02 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого Луспеника Д.Д.,
суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,
ЗакропивногоО.В., Черненко В.І.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 03 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 29 вересня 2015 року,
в с т а н о в и л а:
У березні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із зазначеним вище позовом, у якому просило стягнути із ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором від 04 вересня 2006 року, згідно з яким відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
На обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що відповідачка не виконує зобов'язання за договором, внаслідок чого станом на 31 січня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 19 249 грн 39 коп.
Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 03 серпня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 29 вересня 2015 року, у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення апеляційного суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Відповідно ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 цього Кодексу зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У ст. 629 ЦК України зазначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судами установлено, що 04 вересня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений договір про надання банківських послуг, згідно з остання отримала кредит у розмірі 10 тис. грн у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою 36 % річних.

На виконання вказаного договору банком відкрито кредитний рахунок, оформлено і видано відповідачці платіжну картку № НОМЕР_1 та ПІН-код до неї.

Після виявлення зняття коштів із кредитного рахунку 24 квітня 2013 року ОСОБА_3 заблокувала картку, повідомила про це ПАТ КБ «ПриватБанк» та звернулася з відповідною заявою до Костопільського УМВС України.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції, керуючись ст. 1073 ЦК України, ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» пунктами 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223, дійшов висновку про те, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без його фізичного пред'явлення користувачем. Тобто, суд погодився з доводами позивача про те, що вона не отримувала готівкові кошти з платіжної картки у м. Дніпропетровську, оскільки в той час фізично знаходилася у Рівненській області.

Суд апеляційної інстанції погодився з рішенням суду першої інстанції, залишив його без змін і зазначив, що під час розгляду справи не встановлено обставин, які доводять, що ОСОБА_3 своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитися не можна.

Згідно із положеннями пп. 1,1.2.11.1. Умов і правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 6 березня 2010 року, у випадку, якщо держателю картки відомо щодо незаконного використання картки, останній зобов'язаний у триденний термін після усної заяви про втрату картки, стикера РауРаss, РІN-кода, надати до банку детальний виклад обставин втрати картки, стикера РауРаss, РІN-кода, та відомості щодо їх незаконного використання.

Відповідно до Постанови Національного банку України від 20 квітня 2004 року № 223 «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів» та п.п, 6.7., 6.8.,7.11., 10.1. Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням» емітент у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Згідно з п. 6.1 Умов і правил надання банківських послуг відповідачка зобов'язалася не передавати картку та не повідомляти ПІН-код третім особам.

Матеріали справи, зокрема лист ПАТ КБ «ПриватБанк» від 20 червня 2013 року, свідчать про те, що зняття коштів відбулося третьою особою, якій відповідачка повідомила реквізити та її персональні дані (номер картки, ПІБ, кодове слово, ІПН, номер телефону, останні номери, на які здійснювали дзвінки та ін.). Шахрай, знаючи номер картки, відновив її телефонний номер і здійснив шахрайський переказ грошей (а. с. 40).

Ці обставини підтверджуються і листом ПАТ «Київстар» від 28 травня 2013 року (а. с. 39).

Крім того, згідно із довідкою Костопільського РВУ МВС України у Рівненській області від 01 липня 2013 року,

24 квітня 2013 року слідчим відділенням Костопільського РВУ МВС України в Рівненській області відрито кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (а. с. 41).

У довідці також зазначено, що невідома особа, шляхом обману, з корисливих спонукань із кредитної картки № НОМЕР_1 «ПриватБанку», що належить ОСОБА_3, заволоділа її грошовими коштами в сумі 7 499 грн 16 коп.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає у рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови в їх прийнятті.

Всупереч зазначеної норми закону апеляційний суд не відобразив в рішенні результати оцінки наданих банком вищенаведених доказів.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції на порушення вимог ст. ст. 213, 214, 303, 304, 316 ЦПК України на зазначені вище положення закону та обставини справи уваги не звернув, не сприяв всебічному та повному з'ясуванню обставин справи, не встановив обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не надав відповідної правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, зокрема тому, що ОСОБА_3 своїми діями (бездіяльністю) порушила вимоги Умов і правил надання банківських послуг,

За таких обставин судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 342, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 29 вересня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

В.А. Черненко