Справа № 405/8461/15-ц
14.04.2016 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:
головуючого судді Плохотніченко Л.І. за участю секретаря: Волошиної І.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кіровограді цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» до ОСОБА_2 відповідач 1, ОСОБА_3 відповідач 2 про стягнення заборгованості солідарно
15 липня 2009 року з метою зменшення фінансового навантаження на Позичальника було укладено Додаткову угоду №2 до Кредитного договору, відповідно до якої, з 15 липня 2009 року фактична заборгованість за сумою кредиту збільшується на суму заборгованості за процентами, у звязку з чим відбувається зміна строку погашення заборгованості. Згідно з цією ж Додатковою угодою, тимчасово на період з 15 липня 2009 року до 14 липня 2010 року сторони домовилися зменшити розмір щомісячного платежу Позичальника за Кредитним договором до розміру, визначеного в Графіку погашення Кредиту та інших платежів, що є Додатком до цієї угоди.
На виконання умов вказаного вище кредитного договору, відповідач -2 уклала з ВАТ «ОСОБА_1 Аваль» договір поруки від 03.07.2008 року, відповідно до якого Поручитель на добровільних засадах бере на себе зобовязання перед Кредитором відповідати по борговим зобовязанням Боржника, які виникають з умов кредитного договору, в повному обсязі.
З причини порушення відповідачами умов вказаного Договору, позивач вважаючи порушеними свої права та інтереси з даним позовом звернувся до суду.
Представник позивача до суду надав заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, справу розглянути без його участі та не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідачі у судове засідання не зявилися, проте про день, час та місце розгляду справи повідомлялися, про що свідчать матеріали справи, причини неявки до суду не повідомили, заяву про розгляд справи без їх участі не надали.
З урахуванням вищевикладених обставин, відповідно до ст. ст. 74, 158, 169, 224 - 226 ЦПК України, суд ухвалив здійснити розгляд справи на підставі наявних матеріалів та доказів, заочно.
Дослідивши матеріали справи та з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
15 липня 2009 року з метою зменшення фінансового навантаження на Позичальника між Відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_1 Аваль» та відповідачем-1 було укладено Додаткову угоду №2 до Кредитного договору, відповідно до якої, з 15 липня 2009 року фактична заборгованість за сумою кредиту збільшується на суму заборгованості за процентами, у звязку з чим відбувається зміна строку погашення заборгованості. Згідно з цією ж Додатковою угодою, тимчасово на період з 15 липня 2009 року до 14 липня 2010 року сторони домовилися зменшити розмір щомісячного платежу Позичальника за Кредитним договором до розміру, визначеного в Графіку погашення Кредиту та інших платежів, що є Додатком до цієї угоди.
На виконання умов вказаного вище кредитного договору, відповідач -2, 03.07.2008 року уклала з ВАТ «ОСОБА_1 Аваль» договір поруки від 03.07.2008 року, відповідно до якого Поручитель на добровільних засадах бере на себе зобовязання перед Кредитором відповідати по борговим зобовязанням Боржника, які виникають з умов кредитного договору, в повному обсязі.
Відповідно до п. 9.1. вказаного вище кредитного договору у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником своїх зобовязань за цим Договором Кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту Позичальником у повному обсязі разом зі сплатою всіх сум, належних до сплати на дату предявлення вимоги, включаючи проценти за кредитом ( в тому числі прострочені проценти), пеню та штрафи відповідно до цього Договору.
З причини невиконання відповідачами кредитного Договору, за станом на 03.11.2015 року загальна сума заборгованості склала 91 217, 96 грн., з яких: заборгованість за кредитом 86 688, 02 грн., в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 1521, 26 грн.; заборгованість за відсотками 4 529, 94 грн., у тому числі прострочена заборгованість за відсотками 4 380, 31 грн.
Кредитор вправі предявити Позичальнику вимогу про дострокове погашення кредиту у випадку прострочення Позичальником більш ніж на 30 календарних днів, але не більш трьох раз протягом останніх дванадцятих місяців. Кредитор також має право предявити Позичальнику вимогу щодо дострокового погашення Кредиту у випадках, зокрема порушення Позичальником обовязків встановлених п. 3.1, 7.2, 11.2, 11.3 та 11,6 цього Договору ( п. 9.2, 9.2.5 кредитного Договору).
Згідно з п. 9.3 Кредитного Договору Позичальник зобовязаний виконати вимогу Кредитора про дострокове погашення грошових зобовязань за цим Договором протягом не більше ніж 30 календарних днів з моменту її предявлення.
12.10.2015 року позивач направив на адресу відповідачів письмові вимоги про дострокове виконання грошових зобовязань за кредитним договором, згідно з якими позивач повідомив відповідачів про наявність заборгованості та предявив вимогу щодо погашення суми боргу.
Відповідно до ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати операції з розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.
Згідно ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит це будь-яке зобовязання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобовязання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надане в обмін на зобовязання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобовязання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. У статті 2 зазначеного вище Закону дається визначення поняття коштів, згідно якого кошти це гроші у національній, іноземній валюті чи їх еквіваленті.
Судом встановлено, що банк при укладенні кредитного договору мав банківську ліцензію на право здійснювати банківські операції, визначені ст. 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» та Дозвіл на право здійснення операцій, визначених ст. 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність».
Підпунктом в пункту 4 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» встановлено, що Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції, а саме операції з надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Більше того, п. 5 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» визначає, що одержання індивідуальної ліцензії однією із сторін валютної операції означає також дозвіл на її здійснення іншою стороною або третьою особою, яка має відношення до цієї операції, якщо інше не передбачено умовами індивідуальної ліцензії.
Таким чином, в силу підпункту в пункту 4 та п. 5 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» одержання кредитів в іноземній валюті резидентами України є правомірним.
Відповідно до п. 5.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17 липня 2001 року за № 275 письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року за № 15-93.
Відповідно до п. 2.3. вищевказаного Положення за умови отримання письмового дозволу Національного банку України банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями по залученню та розміщенню іноземної валюти на валютному ринку України. Судом встановлено, що позивачем була отримана банківська ліцензія та дозвіл Національного банку України на здійснення операцій з валютними цінностями, то, відповідно, банк має право здійснювати операції щодо розміщення іноземної валюти. Згідно з п. 1.5. Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Національного банку України від 14.11.2004 року № 483, використання іноземної валюти на території України платежу як засобу без ліцензії дозволяється якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позивальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст.599 ЦК України зобов»язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За статтями 526, 612 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов Договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Ст. 611 ЦК України передбачає, що в разі порушення зобовязання настають наслідки, встановлені Договором або Законом.
Ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити борг, а також відсотки.
За ст. ст. 1049-1050 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позичкодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалась на його банківський рахунок.
Згідно з вимогами ч. ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Ст. 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 1,2 ст.554 ЦК України).
Частиною першою статті 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача ґрунтується на законі та є такими, що підлягають задоволенню.
Отже зясуванням фактичних даних суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на законі та є такими, що підлягають задоволенню, оскільки невиконання відповідачами умов вказаного кредитного Договору потягло за собою порушення прав та законних інтересів позивача.
За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 57 - 60, 79, 88, 169, 207, 212-215, 218 ЦПК України
Позовні вимоги публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості солідарно - задовольнити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача протягом 10 днів з дня отримання його копії.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м. Кіровограда протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Ленінського
районного суду
м. Кіровограда Л. І. Плохотніченко