АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/5960/16 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 року м. Харків.

Судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Яцина В.Б.

суддів: - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря : Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2012 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулося до Дзержинського районного суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення солідарно заборгованості за договором кредиту в розмірі 584415,76 гривень.

В обґрунтування позовних вимог Банк послався на те, що відповідно до кредитного договору № 700002164 від 13.11.2007 року він надав відповідачу ОСОБА_3 кредит у розмірі 37531,69 доларів США, але він кредит не повертає та не сплачує відсотки за користування, що призвело до зазначеної заборгованості за кредитом та відсотками.

Зобов'язання ОСОБА_3 за кредитним договором забезпечено порукою, а саме договором поруки № 700002164-П від 13.11.07, укладеним Банком з поручителем відповідачем ОСОБА_4, відповідно до якого вона взяла на себе солідарну відповідальність за належне виконанням відповідачем ОСОБА_3 умов зазначеного кредитного договору, отже, позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. У зв'язку з чим Банк просив задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечував в повному обсязі, надав суду письмові заперечення проти позову та письмові докази рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.12.2016 року у справі № 638/13342/15-ц, відповідно до якого зазначений кредитний договір № 700002164 від 13.11.2007 року є неукладеним, а отже, зазначений кредитний договір не може бути підставою для стягнення коштів з нього.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, надала суду письмові заперечення проти позову та письмові докази рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.05.2014 року у справі № 638/16811/13-ц, відповідно до якого порука за договором поруки № 700002164-П від 13.11.2007 року визнана припиненою, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк» щодо неї.

Представник відповідачів в судовому засіданні також проти позову з цих же підстав заперечував.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 05 серпня 2016 року в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник Банку в апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити і відшкодувати понесені судові витрати, посилаючись на те, що рішення ухвалено з порушеннями норм матеріального і процесуального права. При цьому вказав на те, що представник Банку був обмежений головуючим по справі у доступі до суду. Вказав, що кредитний договір №700002164 від 13.11.2007 року є чинним, його не було визнано рішенням суду недійсним в цілому чи в певній частині або нікчемним, що діє презумпція правомірності правочину, яка встановлена як ст. 204 ЦК України так і підтверджена чисельною судовою практикою, посилався на правові висновки Верховного Суду України по справам №6-449цс15 та №6-301цс15. Також посилався на те, що відповідач зловживає процесуальними правами і за рахунок розгляду в судах великої кількості технічних і штучних позовів проти Банку затягує виконання своїх зобовязань за договором кредиту.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне її задовольнити частково, з наступних підстав.

Стаття 1054 ЦК України надає визначення кредитного договору та його істотні умови:

1. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

2. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

3. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення ч. 1 ст. 1048 ЦК України про те, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Стаття 554 ЦК України передбачає наступні правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою:

1. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

2. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

3. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судовим розглядом встановлено, що 13.11.2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 700002164.

В цей же день між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 700002164-П в якості забезпечення виконання відповідачем ОСОБА_3 своїх обов'язків за кредитним договором № 700002164 від 13.11.2007 року.

Відмовляючи в задоволенні позову районний суд виходив з того, що кредитний договір № 700002164 від 13.11.2007 року є неукладеним, а порука, що встановлена договором поруки № 700002164-П від 13.11.2007 року, є припиненою, то позовні вимоги позивача є такими, що не підлягали задоволенню.

При цьому районний суд послався на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.12.2015 року у справі № 638/13342/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Альфа-Банк», яким встановлено факт неукладеності кредитного договору № 700002164 від 13.11.2007 року. Зазначене рішення набрало законної сили 22.01.2016 року.

Крім того, зважаючи, що кредитний договір № 700002164 від 13.11.2007 року є неукладеним, то він не може бути й підставою для будь-яких забезпечувальних правовідносин, таких як порука, застава тощо.

Відповідно до рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.05.2014 року у справі № 638/16811/13-ц порука ОСОБА_4 за договором поруки № 700002164-П від 13.11.2007 року з ЗАТ «Альфа-Банк» визнана такою що є припиненою. Зазначене рішення залишено в силі відповідно до ухвали апеляційного суду Харківської області від 11.09.2014 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.12.2014 року. Отже, зазначене рішення набрало законної сили 11.09.2014 року.

Колегія суддів погоджується з висновками районного суду про те, що згідно до рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.05.2014 року у справі № 638/16811/13-ц порука ОСОБА_4 за договором поруки № 700002164-П від 13.11.2007 року з ЗАТ «Альфа-Банк» визнана такою що є припиненою, внаслідок чого заявлені в цій справі до неї вимоги є безпідставними і цей висновок суду доводами скарги не спростовується (а.с. 88 т. 1). В цій частині рішення районного суду є законним і обґрунтованим і доводами скарги не спростовується, тому відповідно до ст.. 308 ЦПК України апеляційний суд в цій частині відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду стосовно заявлених вимог до поручителя - без змін.

Що стосується висновків суду про те, що вищевказаний договір кредиту є припинений, то в цій частині вони не відповідають нормам ч. 3 ст. 61 ЦПК України щодо преюдиціальних фактів. Так, згідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В матеріалах справи наявна копія заочного рішення Дзержинського районного суду м. Хакрова від 24 грудня 2015 року по цивільній справі № 638/13342/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання недійсним кредитного договору, яким суд відмовив у задоволені позовних вимог (а.с. 223-225 т. 1). У зазначеному рішенні вказано, що відсутність розділу № 2 кредитного договору № 700002164 від 13.11.2007 року, яка встановлена рішенням Дзержинського районного суду м. Хакрова від 10.04.2014 року по справі № 638/3394/14-ц за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Альфа-Банк», яке набрало законної сили, свідчить про неукладеність кредитного договору між ОСОБА_3 та ЗАТ «Альфа-Банк» № 700002164 від 13.11.2007 року (а.с. 225 т. 1).

Однак районний суд помилково вважав, що наведена норма ч. 3 ст. 61 ЦПК України про преюдиціальні факти, що звільнює від доказування сторону, яка посилається на відповідне рішення районного суду, позбавляє іншу сторону, яка заперечує ці факти, права на їх спростування і доводення протилежного. Принцип правової визначеності в цьому контексті (res judicata вирішена справа) означає незмінність ухваленого по суті рішення суду, що набрало чинності, в його резолютивній частині, тобто недопущення перегляду того, що вже було вирішено судом в результаті нового розгляду справи, а не можливості встановення нових обставин справи в межах розгляду іншого позову.

Тому, районний суд, виходячи з вимог ст.. 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення, був зобовязаний досліджувати докази Банка, який був не згодний з преюдиціальними фактами, наданими іншою стороною.

Так, позивач надав до суду копію кредитного договору № 700002164 від 13.11.2007р. в якому визначені всі істотні умови договору кредиту, необхідні для його укладення, передбачені нормою ст. 1054 ЦК України. Відповідно до п.п. 1.1, 1.2, 1.4, 2.7, 2.8 вказаного договору кредиту Банк зобовязався надати відповідачу ОСОБА_3 для придбання автомобіля 37531,69 доларів США під 13 відсотків річних, із строком остаточного повернення 14.11.2014 року. Вказані кошти перераховуються шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника, він здійснює продаж валюти за безготівковим курсом та одразу зараховує отриману в результаті такої операції національну валюту на свій поточний рахунок, з якого за його доручення Банк перераховує відповідні кошти на рахунок продавця автомобіля та страховика з метою оплати страхової суми за перший рік страхування транспортного засобу за договором страхування між позичальником та страховиком. Повернення кредиту та сплата процентів за його користування здійснюються щомісячно рівними частинами відповідно до Графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх сукупних послуг, який є Додатком № 1 до договору та його невідємною частиною (а.с. 5). Згідно до Додатку № 1 до вказаного договору кредиту № 700002164 від 13.11.2007р., в якому міститься графік платежів, відповідач ОСОБА_3 повинний щомісячно сплачувати у вказані в цьому графіку дні відповідні суми платежу, до якого входять погашення основної суми кредиту, проценти за користування кредитом, зазначена реальна процентна ставка 13.44 відсотків, сукупна вартість кредиту, у тому числі абсолютне значення подорожчання кредиту (а.с. 10-11). В матеріалах справи також наявна частина № 2 вказаного договору кредиту, в якій містяться загальні умови кредитування (а.с. 6-9). При цьому кредитний договір, із його частиною № 2 та додатком № 1 мають підписи представника Банку та відповідача ОСОБА_3, який свій підпис не заперечив.

Згідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Стаття 638 ЦК України передбачає правила укладення договору.

1. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

2. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

При таких обставинах та відповідно до вказаних норм матеріального права з моменту підписання сторонами слід визнати укладений договір кредиту № 700002164 від 13.11.2007р., що не спростовуються вказаним заочним рішенням районного суду від 24 грудня 2015 року по справі, в якій судом був розглянутий позов з іншими підставами, у задоволенні якого ОСОБА_3 було відмовлено.

Згідно до наданого Банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, виписки по особовим рахункам ОСОБА_3, які відповідачами не були спростовані, Банк йому надав обумовлену в договорі суму кредиту 37531,69 дол. США. У порушення умов договору кредиту відповідач ОСОБА_3 свої зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 14.05.2012 року має прострочену заборгованість за кредитом 33 205,84 дол. США, по відсотках 13956,56 дол. США, пеня 236 190,88 дол. США. У перерахунку в національну валюту за офіційним курсом НБУ станом на 14.05.2012 року заборгованість складає: за кредитом 265314,64 грн.; по відсотках 111512,95 грн.; пеня 1887165,15 грн. (а.с. 22-23, 25-26).

Виходячи із принципу розумності та справедливості Банк зменшив розмір нарахованої неустойки до 11 відсотків вказаної суми, 207588,17 грн., яку просив стягнути з боржників, що відповідає принципу диспозитивності.

Таким чином, з огляду на порушення позичальником своїх обовязків за договором кредиту, відповідно до вказаних норм ст..ст. 1046, 1048, 1054 ЦК України та умов договору кредиту ОСОБА_3 зобовязаний сплатити Банку заявлену у позові суму заборгованості.

Оскільки районний суд неповно зясував обставини про укладеність договору кредиту, що має значення для справи, помилився із застосуванням ч. 3 ст. 61 ЦПК України та не застосував вищевказані норми ЦК України та умови договору кредиту, то з передбачених п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підстав рішення суду першої інстанції в частині розглянутого позову до відповідача ОСОБА_5 підлягає скасуванню, із ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позову.

Оскільки порука відповідача ОСОБА_4 припинилася і доводами скарги цей висновок районного суду не був спростований, відсутні передбачені ст. 554 ЦК України та договором поруки підстави для її відповідності за договором кредиту, тому колегія суддів погоджується із рішенням суду першої інстанції в цій частині.

Відповідно до ст.. 88 ЦПК України підлягає перерозподілу відшкодування понесених Банком по цій справі судових витрат.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307,ст. ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2016 року скасувати в частині відмови у задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_3 і в цій частині ухвалити нове рішення про його задоволення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфабанк» заборгованість за кредитним договором на загальну суму 584415,76 грн., а саме: за кредитом 265314,64 грн.; по відсотках 111512,95 грн.; пеня 207588,17 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3219,00 грн.

В іншій частині, що стосується відмови у задоволенні позову до ОСОБА_4. рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2016 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя

Судді колегії