Провадження № 2/161/1081/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Подзірова А.О., при секретарі Кубяк О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до Сищук ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до Сищук ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 22.03.2006 року Сищук ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Сищук ОСОБА_1 належним чином не виконала взяті на себе зобовязання за договором.

Станом на 31.08.2015 року заборгованість за кредитним договором становить 46064,19 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом 8832,62 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом 37231,57 грн. Від цієї суми заборгованості віднімається сума в розмірі 30258,34 грн., яка була стягнута рішенням Луцького міськрайонного суду від 25.02.2013 року з відповідача на користь позивача, різниця становить 15805,85 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 790,29 грн.

Просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 17096,14 грн. за кредитним договором № б/н від 22.03.2006 року та понесені судові витрати по справі.

Представник позивача в судове засідання не зявився, проте подав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі за наявними матеріалами справи. Просив суд позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленням про отримання судової повістки.

Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 651, 1048, 1050, 1054 ЦК України.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до укладеного заяви - договору № б/н від 22.03.2006 року Сищук ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3 % на на місяці з розрахунку 360 днів на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.11).

За таких обставин, суд встановив, що Сищук ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» уклали правочин у вигляді заяви - договору № б/н від 22.03.2006 року, в відповідно до якого Сищук ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (3/30х360).

Згідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Пунктом 1 ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Станом на 31.08.2015 року заборгованість за кредитним договором становить 46064,19 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом 8832,62 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом 37231,57 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 25.02.2013 року з відповідача на користь позивача стягнута заборгованість за цим же кредитним договором сумі 30258,34 грн. (а.с. 6). Вказане рішення набрало законної сили та на час розгляду цієї справи не скасовано.

Відповідно до розрахунку різниця між поточного заборгованістю та розміром стягнутої суми складає 15805,85 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 790,29 грн. Отже заборгованість становить 17096,14 грн. (а.с. 7-9).

На письмову вимогу суду, представник банку надав розяснення, з якого вбачається, що Рішення Луцького міськрайонного суду від 25.02.2013 року з відповідача на користь позивача вже стягнута сума заборгованості 30258,34 грн,, у вказану суму входить основна сума заборгованості та відсотки до 30.11.2012 року. Зазначає, що сама 15805,85 це є відсотки нараховані відповідачу позивачем з 30.11.2012 року по 31.08.2015 року.

За таких обставин, суд вбачає, що позивач фактично просить суд стягнути з відповідача відсотки з 30.11.2012 року по 31.08.2015 року, штрафи фіксовану частину 500 грн. та процентну складову-790,29 грн., а всього 17096,14 грн.

Відповідачем подано до суду письмову заяву про застосування строку позовної давності, просив відмовити позивачу у задоволенні позову у зв'язку з пропуском цього строку.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

З розрахунку та виписки за лицевим рахунком, суд вбачає, що останній раз відповідач проводила платіж на вказаний картковий рахунок 26.07.2010 року в сумі 90 грн.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Суд визнає, що звернення позивача до відповідача з позовом, на підставі якого було ухвалене судом рішення від 25.02.2013 року є перериванням строку позовної давності, та, що цього дня строк позовної давності почався заново.

Суд також враховує, що позивач звернувся до суду 23.09.2015 року з вимогою до відповідача про стягнення неустойки, тобто з пропуском річного строку, що відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові в цій частині.

Тому в задоволенні позовних вимог позивача в частині стягнення неустойки (штрафу, пені) з відповідача, на думку суду, необхідно відмовити.

Що стосується вимог позивача, щодо стягнення відсотків, то суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що Сищук ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» уклали правочин у вигляді заяви - договору № б/н від 22.03.2006 року, в відповідно до якого Сищук ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач належним чином не виконала взяті на себе зобовязання за договором, а тому станом на 30.11.2012 року заборгованість Сищук ОСОБА_1 за вказаним договором становить 8832,62 грн. Вказана заборгованість вже стягнута за рішенням суду від 25.02.2013 року.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На день розгляду справи, кредитна заборгованість в сумі 8832,62 грн. відповідачем не сплачена.

За таких обставин, враховуючи, що сторонами встановлений розмір процентів договором заявою № б/н від 22.03.2006 року у розмирі 36 % річних (3% / 30 днів х 360 днів), суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за відсотками з 01.12.2012 року по 31.08.2015 року включно в сумі 8746,47 грн., відповідно до наступного розрахунку.

Розрахунок процентів

Сума боргу (грн..)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів (грн.)
8832.6201.12.2012 - 31.08. %8746,47

За таких обставин, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню процентів за користування кредитом в сумі 8746,47 грн. за період з 01.12.2012 року по 31.08.2015 року, тому на думку суду позовні вимоги в цій частині підлягають до часткового задоволення.

Суд критично відноситься до заяви представника відповідача, щодо застосування строку позовної давності до вимог про стягнення процентів за користування кредитом, оскільки судом визнано, що звернення позивача до відповідача з позовом, на підставі якого було ухвалене судом рішення від 25.02.2013 року є перериванням строку позовної давності, та, що цього дня строк позовної давності, в тому числі по вимогам, щодо стягнення процентів за користування кредитом, почався заново.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Тому з відповідача на користь позивача підлягає до сплати судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог - 623,13 грн. (1218 грн.х 8746,47 грн./17096,14 грн.).

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 3,8,10,14,15,30,60,61,62,88,213,214,215, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до Сищук ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з Сищук ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 22.03.2006 року, а саме процентів за користування кредитом в сумі 8746,47 грн. за період з 01.12.2012 року по 31.08.2015 року в розмірі 8746 (вісім тисяч сімсот сорок шість) грн.. 47 коп.

Стягнути з Сищук ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» понесені витрати повязані зі сплатою судового збору в розмірі 623,13 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

Луцького міськрайонного суду ОСОБА_2