АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7438/16 Справа № 175/1553/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Борисов С. А. Доповідач - Повєткін В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна В.В.

суддів: Осіяна О.М., Ткаченко І.Ю.

при секретарі: Назаренко А.С.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2016 року

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В с т а н о в и в :

У квітні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 16.12.2005 року ОСОБА_2 16.12.2005 року отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Внаслідок несвоєчасного внесення відповідачем грошових коштів виникла заборгованість. Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 13327,93 грн., з яких: заборгованість за кредитом 1787,97 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 10429,11 грн., штраф 500,00 грн. фіфксована частина, штраф 610,85 грн. процентна складова (а.с.4-7).

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2016 року в задоволені позовних вимог відмовлено (а.с.41-43).

В апеляційній скарзі (а.с.45-48) ПАТ КБ «Приватбанк» просить рішення суду скасувати, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки:

- судом належним чином не досліджено розрахунок заборгованості;

- позичальник сплачував частину боргу, що є перериванням строку позовної давності, а саме останній платіж проведено 28.04.2015 року, і тому банк звернувся з позовом в межах строку позовної давності.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції встановив, що між сторонами укладено кредитний договір, внаслідок порушення умов якого з боку відповідача позичальника виникла заборгованість; позивач звернувся до суду після спливу строку позовної давності.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається, що 16.12.2005 року відповідно до договору № б/н від 16.12.2005 року ОСОБА_2 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту в сумі 1225,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом зі строком кредитування на строк дії картки (а.с.11).

Згідно п.3.1.1. розділу II «Правила користування платіжною картою» строк дії картки вказаний на лицевій стороні картки (місяць та рік) картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця.

Відомостей про строк дії картки на вимогу апеляційного суду банк не надав.

Згідно розрахунку заборгованость за договором № б/н від 16.12.2005 року станом на 29.03.2016 року складає: заборгованість за кредитом 1787,97 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 10429,11 грн., штраф 500,00 грн. фіксована частина, штраф 610,85 грн. процентна складова (а.с.8-9).

Відповідно до ч.1 ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з розрахунком банку заборгованость відповідача за договором № б/н від 16.12.2005 року з кредиту становить:

- станом на 31 жовтня 2007 року поточна в сумі 1302,81 грн. та прострочена - 837,11 грн., а всього - 2139,92 грн.,

- станом на 20 листопада 2007 року поточна в сумі 1302,81 грн. та прострочена - 485,16 грн., а всього 1787,97 грн. (а.с.8-оборот).

З цього часу розмір поточної заборгованості по кредиту зменшується, а розмір простроченої заборгованості по кредиту збільшується, але загальна сума непогашеного кредиту з 20 листопада 2007 року є незмінною та становить 1787,97 грн.

У зв'язку з цим слід визнати, що з 20 листопада 2007 року відповідач не користується кредитним лімітом на картці та не погашає поточну та прострочену заборгованість по кредиту.

Згідно п.9.12. «Умов и правил надання банківських послуг» договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання; якщо протягом цього строку ні одна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий самий строк (а.с.12-17).

З врахування пролонгації строку дії договір № б/н від 16.12.2005 року дії до 16.12.2007 року і цей строк є строком виконання зобов'язань за кредитним договором з повернення кредиту та простроченої заборгованості.

Відповідно до розрахунку відповідачем здійснено погашення кредиту 20.11.2007 року в сумі 351,95 грн. та процентів: 20.11.2007 року в сумі 648,05 грн., 28.02.2012 року в сумі 9,69 грн., 05.02.2013 року в сумі 103,01 грн., 15.10.2014 року в сумі 94,90 грн., 16.11.2014 року в сумі 9,66 грн., 28.04.2015 року в сумі 9,65 грн. (а.с.8-9).

Доводи апеляційної скарги про те, що останній платіж за кредитним договором був здійснений відповідачем 28.04.2015 року, не може бути прийнятий до уваги.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого банком, після настання 16.12.2007 року строку виконання зобов'язань за кредитним договором перший платіж за кредитним договором був здійснений 28.02.2012 року, тобто більше ніж через 4 роки.

В заяві від 31.05.2016 року відповідач просила застосувати строк позовної давності (а.с.34,35).

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З огляду на це колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними.

Суд першої інстанції всебічно і повно дослідив обставини справи, надав належну оцінку доказам, які надані суду сторонами, і постановив законне і обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.

Порушень матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення не допущено.

Тому підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції немає.

У зв'язку з викладеним і керуючись ст.ст.307,308,314,315 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: