У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду м. Києва від 19 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 05 серпня 2004 року між банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк відкрив кредитну лінію на суму 42 320 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути отримані кошти щомісячними платежами із оплатою відсотків за користування ними в строк до 05 серпня 2014 року. На забезпечення виконання умов кредитного договору між сторонами було укладено договір іпотеки від 07 грудня 2004 року, згідно з яким ОСОБА_4 передав банку в іпотеку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 29 березня 2011 року стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_8 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 263 941,94 грн та в рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на вищезазначену квартиру шляхом її продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені ОСОБА_4 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем; виселено ОСОБА_4 та ОСОБА_8 зі спірної квартири. 26 лютого 2013 року позивач звернувся з листом до боржників про добровільне звільнення у тридцятиденний строк квартири. Згідно довідки № 498 за формою № 3 від 15 вересня 2014 року, наданої державним підприємством «Наш дім», у квартирі АДРЕСА_1 проживають та зареєстровані ОСОБА_4 та її син ОСОБА_5 - з 16 липня 2002 року, її доньки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - з 28 вересня 2010 року.

З огляду на зазначене, позивач просив суд виселити відповідачів, які зареєстровані та/або проживають у спірній квартирі зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 22 січня 2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 06 квітня 2015 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, які зареєстровані та/або проживають у АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 липня 2015 року рішення суду апеляційної інстанції скасовано, справу направлено на новий розгляд.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 19 листопада 2015 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03 вересня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 із квартири АДРЕСА_2 без надання іншого жилого приміщення зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, компетенція якого поширюється на адресу вказаної квартири. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення, справу передати на новий апеляційний розгляд.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд апеляційної інстанції виходив із того, що вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в порядку звернення стягнення за рішенням суду. Задоволення позову про виселення мешканців з переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку».

Висновок апеляційного суду є правильним, узгоджується з фактичними обставинами справи, правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 01 вересня 2015 року у справі № 6-455цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів, та вимогами ст. ст. 58, 59, 60 ЦПК України щодо належності, допустимості доказів і обов'язку доказування та надання доказів.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 19 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В.І. Журавель

В.А. Черненко

С.П. Штелик