Справа № 509/2669/15-ц
24 лютого 2016 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді Куркана М.М.
при секретарі Савченко М.М.
з участю представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт.Овідіополь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3.
«Про визначення частки у спільному майні подружжя та визнаня права власності»,-
У червні 2015 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначала, що з 20.09.1976 р. по 15.08.2011 р. знаходилась у зареєстрованому шлюбі з відповідачем.
За час вказаного шлюбу ними на підставі договору купівлі-продажу був придбаний незакінчений будівництвом житловий будинок готовністю 58 % та земельна ділянка площею 0.11 га, на якій вказаний будинок розміщений за адресою: АДРЕСА_1, а також автомобільний гараж АДРЕСА_2
Не дивлячись на те, що вказане майно придбано у шлюбі, відповідач вважає, що вказане майно належить тільки йому.
З вказаних підстав вимушена звернутись до суду та просити суд винести рішення, яким визнати зав нею право власності на ? частину вказаного вище майна.
22 січня 2016 р. позивач звернулась до суду із уточненою позовною заявою та просила суд визначити, що частка її у спільному вищевказаному майні складає 1/2 його частину та визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаних вище будинку, земельної ділянки та авто гаражу. Також стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 вимоги позивача підтримав.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання повторно не з'явився. Про час та місце слухання справи сповіщався належним чином. Заяву про розгляд справи у його відсутність до суду не направив.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до ст.224 ЦПК України.
Разом з тим, у запереченнях на позов, направлених до суду (а.с.30 - 34) відповідач ОСОБА_3 зазначив, що позов не визнає, оскільки вважає, що будинок, який не введений в експлуатацію, а таким є спірний будинок, не може бути предметом спору по його розподілу. Автогараж також не може бути предметом спору в Овідіопольському районному суді, оскільки розміщений в м. Трускавець, у зв'язку з чим позов по його розподілу морже бути пред'явлений тільки в порядку виключної підсудності до Трускавецького міського суду.
Також вважав, що позивачем пропущений строк позовної давності на пред'явлення позову до суду про розподіл майна подружжя, оскільки шлюб між ними було розірвано 15.08.2011 р., а позивач звернулась до суду лише у червні 2015 р., тобто більш як через три роки після розірвання шлюбу.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідив письмові матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав:
Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо.)
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності.
Відповідно до ст.61 ч.1 того ж Кодексу об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту.
Відповідно до ст.68 ч.1 того ж Кодексу розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.
Відповідно до ст.72 ч.2 того ж Кодексу до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.
Позовна давність обчислюється від дня коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.
Відповідно до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності.
У разі виділу частки із майна, що є у спільній власності, вважається, що частка кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Судом встановлено, що 20.09. 1976 р. сторони зареєстрували шлюб, який був розірваний заочним рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 15.08.2011 р. (а.с.15).
Рішенням того ж суду від 06.07.2010 р. було визнано за відповідачем ОСОБА_3. право власності на самочинно збудований гараж АДРЕСА_3.(а.с.16). Вказане рішення суду було зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно (а.с.17).

07.10.2002 р. відповідач ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали договори дарування незакінченого будівництвом житлового будинку, готовністю 58%, які розміщені в АДРЕСА_1. (а.с. 38 - 39, 40 - 41).

Рішенням судової палати по цивільним справам апеляційного суду Одеської області від 18.07.2012 р. вказані вище договори дарування були визнані удаваними правочинами та були вказані договори визнанні дійсними, як договори купівлі - продажу незавершеного будівництвом житлового будинку та присадибної земельної ділянки (а.с.10 - 12).

Таким чином судом встановлено, що вищевказане спірне майно було придбано сторонами за час їх спільного шлюбу, у зв'язку з чим є спільною сумісною власністю подружжя, тому позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Що стосується доводів відповідача ОСОБА_3 про те, що позивачка пропустила строк позовної давності на звернення до суду з вищевказаним позовом, то ці доводи спростовуються письмовою заявою відповідача ОСОБА_3, поданої ним до апеляційного суду Одеської області 05.07.2013 р. при розгляді його апеляційної скарги на ухвалу Овідіопольського районного суду від 20.03.2013 р., в якій він визнавав право позивачки на 1/2 частину вищевказаного спірного майна.

Що стосується доводів відповідача в тій частині, що суд приймаючи до розгляд позовну заяву ОСОБА_1, в якій крім інших вимог є вимога про визнання права власності на автогараж, який розміщений у м. Трускавець, у зв'язку з чим вказана вимога, в порядку виключної підсудності повинна бути розглянута у м. Трускавець, то ці доводи відповідача суд також не може взяти, оскільки позов до суду може бути пред'явлений за місце знаходження нерухомого майна, яке має більшу вартість.

Суд також вважає , що підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідача судових витрат по справі, які складаються з витрат по сплаті судового збору у сумі 395 грн. 16 коп. та витрат на правову допомогу у сумі 4000 грн., а всього 4395 грн.16 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214, 215, 218, 224 - 226 ЦПК України, ст.60, 61 68 ч.1, ст.72 ч.2 Сімейного Кодексу України, ст.370 ЦК України суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визначити, що частка ОСОБА_1 у спільному сумісному майні подружжя - незакінченому будівництвом житловому будинку з господарчими будівлями та спорудами, земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарчих будівель та споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0.11 га, які розміщенні за адресою: АДРЕСА_1, автомобільного гаражу АДРЕСА_2 складає ? частину вказаного будинку з відповідною частиною господарчих будівель та споруд, вказаної присадибної земельної ділянки та вказаного автомобільного гаражу.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину незакінченого будівництвом житлового будинку з відповідною частиною господарчих будівель та споруд, 1/2 частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарчих будівель та споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0.11 га, які розміщенні за адресоюАДРЕСА_4, ? частину автомобільного гаражу АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у сумі 4395 грн.16 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до палати по цивільним справам Одеського апеляційного суду шляхом подачі через Овідіопольський районний суд апеляційної скарги на протязі десяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Куркан М.М.