало відомо, що право власності на земельну ділянку № 430 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 набула її донька відповідач по справі. СВК ім. Фрунзе відмовило у задоволенні вимоги представника ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку та продовжило її обробіток, при цьому сплачуючи відповідачу орендну плату. 12 січня 2016 року їм стало відомо про існування оспорюваного договору оренди, з яким вони погодитись не можуть , оскільки одна земельна ділянка перебуває в оренді двох осіб. Відмова ОСОБА_1 від договору оренди земельної ділянки укладеного з СВК ім.Фрунзе до спливу його строку в односторонньому порядку порушує їхні права. Тому за захистом своїх прав вимушені звернутись до суду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити , посилаючись на обставини викладені в позові.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав та пояснив, що в оренду СВК ім.Фрунзе було передано не витребувану частку (пай), але його довіритель після успадкування після смерті ОСОБА_1 права на земельну частку (пай) оформила своє право власності на землю та діючи як власник розпорядилась нею на свій розсуд, тому законні підстави для визнання договору оренди укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 недійсним відсутні.

ОСОБА_2 підтримав позицію представника відповідача та просив відмовити у задоволенні позову.

Представники Реєстраційної службу Олександрійського міськрайонного управління юстиції та Олександрійської районної державної адміністрації в судове засідання не з»явились, причини неявки не повідомили.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані ними докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 11 липня 2006 року між позивачем та Олександрійською райдержадміністрацією було укладено договір оренди не витребуваної земельної частки (паю) № 430 площею 6.19 га, яка знаходиться на земельній ділянці № 430 відповідно до схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (пай) та організації території колишньої асоціації сільськогосподарських кооперативів «Вікторія». Вказаний договір було зареєстровано у Кіровоградській регіональній філії ДП «Центр державного земельного кадастру » 10 серпня 2005 року за № 65.

Відповідно до п. 7 вказаного договору , договір укладено на 5 років з моменту реєстрації та діє до виявлення власника земельної частки (паю) або звернення за земельною часткою (пай) спадкоємця.

13 червня 2011 року між позивачем та Олександрійською райдержадміністрацією було укладено договір про внесення змін до договору оренди землі від 10 серпня 2006 року № 65, відповідно до умов якого п. 7 викладений в наступній редакції : договір укладено на 5 років з моменту реєстрації змін до договору оренди від 10 серпня 2006 року за № 65. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. Зміни до договору оренди землі зареєстровані в управлінні Держкомзему в Олександрійському районі про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 05 серпня 2011 року № 00784.

21 серпня 2012 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_3, відповідно до якого відповідач успадкувала право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності асоціації «Вікторія» в селі ОСОБА_4»янка Олександрійського району, Кіровоградської області розміром 7.37 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частини в натурі, посвідченого сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії КР № 0103716, виданого на ім»я спадкодавця Олександрійською районною державною адміністрацією Кіровоградської області 28.12.1996 року.

27 квітня 2013 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0430 площею 6.1933 га, яка розташована на території Червонокам»янської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області.

05 грудня 2013 року головою Олександрійської райдержадміністрації було видано розпорядження № 702-р про припинення дії договору оренди від 10 серпня 2006 року № 65.

18 грудня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір оренди земельної ділянки площею 6.1933 га, кадастровий номер :02:000:0430 строком на 10 років. Вказаний договір пройшов державну реєстрацію.

Статті 10 та 60 ЦПК України передбачають, що кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі».

Відповідно до ст.93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницькою та іншої діяльності.

Згідно ст.ст. 13, 14 Закону України „Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов»язковим для виконання сторонами.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" (далі Пленум), зокрема п.8 визначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до абзацу 5, п.8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ від 16.04.2004 року № 7, з подальшими змінами , при розгляді спорів про переукладення договорів оренди землі суди повинні враховувати, що згідно з пунктом 2.3 Типового договору оренди земельної частки (паю), затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 січня 2000 р. N 5 ( z0101-00 ), зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 23 лютого 2000 р. за N 101/4322, після виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання державного акта на право приватної власності на землю зобов'язання сторін припиняються відповідно до чинного законодавства. З часу отримання особою державного акта на право приватної власності на землю вона набуває статусу власника земельної ділянки, у зв'язку з чим змінився предмет оренди та статус сторін договору оренди, а тому договір оренди земельної частки (паю) припиняється. Враховуючи вимоги статей 203, 215 ЦК ( 435-15 ) про недійсність правочину, переукладення договору оренди земельної частки (паю) після виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки і одержання власником земельної частки (паю) державного акта на право власності на земельну ділянку можливе лише за наявності волевиявлення на те сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном(ч.1 ст. 317 ЦК України).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.1, ч.2 ст. 319 ЦК України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України).

Враховуючи зазначені вище норми закону та встановлені в судовому засіданні обставини, суд не приймає до уваги доводи представника позивача, як на підставу задоволення позову, посилання на п. 35 договору оренди землі (а.с 6 зворотний бік) та на ч.4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі», оскільки ОСОБА_1 не являється правонаступником сторони договору та в силу закону має право на розпорядження своєю власністю.

Відповідно вимог ст. 88 ЦК України, судові витрати по справі, суд залишає по фактично понесеним.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 27, 57-59, 60, 212,213, 214 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Судові витрати залишити по фактично понесеним.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Т.А.Бугайченко