Справа № 350/728/16-ц
Провадження № 22-ц/779/2181/2016
Головуючий у 1 інстанції Бейко А. М.
Суддя-доповідач Горблянський Я.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Горблянського Я.Д.

суддів: Максюти І.О., Фединяка В.Д.

секретаря Капущак С.В.

з участю: апелянта ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3

представника служби у справах дітей - Фединяка С.І.

прокурора Сапожнікової Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом служби у справах дітей Рожнятівської РДА до ОСОБА_2 про відібрання малолітньої дитини без позбавлення батьківських прав, - за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рожнятівського районного суду від 26 вересня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

В червні 2016 року представник Служби у справах дітей Рожнятівської РДА звернувся в суд з позовом про відібрання малолітньої ОСОБА_5 від матері ОСОБА_2 без позбавлення її батьківських прав. Позов мотивований тим, що після проходження медичного обстеження в ОСОБА_5 виявлені ознаки неналежного догляду за дитиною, різке порушення психіки, затримка психічного, фізичного і розумового розвитку. Мати дитини ОСОБА_2 зарекомендувала себе з негативної сторони, веде аморальний спосіб життя, не займається вихованням дитини, її співмешканець, що проживає разом з нею не працює, зловживає алкогольними напоями, дебоширить в сім'ї.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 26.09.2016 року позов задоволено. Малолітню ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 відібрано у матері ОСОБА_2 без позбавлення її батьківських прав та передано її органу опіки та піклування Рожнятівської РДА.

Не погодившись з рішенням суду, вважаючи його таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, ухваленим при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. Вказує, що судом не було витребувано додатково з її місця проживання акту обстеження матеріально-побутових умов, характеристики, документів про стан здоров'я. Згідно характеристики від 03.09.2016 року відповідач поводить себе добре, від зловживання алкогольними напоями утримується, в громадських місцях та побуті поводить себе добре. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 03.10.2016 року, сім'я відповідача проживає в будинку матері, площею 90 кв.м., житловою площею 56 кв.м., за господарством закріплена земельна ділянка, в господарстві є корова, 2 свині, коза, відповідач працює в домашньому господарстві, в будинку наведено належний порядок, матеріально-побутові умови - задовільні. Судом порушено принцип 6 Декларації прав дитини прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20.11.1959 року, згідно якого малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена із своєю матір'ю. Суд всупереч вимог ч. 2 ст. 155 СК України не врахував інтереси дитини при вирішенні спору. Просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким в позові відмовити.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та її представника, представника органу опіки та піклування, прокурора, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Даним вимогам законодавства оскаржуване рішення відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини і залишення її на вихованні відповідачки є небезпечним для здоров'я і морального розвитку.

Встановлено, що ОСОБА_2 є матір'ю малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачка на час ухвалення рішення вихованням дитини не займається, часто перебуває у нетверезому стані, веде аморальний спосіб життя, умови проживання дитини з відповідачкою є незадовільними та загрожують її життю і здоров'ю, психічний розвиток малолітньої ОСОБА_5 не відповідає її віковому періоду, що вказує на соціально-педагогічну занедбаність.

Відповідно до вимог ч. ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

У висновку комісії з питань захисту прав дитини Рожнятівської РДА (а.с.12-13) визначена доцільність відібрати малолітню ОСОБА_5 від матері ОСОБА_2 без позбавлення останньої батьківських прав.

Даний висновок, складений на підставі належних доказів, що підтверджують умисне ухилення відповідачки від виконання батьківських обов'язків, є достатньо обґрунтованим та відповідає інтересам дитини, а тому покладений в основу оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За змістом ч.1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків, або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також у інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання.

Відповідно до п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. ( п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»).

Суд на підставі доказів перевірив наявність підстав, передбачених ст. 164 СК України для відібрання дитини та вирішив справу, застосувавши норму ст. 170 СК України, яка підлягала застосуванню до спірних правовідносин.

Посилання ОСОБА_2 на те, що суд не досліджував її характеристику від 03.09.2016 року та акт обстеження матеріально-побутових умов проживання від 03.10.2016 року, як на підставу задоволення апеляційної скарги, колегія відхиляє. Так, дані докази відповідачка під час розгляду справи в суд першої інстанції не надавала, поважних причин для цього не зазначила. Крім того, дані документи, в яких вказується, що ОСОБА_2 з часу відібрання дитини поводиться добре, утримується від зловживання алкогольних напоїв, а в домашньому господарстві наведено порядок, не вказують на відсутність підстав, що стали причиною для відібрання в неї дитини.

Крім того, згідно із ч. 3 ст. 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд може постановити рішення про повернення їм дитини за заявою батьків.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обставини справи з'ясовано всесторонньо і повно та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.,303,307,308,313-315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Рожнятівського районного суду від 26 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Я.Д. Горблянський

І.О. Максюта

В.Д. Фединяк