Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Колодійчука В.М., Умнової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області про визнання осіб такими, що не набули права на користування житлом, виселення та зобов'язання вчинити певні дії; за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, третя особа - комунальне підприємство «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради, за касаційною скаргою Чернігівської міської ради на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 16 червня 2015 року,

встановила:

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що є наймачем квартири АДРЕСА_1, яка належить до державного житлового фонду. В дану квартиру вселилась на підставі ордеру від 1 жовтня 1992 року, який був виданий на виконання рішення виконавчого комітету м. Чернігова № 263 від 24 вересня 1992 року про обмін жилими приміщеннями. У 2003 році, з її дозволу, ОСОБА_5, яка є її двоюрідною сестрою, зі своїм неповнолітнім сином заселелись в спірну квартиру. Позивач тимчасово працювала в Російській Федерації, весь час три-чотири рази на рік приїздила додому. 18 жовтня 2013 року ОСОБА_5 не впустила її до квартири, через замінила замки вхідних дверях вона самостійно не могла потрапити до квратири. Того дня їй стало відомо про судові рішення щодо спірної квартири, у тому числі про зняття її з реєстраційного обліку за вказаною вище адресою. Після скасування всіх судових рішень, які були винесені щодо спірного житла без участі ОСОБА_4, відповідачі були зняті з реєстраційного обліку та поновлена реєстрація ОСОБА_4 в цій квартирі. 20 серпня 2014 року реєстрація в спірній квартирі ОСОБА_6 була безпідставно поновлена.

Оскільки ОСОБА_5 та її син, ОСОБА_6, як тимчасові мешканці не набули самостійного права на житло та неправомірно його займають, проживають і чинять перешкоди позивачу у користуванні цим житлом, просила визнати останніх такими, що не набули права на користування квартирою АДРЕСА_1, виселити останніх із зазначеної квартири та зобов'язати Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області скасувати незаконно поновлену реєстрацію ОСОБА_6 зі спірної квартири.

ОСОБА_6 звернувся з зустрічним позовом, в якому просив визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право на користування квартирою АДРЕСА_1.

Позов мотивував тим, що він разом із матір'ю ОСОБА_5 проживає в спірній квартирі з 2003 року. ОСОБА_4 не проживає у цій квартирі з 2003 року, не сплачує комунальні послуги, її речей в квартирі немає, з 2009 року до листопада 2013 року жодного разу не приїжджала, мешкала в Російській Федерації. Він же з 2003 року по теперішній час відкрито та довгостроково, безперервно мешкає у спірній квартирі, сплачує комунальні послуги, та несе затрати по утриманню квартири.

20 серпня 2014 року його реєстрація у квартирі була поновлена, у зв'язку з чим має право на звернення до суду із даним позовом.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 16 червня 2015 року, позов задоволено частково.

Визнано ОСОБА_5, ОСОБА_6 такими, що не набули права на користування квартирою АДРЕСА_1

Виселено ОСОБА_5, ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_2. В іншій частині позову відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

У касаційній скарзі Чернігівська міська рада просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_4 та відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6, суди правильно застосували норми ст. ст. 64, 65, 98, 99 ЖК УРСР та вірно виходили з того, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є тимчасовими мешканцями, самостійного права на користування спірною квартирою не набули, а відтак, за вимогою наймача жилою приміщення підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення.

Оцінивши надані сторонами докази (ст. 212 ЦПК України), суди прийшли до правильного висновку про відсутність правових підстав вважати ОСОБА_6 належним позивачем у справі.

ДоводиЧернігівської міської ради стосовно того, що вони є належною стороною у справі, неспроможні і не можуть бути підставою для скасування ухваленого рішення з наступних підстав.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 є квартиронаймачем кварти АДРЕСА_1 на підставі ордера від 1 жовтня 1992 року.

Рішеннями судів ОСОБА_5 була визнано членом сім'ї ОСОБА_4 і ОСОБА_7 визнані такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Проте в подальшому зазначені рішення були скасовані, як незаконні в задоволенні позову відмовлено. Оскільки за судовими рішеннями право на житлове приміщення ОСОБА_4 не втрачала, не можна вважати, що належною стороною повинен бути відповідний орган місцевого самоврядування. Саме про це зазначено в п. 4 Постанови Верховного суду України, на яку посилається міськрада.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Чернігівської міської ради відхилити, рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 16 червня 2015 року, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

В.М.Колодійчук

О.В. Умнова