У х в а л а

іменем україни

2 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г.,

ЗавгородньоїІ.М., Мартинюка В.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності договору у вигляді стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності договору у вигляді стягнення коштів.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначав, що 10 травня 2011 року між ним та відповідачем, яка є трейдером міжнародного фінансового ринку, було укладено договір-доручення про довірче управління коштами, на виконання якого позивачем ОСОБА_4 було передано торговий рахунок

№ НОМЕР_1 для управління ним у рамках фінансового ринку «Форекс».

13 липня 2011 року було укладено додаткову угоду, згідно з якою визначено термін дії вказаного договору до 16 серпня 2011 року та відповідач зобов'язалася повернути до вказаної дати усі належні йому кошти в розмірі 11 500 доларів США, однак вказана сума коштів була повністю втрачена відповідачем 31 серпня 2011 року.

Посилаючись на те, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2014 року встановлено нікчемність договору від 10 травня 2011 року, ОСОБА_3 просив позов задовольнити, визнати вказаний договір недійсним та стягнути із ОСОБА_4 на його користь 11 500 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 181 299 грн

80 коп.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 липня 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 кошти в сумі

181 299 грн 80 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 липня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалені у справі судові рішення зазначеним вимогам закону не відповідають.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що відповідач в силу вимог ч. 2 ст. 216 ЦК України має повернути позивачу кошти, отримані нею за нікчемним договором про довірче управління грошовими коштами від 10 травня 2011 року.

Проте з такими висновками судів повністю погодитися не можна.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч. 1 ст. 203 ЦК України, за якою зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно із ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 216 ЦК України передбачає загальні наслідки недійсності правочину, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а згідно зі ст. 236 ЦК України правочин є нікчемним або недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався.

За загальним правилом наслідком недійсності угоди є застосування двосторонньої реституції, яка не ставиться у залежність від добросовісності сторін угоди.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину (ч. 1 ст. 216 ЦК України).

Як убачається з матеріалів справи, рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2014 року встановлено нікчемність укладеного між сторонами договору про довірче управління коштами від 10 травня 2011 року. Вказаним рішенням також установлено відсутність доказів на підтвердження обставин зарахування коштів в сумі 11 500 доларів США на рахунок позивача № НОМЕР_1, відкритий за договором з компанією Teletrade D.J.

Заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_4 вказувала на те, що відсутні документи, які б підтверджували отримання нею від позивача спірної суми коштів, та взагалі заперечувала факт наявності таких коштів у самого позивача на відповідному рахунку.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій на порушення вимог

ст. ст. 213, 214, 315 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернули, доводів відповідача належним чином не перевірили, факту наявності на рахунку позивача спірної суми коштів та передачі такої суми відповідачу не встановили, взагалі не з'ясували належність рахунку

№ НОМЕР_1, відкритого за договором із компанією Teletrade D.J., до платіжної системи України, унаслідок чого дійшли передчасного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення грошової суми.

При цьому судами у порушення вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України, згідно з якою обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, належним чином не дослідили рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2014 року та встановлені ним обставини, зокрема щодо відсутності належних і допустимих доказів наявності на рахунку позивача спірної суми коштів.

Таким чином, у порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України суди не сприяли всебічному й повному з'ясуванню обставин справи. Висновки суду на порушення вимог закону ґрунтуються на припущеннях.

Ураховуючи, що суди першої й апеляційної інстанцій належним чином не визначилися з характером спірних правовідносин, не дотрималися норм процесуального права, що призвело до неможливості встановлення фактичних обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, касаційна скарга підлягає задоволенню, а ухвалені у справі судові рішення - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 липня 2015 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності договору у вигляді стягнення коштів передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: О.І. Євтушенко

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко

В.І.Мартинюк