Єдиний унікальний номер 725/969/16-ц
Номер провадження 2/725/218/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2016 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Піхало Н. В.

при секретарі Томко І.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та піклування Чернівецької міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітніх дітей за кордон без згоди та супроводу батька,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказувала, що з 30 вересня 2001 року по 02 квітня 2014 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітніх дочок: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які зареєстровані та постійно проживають разом із нею за адресою: АДРЕСА_1.

Разом з тим, шлюбні та сімейні відносини із відповідачем у неї не склались та рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці №725/1257/14-ц від 02.04.2014 року шлюб в подальшому розірвано.

При цьому зазначала, що відповідач хоча і систематично приймає участь у вихованні та догляді дітей, однак безпідставно чинить їй перешкоди у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоров'я дітей, їх фізичного та духовного розвитку.

У зв'язку з тим, що виїзд дітей за кордон сприятиме їх оздоровленню, розширенню світогляду та добре позначиться на духовному та інтелектуальному розвитку як особистостей, а відповідач безпідставно у добровільному порядку не надає згоди на виїзд дітей за межі України й відповідно таку свою відмову не обґрунтовує, діючи виключно в інтересах дітей, просила суд, уточнивши заявлений позов, надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України у Арабську республіку Єгипет на період з 25 травня 2016 року по 01 вересня 2016 року на відпочинок без дозволу (згоди) батька дітей ОСОБА_2, у супроводі матері дітей ОСОБА_1, а також стягнути сплачений нею судовий збір.

В судовому засіданні позивачка, позов підтримала та просила суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітніх дочок ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, на відпочинок та оздоровлення, без дозволу (згоди) батька дітей ОСОБА_2 у період часу з 25 травня 2016 року по 01 вересня 2016 року включно, у її супроводі як матері дітей без дозволу та супроводу батька. При цьому, суду пояснила, що такий період нею зазначено, оскільки старша дочка навчається в школі та у даний час будуть літні канікули, протягом яких вона намір виїхати відпочивати до Єгипту, однак на даний час точної дати поїздки не знає, оскільки відповідні путівки нею не замовлені та не вирішено питання про відпустку за місцем роботи.

Відповідач в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову, вказуючи на те, що заявлений позивачем позов є необґрунтований та безпідставний. Також вказував на те, що заперечує проти виїзду його дітей на відпочинок саме до Єгипту, оскільки в даній країні небезпечно через можливі терористичні акти, а тому, посилаючись на вказане, просив в задоволенні позову відмовити.

Представник Органу опіки та піклування Чернівецької міської ради, що по даній справі є третьою особою, в судовому засіданні вказуючи на те, що заявлені позивачем позовні вимоги стосуються інтересів неповнолітніх дітей, надання такого дозволу буде сприяти поліпшенню стану здоров'я дітей та сприяти їх духовному розвитку, а відповідач безпідставно відмовляється у наданні згоди на виїзд дітей, а тому просила прийняти судом рішення виключно з урахуванням інтересів дитини та позов задовольнити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному об'ємі, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці № 725/1257/14-ц від 02 квітня 2014 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 8).

Крім того, як встановлено судом, від даного шлюбу, у сторін народились дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьками яких вказано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.9-10).

Діти зареєстровані та постійно проживають разом із позивачем та відповідачем за адресою: АДРЕСА_2, що також підтверджується відповідною довідкою КЖРЕП 11 від 04 лютого 2016 року (а.с. 11).

Також судом встановлено, що відповідач систематично приймає участь у вихованні та утриманні спільних дітей, однак безпідставно у добровільному порядку не надає згоди на виїзд дітей за межі України й відповідно таку свою відмову належними мотивами не обґрунтовує, вказуючи лише про небезпеку відпочинку в Єгипті. При цьому, дозвіл на виготовлення дітям сторін паспортів громадян України для виїзду за кордон відповідач надав добровільно (а.с.18-20).

Таким чином, як установлено судом, відповідач ОСОБА_2 відмовляється у добровільному порядку надати дозвіл на виїзд дитини за межі України без його супроводу як батька дитини, вказуючи лише про те, що відпочинок його дітей в Єгипті може бути небезпечним для їх життя і здоров'я. Інших доводів не наводить та доказів на їх підтвердження суду не надав.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Частиною 3 ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.

Крім того, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» визначено, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років).

Також Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року, зокрема п. 4 визначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Крім того, у ст. 141 Сімейного кодексу України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 150, ч.ч.1, 2 ст. 155 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані поважати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, а мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Згідно Принципу 6 Міжнародної Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своїми батьками.

Відповідно до п. 1 Статті 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї.

Таким чином, судом достовірно встановлено, що позивачка ОСОБА_1 просить надати їй дозвіл на виїзд неповнолітніх дочок за межі України у її супроводі без письмової згоди та без супроводу батька дитини - ОСОБА_2, який систематично бере участь у вихованні та матеріальному утриманні дітей, однак в свою чергу відмовляється від надання такої згоди у добровільному порядку.

При цьому, як встановлено судом, діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 потребують відпочинку та оздоровлення, виїзд їх за кордон до Арабської республіки Єгипет на період з 25 травня 2016 року по 01 вересня 2016 року не є таким терміном, що може суперечити інтересам дітей та порушувати права відповідача на спілкування з дітьми та на участь у їх вихованні й відповідно позбавить його права на участь у вихованні та спілкуванні з ними.

Крім того, відповідачем в розумінні положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження існування джерела небезпеки для дітей під час подорожі до Арабської республіки Єгипет, а також доказів того, що такий відпочинок дітей суперечитиме їх інтересам, а тривалість перебування дітей за кордоном маже порушувати його права на спілкування з дітьми.

Враховуючи вищевикладене, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а також враховуючи, те що відмова відповідача є безпідставною і такою, що порушує права малолітніх дітей на всебічний розвиток та право на відпочинок, оздоровлення, а також те, що судом не встановлено обставин, які б обмежували право на виїзд за кордон малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, оскільки його задоволення відповідатиме інтересам дітей.

На підставі наведеного та керуючись п. 4 Постанови КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», ст.ст.1,2,4,6, Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст.ст.7,141,150,155 СК України, ст.ст.15-16,313 ЦК України, ст.ст. 3-4, 57-60,64,130,208-209,212-215,218,294-295 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Надати ОСОБА_1 дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України малолітнім ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, до Арабської республіки Єгипет на відпочинок та оздоровлення, без дозволу (згоди) батька дітей ОСОБА_2 у період часу з 25 травня 2016 року по 01 вересня 2016 року включно, у супроводі матері дітей ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Н. В. Піхало