Справа № 331/5625/16-ц
Провадження 2 /331/1379/2016
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 грудня 2016 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Жукової О.Є.
при секретарі Бойко М.О.
за участю законного представника позивача- ОСОБА_1
представника законного представника позивача ОСОБА_2
представника відповідача: ОСОБА_3
розглянувши в відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжі справу за позовом ОСОБА_4 до Комунальної установи «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Запорізької обласної ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди за несвоєчасне отримання статусу члена сім`ї померлого ІВВВ від захворювання , пов`язаного з участю у ВВВ кошти в розмірі 74096,40 гривень, у відшкодування моральної шкоди 100 000 гривень.
Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що ОСОБА_4 є інвалідом 1 групи з дитинства. Він є сином ОСОБА_5 , який був учасником бойових дій у період ВВВ , інвалідом війни 2-ї групи. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Після його смерті законний представник ОСОБА_4 ОСОБА_1 звернулась до Запорізького обласного військового комісаріату через Ленінський районний військовий комісаріат м. Запоріжжя за отриманням ОСОБА_4 статусу члена родини померлого інваліда війни 2 групи, та отримання передбаченіх чинним законодавством пільг.

З метою встановлення наявності зв`язку причин смерті з пораненням, отриманим під час проходження служби у збройних силах СРСР та участі у ВВВ, Запорізький обласної військовий комісаріат направив до Комунальної установи «Запорізький обласної центр медіко-соціальної експертизи» Запорізької обласної ради наявні в його розпорядженні свідоцтво про хворобу № 3 01 та свідоцтво про смерть ОСОБА_5 .. Згідно з висновком МСЕК № 1 віл 19.06.2006 р. смерть ОСОБА_5 настала від захворювання, не пов`язаного з проходженням військової служби.

Цій висновок Відповідача її не задовольнив унаслідок невідповідності його фактичним обставинам, та вона була вимушена самостійно дізнаватися, які дані і документи необхідні для проведення такого роду експертизи, а також самостійно збирати необхідну для роботи експертів документи.

За направленням Управління праці та соціального захисту населення Хортицького району м. Запоріжжя, з тій же самою метою, тобто проведення наявності причинно-наслідкового зв`язку смерті ОСОБА_5 з проходженням ним військової служби. 08.05.2009 року було зроблено висновок про наявність причинно-наслідкового зв`язку смерті ОСОБА_5 з захворюванням, пов`язаного з захистом Батьківщини.

Неправомірні дії Відповідача під час підготовки матеріалів та проведення експертизи МСЕК №1 від 19 червня 2006 року полягали у неповному дослідженні обставин, що мали значення для прийняття висновку про причини смерті ОСОБА_5 ..

Між вказаними датами пройшло біля 3-х років. Унаслідок несумлінного відношення посадових осіб Відповідача до своїх обов`язків весь цей час ОСОБА_4 не отримував передбачених законодавством пільг.

Починаючи з 30.07.2009 р. і по сьогоднішній день, тобто більше 6-ті років підряд, безперервно відбувається розгляд спору між сторонами зі справи.

Остаточний розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Комунальної установи «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Запорізької обласної ради про визнання дій та бездіяльності неправомірною Вищім адміністративним судом України завершився ухваленням відповідного Рішення 19 травня 2016 року, яке набула законної сили 01 червня 2016 року.

Таким чином, позивач зазначає, що неправомірними діями посадових/службових осіб Відповідача йому завдана матеріальна шкода, яка полягала у несвоєчасному отриманні статусу члена сім`ї військовослужбовця, померлого внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті (ст. 10 Закону 3551-ХІІ), що потягло позбавлення права на отримання пільг та соціальних виплат, передбачених Законом 3551-ХІІ (ст.ст. 12 -15) .

Розмір завданої матеріальної шкоди оцінює в 74 096 грн. 40 коп. , з тих підстав, що право на отримання ОСОБА_4 статусу члена сім`ї військовослужбовця, померлого внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті винило у нього з дати смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Фактичне отримання цих виплат та користування пільгами відбулось лише з 14.05.2009 року. Період порушення майнового права склав 36 місяців (3 роки).

За даними Автоматизованої системи розрахунку пенсій Пенсійного фонду України від 09.04.2009 року ОСОБА_4 було нараховано пенсійне забезпечення у розмірі 961 грн. 74 коп.. У зв`язку з відсутністю у ОСОБА_4 статусу члена сім`ї військовослужбовця, померлого внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті йому не нараховувалось ряд пільг, які потім, після набуття ним відповідного статусу, були враховані, та розмір пенсійного забезпечення підвисився до 2 974 грн. 98 коп. Таким чином ОСОБА_4 не отримував кошти у розмірі 2 013 грн. 24 коп. щомісяця.

Крім того, члени сім`ї померлого ВВВ мають право, згідно з положеннями ст.ст. 12 - 15 Закону 3551-ХІІ пільги на оплату житлово-комунальних послуг, а також користуванням телефонним зв`язком.За час, у якому ОСОБА_4 не надавалось пільг, надлишково нараховано та сплачено за отримання комунальних послуг та послугами телефонного зв`язку коштів на суму 1 619 грн. 76 коп.

Крім матеріальної шкоди ОСОБА_4 завдана моральна шкода, яка полягала у душевних стражданнях, яких зазнали його близькі родичі у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього самого.

В судовому засіданні законний представник позивача та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні.
Представник відповідача позовні вимоги не визнав в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень вказав, що в період з 28.04.2006 року по травень 2009 року відповідачем не вчинялося будь-яких неправомірних дій, які б впливали на отримання позивачем соціальних пільг, рішення МСЕК від 19.06.2006 року не оскаржувалося, є чинним, крім того представник відповідача вважав, що позивачем пропущено строк звернення до суду з вказаним позовом, оскільки про порушення свого права позивач дізнався 19.06.2006 року.
Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, приходить до наступних висновків.
Позивач ОСОБА_6 є інвалідом дитинства 1 групи (а.с.9), особою, над якою встановлено опіку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_4 ОСОБА_5 , ветеран війни, інвалід 2 групи (а.с.74).

Відповідно до висновку обласної МСЕК від 19.06.2006 року , ОСОБА_5 помер від захворювання, не пов`язаного з проходженням військової служби (а.с.69).

08.05.2009 року обласною МСЕК видана довідка про причинний зв`язок смерті ОСОБА_5 з проходженням військової служби.

Крім того, судом встановлено , що відповідно до Постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2015 року у справі № 0808/9350/2012 визнані протиправними дії комунальної установи «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Запорізької обласної ради під час підготовки матеріалів та проведення експертизи МСЕК №1 від 19 червня 2006 року, які виразилися у неповному дослідженні обставин, що мали значення для прийняття висновку про причини смерті ОСОБА_5 .. Постанова набула законної сили 19.11.2015 року.

Вказана постанова була залишена без змін Ухвалою колегії суддів ВАСУ від 19 травня 2016 року.

Як передбачено ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Тобто, в розумінні положень ч.3 ст. 61 ЦПК України у суду не виникає сумнівів , і зазначене не потребує доказуванню, що дії комунальної установи «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Запорізької обласної ради під час підготовки матеріалів та проведення експертизи МСЕК №1 від 19 червня 2006 року, які виразилися у неповному дослідженні обставин, що мали значення для прийняття висновку про причини смерті ОСОБА_5 є протиправними, та такими, що порушують права позивача.

В силу дії ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно зі ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони.

Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Обгрунтовуючи позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 74 096,40 гривень, позивач зазначив, що через несвоєчасне встановлення МСЕК причиннного зв`язку смерті ОСОБА_5 з проходженням військової служби, ним з 2006 року по 2009 рік були недоотримані щомісячно пенсійні виплати у розмірі 2 013,24 гривень .

Однак, суд вважає зазначені доводи позивача безпідставними.

Так, з матеріалів пенсійної справи ОСОБА_4 вбачається, що йому з 01.06.2006 року була призначена пенсія в разі втрати годувальника ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 з причин пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби в розмірі 359 гривень . Підставою для призначення пенсії зазначені п.А ст. ст. 54,55,63,66 Положення про поряжок призначення та виплати в Міністерстві Оборони України пенсій і допомог військовослужбовцям та членам їх сімей, ст. 1, ст.6 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ від 09.04.1992 року (а.с.197).

З 19 травня 2006 року ОСОБА_4 встановлено пенсію за особливі заслуги перед Україною по втраті годувальника. До призначеної йому пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців …» встановлено надбавку згідно із Законом України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною» в розмірі 70% від надбавки, яка б була встановлена годувальнику 40% від прожиткового мінімуму, визначено для осіб, які втратили працездатність (а.с.198).

В подальшому, через підвищення розміру грошового забезпечення , мінімального розміру пенсії , який встановлюється виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність , та в період з 2006 по 2009 рік змінювався відповідно до Законів України «Про державний бюджет України» на відповідний рік, розмір пенсії ОСОБА_4 було збільшено . Зазначене підтверджено відповідними розрахунками УПФУ (а.с.203-212), а також довідкою про отримані суми пенсії з січня 2007 року по червень 2009 року (а.с.165), з якої вбачається , що в червні 2009 року розмір пенсії ОСОБА_4 складав 1086,24 гривень.

З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що встановлення з 08.05.2009 року обласною МСЕК причинного зв`язку смерті ОСОБА_5 з проходженням військової служби, жодним чином не вплинуло на розмір або на підставу для призначення пенсії позивачу , через що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача сум недоотриманої пенсії за період з травня 2006 року по травень 2009 року в розмірі 72 476,64 гривень , є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з Комунальної установи «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Запорізької обласної ради надлишково сплачених грошових коштів за комунальні послуги та користування послугами телефонного зв`язку в розмірі 1619,76 гривень , суд зазначає наступне.
Згідно п.1 ст. 10 Закону Укрїни «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції станом на 14.01.2006 року , тобто на час виникнення спірних правовідносин, чинність цього Закону поширюється на: 1) сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів; сім`ї військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу, які призивалися на збори військовозобов`язаних Міністерства оборони, органів внутрішніх справ і державної безпеки колишнього Союзу РСР і загинули (померли) під час виконання завдань по охороні громадського порядку при надзвичайних ситуаціях, пов`язаних з антигромадськими проявами; сім`ї загиблих під час Великої Вітчизняної війни осіб із числа особового складу груп самозахисту об`єктових та аварійних команд місцевої протиповітряної оборони, а також сім`ї загиблих внаслідок бойових дій працівників госпіталів, лікарень та інших медичних закладів.
До членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать: утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв`язку з цим виплачується пенсія; батьки; один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали інвалідами до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти;
Статтею 15 Закону Укрїни «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин , передбачено , що особам, на яких поширюється чинність цього Закону (стаття 10), надаються , зокрема пільги: 4) 50-процентна знижка плати за користування житлом (квартирна плата) в межах норм, передбачених чинним законодавством (21 кв. метр загальної площі житла на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю); 5) 50-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання. Площа житла, на яку надається знижка, при розрахунках плати за опалення становить 21 кв. метр опалювальної площі на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю. Для сімей, що складаються лише з непрацездатних осіб, надається 50-процентна знижка за користування газом для опалювання житла на подвійний розмір нормативної опалювальної площі (42 кв. метри на кожну особу, яка має право на знижку плати, та 21 кв. метр на сім`ю); 20) позачергове користування всіма послугами зв`язку та позачергове встановлення на пільгових умовах квартирних телефонів (оплата у розмірі 20 процентів від тарифів вартості основних та 50 процентів - додаткових робіт). Абонементна плата за користування телефоном встановлюється у розмірі 50 процентів від затверджених тарифів. Порядок користування послугами зв`язку та оплати за встановлення квартирних телефонів визначається Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що посвідчення , яке надає право на пільги ОСОБА_4 , встановлені Законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни було видане позивачу ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.11).
Згідно наданого позивачем розрахунку (а.с.14) , останній суму 1 619,76 гривень розрахував виходячи з нарахованої суми по оплаті за користування комунальними послугами та телефонним зв`язком з 01 травня 2006 року по 31 травня 2009 року , яка за його підрахунками складає 9 718,58 гривень , виходячи з кількості зареєстрованих осіб та наданої знижки 50%. В обґрунтування зазначеного розрахунку позивач надав рахунки на оплату наданих послуг в квартирі АДРЕСА_1 (а.с.104-127).
Разом з тим, суд вважає, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 57-60 ЦПК України на підтвердження розміру заподіяних збитків , а наданий ним розрахунок є необґрунтованим .
Так , з досліджених судом доказів вбачається , основний розрахунок здійснено позивачем виходячи з рахунків на оплату , які є лише офертою , документом, який містить реквізити , за яким платник здійснює перерахунок грошових коштів за надані послуги. Тобто дані рахунку не дають суду можливості встановити яка сума дійсно була сплачена позивачем за вказаний період.
Крім того, в матеріалах справи наявна зведена відомість за комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.166) за період з червня 2006 року по квітень 2009 року.
Зазначена відомість містить дані про розмір нарахованої та сплаченої квартплати , опалення, підігрів ГВП, стоків, хол. води у вказаній квартирі. За даними ЦОА № 5 МКП «Основаніє» розмір всіх комунальних послуг , які були нараховані та сплачені за місцем проживання позивача за вказаний період склав 1605,01 гривень , і суми наявних в рахунках на оплату та зазначених у відомості сум оплати за послуги опалення , квартплату, стоки, підігрів значно відрізняються.
Також, судом встановлено, що здійснюючи нарахування сум за липень 2006 року, позивач включив до розрахунку послуги міжгороднього зв`язку , на які пільги не розповсюджуються (а.с. 105, 14).
Крім того, позивачем не надані докази щодо кількості осіб зареєстрованих в квартирі за період позовних вимог.
З врахуванням вищенаведеного, суд вважає, що позов в цій частині задоволенню не підлягає через недоведеність позовних вимог .
Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача моральної шкоди суд приходить до наступних висновків.
Стаття 23 ЦК України передбачає право особа на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав деліктної відповідальності при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди необхідно також встановлювати наявність такої шкоди, протиправну поведінку заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою заподіювача та вину.

Статтями 10, 60 ЦПК України обов`язок доказування покладено на сторони.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивач обґрунтовує заподіяння йому моральної шкоди тим, що у його законного представника , яка є його близьким родичем, через судові тяжби значо погіршився стан здоров`я , підвищувався артеріальний тиск, прогресували захворювання сердцево-судинної системи, а тому вважає, що з часу порушення його права в 2006 році до прийняття Вищим адміністративним судом України остточного рішення по справі, яке набуло законної сили в червні 2016 року , моральна шкода завдана йому неправомірними діями відповідача складає 100 000 гривень.

Разом з тим, суд вважає, що зазначене обґрунтування заподіяної моральної шкоди , незважаючи на встановлення неправомірності дій відповідача є необґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх,неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати.

Згідно ч. 2 ст. 242 ЦК України опікун є законним представником малолітньої особи та фізичної особи, визнаної недієздатною.

За змістом ч. ч. 3, 5 ст. 67 ЦК України опікун вчиняє правочини від імені та в інтересах підопічного та зобов`язаний вживати заходів щодо захисту його цивільних прав та інтересів.

Тобто, за змістом вищенаведених норм чинного законодавства , на опікуна покладається обов`язок представляти інтереси підопічного , крім того, позивачем не надано доказів того, що наявні у ОСОБА_1 , 1939 року народження, хвороби, виникли саме через протиправність дій КУ «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Запорізької обласної ради під час підготовки матеріалів та проведення експертизи МСЕК № 1 від 19 червня 2006 року, які виразилися у неповному дослідженні обставин, які мали значення для прийняття висновку про причини смерті ОСОБА_5 .. З врахуванням вищенаведеного позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими.
При цьому , суд зауважує, що доводи відповідача щодо пропуску строку позовної давності позивачем є необґрунтованими, оскільки про порушення свого права позивач дізнався саме з часу встановлення постановою суду протиправності дій відповідача 19.11.2015 року.
Судові витрати слід віднести на рахунок держави, оскільки позивач звільнений від їх сплати.
Керуючись ст. 10,11, 209, 212,214,215, 217, 218 ЦПК України, суд ,-
ВИРІШИВ:
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Комунальної установи «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Запорізької обласної ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:

27.12.2016