У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2016 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого-судді Морозов В.В.,

при секретарі Швидкій І.О.,

з участю заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2,

представників ДВС Черкаського

районного управління юстиції ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Черкаського районного управління юстиції про відкриття виконавчого провадження та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського районного суду із скаргою в якій просить визнати неправомірною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №50015125 від 12 січня 2016 року у виконавчому провадженні про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором та визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12 січня 2016 року. Мотивуючи свою скаргу тим, що державною виконавчою службою при винесенні оскаржуваних постанов допущено ряд грубих порушень Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Зокрема скаржник зазначав, що виконавчою службою всупереч вимогам закону не своєчасно повідомлено його про відкриття виконавчого провадження та про постанову про арешт його майна та накладення заборони на його відчуження. Крім цього відповідно до вимог закону накладаючи арешт на майно ДВС мала б визначити строк на який воно вилучається, чого зроблено не було, а згідно вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» взагалі не можна накладати арешт на житловий будинок скаржника і саме з цих підстав просив задоволити вимоги скарги.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник вимоги скарги підтримали та просили їх задовольнити та просили суд прийняти його заяву про збільшення вимог скарги також просили визнати незаконною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору, яка винесена внаслідок незаконної постанови про відкриття виконавчого провадження.

Представники ДВС Черкаського районного управління юстиції в судовому засіданні вимог заяви не визнали та просили відмовити у їх задоволенні, вважаючи, що оскаржувані постанови прийняті без порушень Закону.

Суд, заслухавши доводи заявника, представників ДВС Черкаського РУЮ, вивчивши матеріали справи, вважає що скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» N 606-XIV від 21 квітня 1999 року (далі Закон №606) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №606 примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

За приписами ч. 2 ст. 2 Закону №606 примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу" (далі - державні виконавці).

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону №606 вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

Частиною 1 статті 6 Закону №606 визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 3 ст. 6 Закону №606 рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону №606 державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право:

1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону;

2) здійснювати перевірку виконання юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників;

3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну;

4) безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища;

5) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

6) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

7) за згодою власника використовувати приміщення, у тому числі комунальної власності, для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника для перевезення майна;

8) звертатися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа, про встановлення чи зміну порядку і способу виконання, про відстрочку та розстрочку виконання рішення;

9) звертатися до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, про роз'яснення змісту документа;

10) звертатися до суду з поданням про розшук боржника - фізичної особи або дитини чи про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання;

11) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ;

12) залучати у встановленому порядку до провадження виконавчих дій понятих, працівників органів внутрішніх справ, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання;

13) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом;

14) застосовувати під час провадження виконавчих дій відеозапис, фото- і кінозйомку;

15) у процесі виконання рішень за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників органів внутрішніх справ, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке за законом можливо звернути стягнення;

16) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або від боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог державного виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження;

17) з метою профілактичного впливу повідомляти органам державної влади, громадським об'єднанням, трудовим колективам і громадськості за місцем проживання або роботи особи про факти порушення нею вимог законодавства про виконавче провадження;

18) у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням;

19) у разі необхідності залучати до проведення чи організації виконавчих дій суб'єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача;

20) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону №606 відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону №606 державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Судом у судовому засіданні досліджено матеріали додані до скарги та встановлено, що підставою для відкриття виконавчого провадження №ВП 50015125 від 12.01.2016 року стала письмова заява стягувача ПАТ КБ «Приватбанк» від 06.01.2016 року та власне сам виконавчий лист суду від 13.11.2014 року зі строком предявлення до виконання до 13.01.2016 року. Таким чином суд вважає, що стягувач своєчасно скористався своїм правом та подав до ДВС відповідну заяву про відкриття виконавчого провадження.

Згідно ч. 2 ст. 19 Закону №606 у заяві про відкриття виконавчого провадження стягувач вправі зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, місцезнаходження його майна тощо), а також шляхи отримання ним коштів, стягнутих з боржника.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону №606 у заяві про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження.

У відповідності до ч. 1 ст. 25 Закону №606 державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Згідно ч. 2 ст. 25 закону №606 Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до ч. 5 ст. 25 Закону №606 копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Дослідивши надані матеріали, суд констатує, що державним виконавцем після відкриття виконавчого провадження виготовлено супровідний лист на імя боржника, який датований 12 січня 2016 року, однак як вбачається з копії поштового відправлення даний лист надійшов до поштового відділення лише 16.02.2016 року, тобто з порушенням ч. 5 ст. 25 Закону №606. Однак суд зауважує, що дане порушення відповідного строку ніяким чином на права скаржника не вплинуло, оскільки його скарга на постанову про відкриття виконавчого провадження судом прийнята до розгляду.

Посилання скаржника на те що ДВС не мала права повторно відкривати виконавче провадження яке згідно постанови від 30.06.2015 року є закінченим, суд вважає, не обґрунтованим та таким що не заслуговує на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до постанови ВДВС від 30.06.2015 року до ДВС надійшла заява стягувача про направлення виконавчого документа за місцем роботи боржника і на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 закону №606 указане виконавче провадження закінчено.

Згідно п. 10 ч. 1 ст. 49 закону №606 виконавче провадження підлягає закінченню у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

Тобто указане виконавче провадження не є завершеним у розумінні ст. 50 Закону №606, якою встановлено саме виключення даного випадку з поняття закінчення виконавчого провадження.

Посилання ж скаржника, як на підставу незаконного винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12.01.2016 року на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» N 1304-VII від 3 червня 2014 року, суд знаходить безпідставним, оскільки указаним законом врегульовано питання саме примусового стягнення нерухомого житлового майна, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", не можливість накладення заборони на відчуження такого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону №606 у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Враховуючи, що суд вважає, що ДВС діяла в межах наданих їй повноважень та у спосіб визначений законом при відкритті виконавчого провадження, вимога про скасування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 29.02.2016 року є незаконною та необґрунтованою.

За таких обставин, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає вимоги скаржника, необґрунтованими, а заяву такою, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.383 387 ЦПК України суд,-

у х в а л и в :

Скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Черкаського районного управління юстиції про відкриття виконавчого провадження та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В. В. Морозов