Ухвала

іменем україни

23 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

Попович О.В., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Львівської області від 24 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4, у якому просив суд зобов'язати відповідача спростувати недостовірну інформацію відносно нього, яка викладена на сайті Інтернет - видання та в скарзі від ІНФОРМАЦІЯ_1 на ім'я Голови ДПА України ОСОБА_5, шляхом написання заяви від свого імені на ім'я керівництва ДПС України з текстом спростування скарги та стягнути на його користь у рахунок відшкодування моральної шкоди 500 тис. грн.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 була подана скарга на ім'я Голови ДПА України, в абз. 5 якої відповідач стверджує, що «Начальнику управління внутрішньої безпеки податкової міліції ДПА в Івано-Франківській області п. ОСОБА_3 захотілося «кришувати» мій бізнес та отримати від нього наживу». У абз. 6 вказаної скарги відповідач стверджує, що «Приблизно у листопаді-грудні 2010 року до мене звернувся працівник управління внутрішньої безпеки податкової міліції ДПА в Івано-Франківській області п. ОСОБА_10, який повідомив, що п. ОСОБА_3 володіє повною інформацією відносно мого бізнесу, мого підприємства та всіх (у тому числі валютних) рахунків і підприємств і моїх особистих. Він також звернув мою увагу на те, що п. ОСОБА_3 зможе «кришувати» мій бізнес, якщо я на це погоджуся. Однак, я відмовився на пропозицію п. ОСОБА_10». В абз. 8 ОСОБА_4 стверджує, що «в УБОЗ УМВС України в Івано-Франківській області працює син начальника управління внутрішньої безпеки податкової міліції ДПА в Івано-Франківській області п. ОСОБА_3 - ОСОБА_11, за допомогою якого ОСОБА_3 власне і почав мстити мені за те, що я не погодився з ним співпрацювати». Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_2 на сайті http://malakava.com та ІНФОРМАЦІЯ_3 на сайтах http://firtka.if.ua, http://ifportal.net у статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_4» вказав: «До мене звернувся працівник служби внутрішньої безпеки податкової міліції Івано-Франківська. Він мені пояснив, що є могутня людина ОСОБА_3, який є начальником управління внутрішньої безпеки податкової міліції в Івано-Франківській області, і він візьме мене «під крило». ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 на сайті http://ord-ua.com у статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_5» вказав: «до ОСОБА_4 навесні прийшов співробітник внутрішньої безпеки податкової міліції в Івано-Франківській області з пропозицією допомогти з вирішенням якихось проблем». ОСОБА_4 стверджує у зазначеній статті, що працівник внутрішньої безпеки податкової міліції в Івано-Франківській області пояснив йому, що є могутня людина ОСОБА_3, який є начальником управління внутрішньої безпеки податкової міліції в Івано-Франківській області і він візьме «під крило».

З огляду на зазначене, просив зобов'язати відповідача спростувати вищевказану недостовірну інформацію та стягнути з відповідача на його користь у рахунок відшкодування моральної шкоди 500 000 грн.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 13 лютого 2015 року позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_4 спростувати недостовірну інформацію, яка порочить гідність, честь та ділову репутацію ОСОБА_3 та викладена у скарзі від ІНФОРМАЦІЯ_1 на ім'я Голови ДПА України ОСОБА_5 за підписом ОСОБА_4, шляхом написання заяви від свого імені на ім'я керівництва ДПС України з наступним текстом спростування: «даним листом спростовую наступні відомості, викладені у скарзі від ІНФОРМАЦІЯ_1 на ім'я голови ДПА України ОСОБА_5 як такі, що не відповідають дійсності: «Начальнику управління внутрішньої безпеки податкової міліції ДПА в Івано-Франківській області п. ОСОБА_3 захотілося «кришувати» мій бізнес та отримувати від цього наживу»; «Приблизно в листопаді-грудні 2010 року до мене звернувся працівник управління внутрішньої безпеки податкової міліції ДПА в Івано-Франківській області п. ОСОБА_10 та повідомив про те, що начальник управління внутрішньої безпеки податкової міліції ДПА в Івано-Франківській області п. ОСОБА_3 володіє певною інформацією відносно мого бізнесу, мого підприємства та всіх (у тому числі валютних) рахунків і підприємств, і моїх особистих. Він також звернув мою увагу на те, що п. ОСОБА_3 зможе «кришувати» мій бізнес, якщо я на це погоджуся. Однак, я відмовився на пропозицію п. ОСОБА_10»; «В УБОЗ УМВС України у Івано-Франківській області працює син начальника управління внутрішньої безпеки податкової міліції ДПА в Івано-Франківській області п. ОСОБА_3 - ОСОБА_11, за допомогою якого ОСОБА_3 власне і почав мстити мені за те, що я не погодився з ним співпрацювати» - не пізніше одного місяця з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Зобов'язано ОСОБА_4 спростувати недостовірну інформацію, яка порочить гідність, честь та ділову репутацію ОСОБА_3 та викладена на наступних сайтах:

http://malakava.com з наступним текстом спростування: «Даною статтею спростовую наступні відомості, викладені у статті від ІНФОРМАЦІЯ_2 «ІНФОРМАЦІЯ_4, як такі, що не відповідають дійсності: «до ОСОБА_4 звернувся працівник служби внутрішньої безпеки податкової поліції Івано-Франківська. Він мені пояснив, що є могутня людина ОСОБА_3, який є начальником управління внутрішньої безпеки податкової міліції в Івано-Франківській області, і він візьме мене «під крило»;

http://ord-ua.com з наступним текстом спростування: «Даною статтею спростовую наступні відомості у статті від ІНФОРМАЦІЯ_2 «ІНФОРМАЦІЯ_5», як такі, що не відповідають дійсності: «До ОСОБА_4 навесні прийшов співробітник внутрішньої безпеки податкової міліції в Івано-Франківській області з пропозицією допомогти з вирішенням якихось проблем. ОСОБА_4 стверджує, що працівник внутрішньої безпеки податкової міліції в Івано-Франківській області пояснив йому, що є могутня людина ОСОБА_3, який є начальником управління внутрішньої безпеки податкової міліції в Івано-Франківській області, і він візьме мене «під крило»;

http://firtka.if.ua, http://ifportal.net з наступним текстом спростування: «даною статтею спростовую наступні відомості, викладені у статті від ІНФОРМАЦІЯ_3 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_4», як такі, що не відповідають дійсності: «До ОСОБА_4 звернувся працівник служби внутрішньої безпеки податкової міліції Івано-Франківська. Він мені пояснив, що є могутня людина ОСОБА_3, який є начальником управління внутрішньої безпеки податкової міліції в Івано-Франківській області, і він візьме мене «під крило» - не пізніше одного місяця з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_4 у рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.

Вирішено питання про судовий збір.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 24 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч.3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов частково, виходив із того, що інформація, викладена відповідачем у скарзі на ім'я голови ДПА України та на інтернет-сайтах, не відповідає дійсності, подана частково в образливій формі із звинуваченнями у порушенні норм чинного законодавства, не підтверджена жодними достовірними доказами, порушує право позивача на повагу до гідності, честі та ділової репутації і ставить під сумнів набуту ним суспільну оцінку його ділових і професійних якостей при виконанні службових обов'язків. Відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження достовірності інформації, розповсюдженої у вищевказаній скарзі та інтернет-сайтах.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в позові, виходив із того, що поширена відповідачем інформація відноситься до оціночних суджень та не може бути визнана такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна з наступних підстав.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 на ім'я Голови ДПА України подана скарга, в якій міститься наступна інформація:

- в абз. 5 скарги ОСОБА_4 зазначав, що «Начальнику управління внутрішньої безпеки податкової міліції ДПА в Івано-Франківській області п. ОСОБА_3 захотілося «кришувати» мій бізнес та отримати від нього наживу».

- в абз. 6 вказаної скарги відповідач вказував, що «Приблизно у листопаді-грудні 2010 року до мене звернувся працівник управління внутрішньої безпеки податкової міліції ДПА в Івано-Франківській області п. ОСОБА_3 володіє повною інформацією відносно мого бізнесу, мого підприємства та всіх (у тому числі валютних) рахунків і підприємств, і моїх особистих. Він також звернув мою увагу на те, що п. ОСОБА_3 зможе «кришувати» мій бізнес, якщо я на це погоджуся. Однак, я відмовився на пропозицію п. ОСОБА_10»;

- в абз. 8 ОСОБА_4 зазначає, що «в УБОЗ УМВС України в Івано-Франківській області працює син начальника управління внутрішньої безпеки податкової міліції ДПА в Івано-Франківській області п. ОСОБА_3 - ОСОБА_11, за допомогою якого ОСОБА_3 власне і почав мстити мені за те, що я не погодився з ним співпрацювати».

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_2 на сайті http://malakava.com та ІНФОРМАЦІЯ_3 на сайтах http://firtka.if.ua, http://ifportal.net у статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_4» вказав: «До мене звернувся працівник служби внутрішньої безпеки податкової міліції Івано-Франківська. Він мені пояснив, що є могутня людина ОСОБА_3, який є начальником управління внутрішньої безпеки податкової міліції в Івано-Франківській області, і він візьме мене «під крило».

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 на сайті http://ord-ua.com у статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_5» вказав: «до ОСОБА_4 навесні прийшов співробітник внутрішньої безпеки податкової міліції в Івано-Франківській області з пропозицією допомогти з вирішенням якихось проблем. ОСОБА_4 стверджує, що працівник внутрішньої безпеки податкової міліції в Івано-Франківській області пояснив йому, що є могутня людина ОСОБА_3, який є начальником управління внутрішньої безпеки податкової міліції в Івано-Франківській області, і він візьме «під крило».

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - постанова Пленуму) при розгляді справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Судом установлено, що у вищезазначених статтях на інтернет-сайтах була викладена інформація, яка стосується позивача, а також зазначена інформація поширена в мережі Інтернет, тобто доведена до відома багатьох осіб.

Згідно з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтями 297, 299 ЦК України встановлено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Зміст права на ділову репутацію полягає в можливості правомочної особи претендувати на те, щоб репутація про неї складалась на підставі достовірного сприйняття третіми особами її поведінки і щоб суспільна моральна оцінка відповідала дійсності виконуваних нею вимог закону, моралі, ділових звичаїв, ділової етики.

Відповідно до вимог частин третьої і четвертої статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Таким чином, діючим цивільним законодавством закріплена презумпція добропорядності особи, а тому згідно з положеннями статті 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена про позивача інформація є достовірною, покладається на відповідачів.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» встановлено, що оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до змісту ст. 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Крім того, із роз'яснень, викладених в п. 16 постанови Пленуму, вбачається, що відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

У Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 у справі про поширення відомостей наголошується на тому, що викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу відомостей особою, на думку якої посадовими чи службовими особами цього органу при виконанні функціональних обов'язків порушено її право, не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам цих осіб. Викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу завідомо неправдивих відомостей тягне за собою відповідальність, передбачену чинним законодавством України.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевіряти таку інформацію та надавати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Крім того, як роз'яснено в п. 12 постанови Пленуму, належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначати в позовній заяві (п. 2 ч. 2 ст. 119 ЦПК України).

Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Дані про власника веб-сайту можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, у порушення ст. ст. 212-215 ЦПК України обставини справи встановив неповно, доводи та заперечення сторін належним чином не перевірив; у достатньому обсязі не з'ясував характер розповсюдженої відносно позивача інформації, не визначився, яка інформація щодо ОСОБА_3 підлягає спростуванню з огляду на те, що звернення відповідача із скаргою на ім'я Голови ДПА України є реалізацією особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширенням недостовірної інформації; не витребував даних про власника веб-сайтів в адміністратора системи реєстрації й обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет, на яких згідно позовних вимог було опубліковано інформацію стосовно позивача, унаслідок чого не визначився щодо належних відповідачів у справі та дійшов передчасного висновку про задоволення позову.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 303, 316 ЦПК України не навів достатніх мотивів прийнятого ним рішення, вважаючи викладену відповідачем на веб-сайтах інформацію стосовно позивача оціночними судженнями, не врахував, що така інформація, крім оціночних суджень (критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані), містить факти протиправних дій позивача, які можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності і спростувати та дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Ураховуючи, що допущені судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскаржувані судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК Україниє підставою для їх скасування із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 13 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 24 квітня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.П. Касьян Головуючий
Судді:В.І. Амелін Т.П. Дербенцева О.В. Попович В.О. СавченкоСудді: В.І. Амелін