Справа № 645/3369/16-ц
Провадження № 2/645/2041/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2016 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді Шарка О.П., секретаря судових засідань - Тереховської І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради, про зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 в якому просить суд усунути йому перешкоду у користуванні квартирою АДРЕСА_1, вселити його в квартиру АДРЕСА_1, зобов'язати зареєструвати його за зазначеною адресою.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що згідно рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 17 червня 2016 року, яке набрало законної сили, визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом обов'язкової частки після смерті матері - ОСОБА_4. Визнано за ОСОБА_5 право власності на 2/36 частин квартири АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом обов'язкової частки після смерті батька - ОСОБА_6. Проте, вільно володіти та користуватися належним йому майном на праві власності не має можливості, оскільки відповідач на ґрунті особистих неприязних відносин перешкоджає йому в здійсненні права на проживання в даній квартирі, відповідач змінив вхідні замки, ключі не надає, тим самим не надає доступу до належної йому частини житлової площі. Відповідач до квартири позивача не впускає, двері не відчиняє, уникає будь-яких контактів. На телефоні дзвінки не відповідає, від зустрічей відмовляться. На даний час позивач мешкає за адресою: АДРЕСА_2, що є колишнім гуртожитком та не пристосоване для проживання, особливо взимку. Позивач є людиною похилого віку, інвалід другої групи, проживати в антисанітарних умовах йому важко.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали суду пояснення, аналогічні викладеним вище.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі, пояснила суду, що вона дійсно чинить перешкоди позивачу у проживанні в АДРЕСА_1, де вона проживає з хворою донькою, яка потребує постійної уваги та догляду. Позивач має у власності інше повноцінне житло, тобто, на думку відповідача, немає крайньої необхідності для звернення з даним позовом.

Представник третьої особи - Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомили.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, яг беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір.

В судовому засіданні із наявних матеріалів справи достовірно встановлено, що рішеням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 17 червня 2016 року (справа 645/7923/15, провадження 2/645/349/16) визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом обов'язкової частки після смерті матері - ОСОБА_4. Визнано за ОСОБА_5 право власності на 2/36 частин квартири АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом обов'язкової частки після смерті батька - ОСОБА_6. Рішення набрало законної сили 30.06.2016 року.

У відповідності до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд

Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті

статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Згідно п.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього право чи обмежений у його здійсненні.

Згідно до ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здісненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

У ході судового розгляду встановлено, та не заперечується сторонами у справі, що відповідач ОСОБА_3 чинить перешкоди у проживанні позивача в квартирі АДРЕСА_1, не пускаючи його до спірної квартири.

Відповідно до ст. 150 ЖК України - громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів своїх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди )

Також суду не надано доказів того, що позивач має на праві власності чи хоча б користування інше нерухоме майно, придатне для проживання в ньому, що позбавляє можливість дати суду оцінку запереченням відповідача про наявність у позивача іншого повноцінного житла.

З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині усунення перешкоди ОСОБА_2 у користуванні квартирою АДРЕСА_1, та його вселення в дану квартиру підлягають задоволенню.

У той час позовні вимоги ОСОБА_2 в частині зобов'язання Фрунзенського районного відділу у м.Харкові Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківській області зареєструвати ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.

Згідно до ст. 6 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", для реєстрації особа подає письмову заяву, паспортний документ, квитанцію про сплату державного мита, два примірника талона зняття з реєстрації. Зазначеною статтею забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших документів. Заява особи про реєстрацію місця проживання є єдиною підставою для реєстрації місця проживання особи.

Позивачем не надано суду доказів про звернення його до уповноваженого органу з відповідною заявою про реєстрацію місця проживання, у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині є передчасними.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 150 ЖК України, ст.ст. 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 10,11,61, 79, 88, 209, 212, 214, 215, 218, 224 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради, про зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Усунути перешкоду ОСОБА_2 у користуванні квартирою АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами , які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано , набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Надруковано в нарадчій кімнаті.

СУДДЯ: