Справа № 361/7220/15-ц Головуючий у І інстанції Шинкар А. О.
Провадження № 22-ц/780/1682/16 Доповідач у 2 інстанції Поліщук М. А.
Категорія 46 23.03.2016
УХВАЛА

Іменем України

23 березня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Поліщука М.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Фінагєєва В.О.

при секретарі: Семиволос І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Погребська сільська рада Броварського району Київської області про встановлення постійного безоплатного земельного сервітуту, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернулась в суд з вказаним позовом, який згодом доповнила та просила встановити за нею право постійного безоплатного земельного сервітуту щодо земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,0411га по АДРЕСА_1.

Позов обґрунтовувавала тим, що вона разом зі своїм чоловіком ОСОБА_4, який помер у 2007 році, побудували житловий будинок на цій земельній ділянці, у якому стали проживати з 2005 року, а вона проживає і по даний час.

Вказана земельна ділянка 26 жовтня 2006 року була подарована ОСОБА_4, а в подальшому рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 березня 2012 року договір дарування було визнано недійсним, а земельну ділянку повернуто ОСОБА_3, яка є її власником.

Зазначала, що побудований нею будинок із належної на праві власності відповідачу земельної ділянки займає площу 0,0411га.

В зв'язку з цим просила встановити їй право земельного сервітуту на вказану земельну ділянку для обслуговування будинку, в якому вона проживає.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 січня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалите нове рішення, яким задовольнити її позов, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивачем відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів щодо належності їй на праві власності житлового будинку, для обслуговування якого вона просить встановити їй право земельного сервітуту.

Колегія суддів погоджується із висновками суду щодо відсутності правових підстав встановлення земельного сервітуту, так як вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно із ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Статтею 98 ЗК України встановлено, що право земельного сервітуту це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою.

Частиною 2 ст. 401 ЦК України та ч. 1 ст. 100 ЗК України встановлено, що сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належать дві земельні ділянки площею 0,0154 га з кадастровим номером НОМЕР_2 для ведення особистого селянського господарства та земельна ділянка площею 0,1015 га кадастровий номер НОМЕР_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд, які розташовані за адресою: вул. Гагаріна село Погреби Броварського району Київської області.(а.с. 53,54).

У 2003 році ОСОБА_2 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_4, який помер у 2007 році, розпочали будівництво житлового будинку на земельній ділянці площею 0,1015 га, що знаходиться по АДРЕСА_1, у якому стали проживати з 2005 року, а позивач проживає і на даний час.

26 жовтня 2006 року між ОСОБА_3, від імені якої діяв ОСОБА_5, та ОСОБА_4 було укладено договір дарування земельної ділянки площею 0,1015 га, кадастровий номер НОМЕР_1, на якій розташовано житловий будинок.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 березня 2012 року, яке в установленому законом порядку набрало законної сили, вказаний договір дарування земельної ділянки від 26 березня 2006 року визнано недійсним, а додатковим рішенням суду від 20 квітня 2012 року витребувано від ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 спірну земельну ділянку та повернуто її ОСОБА_3

Крім того, встановлено та не заперечується позивачем, що на житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 на даний час відсутні будь-які правовстановлюючі документи, які- б могли підтвердити право власності ОСОБА_2 на вказаний житловий будинок.

Згідно ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Статтею 380 ЦК України визначено, що житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Встановлено, що ОСОБА_2 не надала доказів набуття права приватної власності на будинок, збудований на частині земельної ділянки по АДРЕСА_1, яка на праві власності належить ОСОБА_3

Вказаний будинок не прийнято в експлуатацію та не проведена державна реєстрація права власності на це нерухоме майно.

Крім цього, у ОСОБА_2 відсутнє право користування чи право власності на земельну ділянку, а тому за змістом ст..98 Земельного кодексу України вона не може вимагати встановлення відносно неї земельного сервітуту.

Всупереч положенням ст..99 Земельного кодексу України позивачем не зазначено який саме вид земельного сервітуту вона вимагає встановити.

Встановивши вказані обставини, з врахуванням предмету і правових підстав позову, доказів, наданих сторонами на підтвердження - заперечення позову, положень статей 98 - 100 Земельного кодексу України, статей 401- 404 Цивільного кодексу України суд прийшов до вірного висновку про відсутність правових підстав для встановлення за позивачем права постійного безоплатного земельного сервітуту щодо земельної ділянки площею 0,0411 га по АДРЕСА_1.

Позивач не довів свого позову, що є його обов»язком відповідно до вимог ст..ст.10,60 ЦПК України.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги на те, що суд не надав оцінки всім доказам, наявним у матеріалах справи, а саме: довідці з сільської ради про те, що позивач будувала та проживає у будинку з 2005 року, поясненням представника Погребської сільської ради про те, що відповідач ОСОБА_3 не цікавилась належними їй земельними ділянками, не будувала жилий будинок є необґрунтованими, так як суд при ухваленні рішення врахував всі докази, наявні у матеріалах справи.

Довідка Погребської сільської ради та пояснення її представника висновків суду не спростовують.

Доводи апеляційної скарги на преюдиційність рішень Броварського міськрайонного суду від 28 січня 2015 року та ухвали апеляційного суду Київської області, якими встановлено, що ОСОБА_2 разом із ОСОБА_4 з 2003року почали будівництво будинку, а з 2005 року - проживати в ньому, не заслуговують на увагу, так як суд дав оцінку цим доказам і вірно виходив із того, що ці обставини не є передбаченими законом підставами для задоволення позову в межах заявлених позовних вимог про встановлення постійного земельного сервітуту.

Інші доводи апеляційної скарги на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи висновків суду не спростовують і не впливають на законність і обґрунтованість рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Поліщук М.А.

Судді: Ігнатченко Н.В.

Фінагєєв В.О.