АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/778/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19, 23 Манько М. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоТрюхана Г. М.
суддівМіщенка С. В. , Сіренка Ю. В.
при секретаріКолеснику Я. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05 лютого 2016 року у справі за позовом ФОП ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов'язків

в с т а н о в и л а :

В червні 2015 року ФОП ОСОБА_7 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_6, посилаючись на те, що ОСОБА_6 з 26 листопада 2013 року по 17 червня 2015 року працювала у нього на посаді бармена у барі «Березняки» в с Березняки Смілянського району. 26 листопада 2013 року між сторонами був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Згідно з умовами вказаного договору відповідачка прийняла на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення зберігання ввірених їй цінностей. У ході проведення планових щомісячних ревізій товарно-матеріальних цінностей за період з грудня 2014 року по травень 2015 року була виявлена недостача коштів у касі бару «Березняки» в розмірі 30 760 грн.71 коп. Крім цього, в січні та травні 2015 року виявлено бій посуди на суму 1 382 грн. 20 коп. Загальна сума матеріальної шкоди, заподіяної відповідачкою, складає 32 142 грн. 91 коп. Протягом зазначеного періоду ОСОБА_6 повернула в касу підприємства частину коштів в розмірі 3 884 грн. 25 коп., в результаті сума недостачі складає 28 258 грн. 66 коп.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05 лютого 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ФОП ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 26 876 грн. 46 коп. та витрати на судовий збір в розмірі 268 грн. 77 коп., всього - 27 145 грн. 23 коп. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати в частині стягнення з неї матеріальної шкоди, завданої під час виконання трудових обов'язків в сумі 26 876 грн. 46 коп. та відмовити ФОП ОСОБА_8 у цій частині позову. В іншій частині рішення залишити без змін.

Заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення з слідуючих підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Дане рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги ФОП ОСОБА_7, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_6 відповідно до ст. 130 КЗпП України повинна нести відповідальність за шкоду, заподіяну позивачу внаслідок порушення покладених на нього трудових обов»язків.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду.

Судом встановлено, що згідно з трудовим договором між працівником та фізичною особою, яка використовує найману працю, від 26 листопада 2013 року №8, ОСОБА_6 працювала у ОСОБА_7, на посаді бармена з 26 листопада 2013 року по 17 червня 2015 року.

26 листопада 2013 року між сторонами укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

За результатами проведених в грудні та листопаді 2014 року інвентаризацій виявлено нестачу майна на загальну суму 1 382 грн. 20 коп. та грошових коштів на загальну суму 30 760 грн. 71 коп. про що складені відповідні акти. ОСОБА_6 підписала кожний акт виявлення недостачі та поставила свій підпис, що свідчить про її згоду із вказаними недостачами. Крім того, факт визнання своєї вини в тому, що її халатні дії під час виконання трудових обов'язків на посаді бармена в барі «Березняки», підтверджується її письмовим поясненням від 27 травня 2015 року та сплатою частини боргу в розмірі 3 884 грн. 25 коп.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Згідно з ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

За положеннями п. 1 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Статтею 135-1 КЗпП України встановлено, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_6, як працівник, з яким було укладено відповідний договір, повинна нести повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну позивачу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача виявленої за вказаних обставин суми недостачі коштів.

Рішення в частині відмови в стягненні з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди в розмірі 1 382 грн. 20 коп. за розбиття посуду апелянтом не оскаржується.

Доводи апелянта про те, що свої пояснення, результати інвентаризації та акти виявлення недостачі вона. писала та підписувала під тиском, не відповідають дійсності, оскільки не підтверджено жодними доказами, до правоохоронних органів із заявами про вчинення кримінального правопорушення стовно неї вона не зверталась.

Інші доводи апеляційних скарг також не містять підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки наявність, передбачених п.1 ч.1 ст. 134 КЗпП України, підстав притягнення до матеріальної відповідальності ними не спростовано.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05 лютого 2016 року у справі за позовом ФОП ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов'язків - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після її проголошення але може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів, починаючи з часу проголошення ухвали.

Головуючий :

Судді :