Справа № 487/7028/15-ц
Провадження № 2/487/209/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2016 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі

головуючого судді Разумовської О.Г.,

при секретарі Кожині В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність ПАТ «Дельта Банк»,

В С Т А Н О В И В:

03 вересня 2015 року представник ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність ПАТ «Дельта Банк».

Позовні вимоги позивач мотивував тим, що 06.03.2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 81П/2007, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 14000,00 дол. США з розрахунку 14,6 % річних на строк з 06.0362007 року по 05.03.2022 року. 30.06.2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк » та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ТОВ «Укрпромбанк» передає (відступає) AT «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого AT «Дельта Банк» замінює ТОВ «Укрпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від ТОВ «Укрпромбанк» до AT «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до AT «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість ТОВ «Укрпромбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Отже, відповідно до вищевказаного договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами AT «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору. З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за вказаним договором іпотекодавець ОСОБА_1 за договором іпотеки від 06.03.2007 року передав в іпотеку нерухоме майно: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 66,50 кв.м., житлова площа 37,80 кв.м. Відповідно до ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, у звязку з чим в нього утворилась заборгованості за договором, станом на 28.07.2015 року у сумі 183 543 грн. В рахунок виконання основного зобовязання позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття (передачі) предмету іпотеки у власність згідно із застереженням про задоволення вимог іпотеко держателя, що міститься в іпотечному договорі у порядку, передбаченому ст.ст. 36, 37 ЗУ «Про іпотеку». Вказані вище обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

До судового засідання представник позивача зявився, позовні вимоги підтримав в поновному обсязі, наполягав на задоволенні позову.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнавали, проти задоволення позову заперечували, суду надали письмові пояснення, в яких зазначають, що згідно до змісту ст.42 Закону України «Про іпотеку» та пункту 4.7 договору іпотеки, боржник або майновий поручитель вправі до дня реалізації предмета іпотеки виконати вимогу за основним зобов'язанням чи ту її частину, виконання якої прострочено, таке виконання є підставою для припинення реалізації предмета іпотеки. Станом на час розгляду даної справи основне зобовязання за кредитним договором виконано в повному обсязі, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Третя особа ОСОБА_2 до судового засідання не зявилась, суду надала заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутності, проти задоволення позову заперечувала, просила суд у позові відмовити.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06.03.2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 81П/2007, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 14000,00 дол. США з розрахунку 14,6 % річних на строк з 06.0362007 року по 05.03.2022 року.

30.06.2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк » та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ТОВ «Укрпромбанк» передає (відступає) AT «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого AT «Дельта Банк» замінює ТОВ «Укрпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від ТОВ «Укрпромбанк» до AT «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до AT «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість ТОВ «Укрпромбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Таким чином, керуючись договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, АТ «Дельта Банк» набуло статус нового кредитора згідно ст.ст. 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України та відповідно всіх процесуальних прав та обовязків нового кредитора.

Отже, відповідно до вищевказаного договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами AT «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору.

З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за вказаним договором іпотекодавець ОСОБА_1 за договором іпотеки від 06.03.2007 року передав в іпотеку нерухоме майно: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 66,50 кв.м., житлова площа 37,80 кв.м. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_3, 01 липня 2003 року за № 1896, та зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 02 липня 2003 року, № запису: 18346 в книзі: 107.

Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст.514 ЦК України та вказаного Договору до ПАТ «ОСОБА_4 банк» перейшло право вимоги, що виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора.

Відповідно о ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині.

Відповідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 36 ЗУ «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Однак, відповідно до змісту ст.42 Закону України «Про іпотеку» та пункту 4.7 договору іпотеки, боржник або майновий поручитель вправі до дня реалізації предмета іпотеки виконати вимогу за основним зобов'язанням чи ту її частину, виконання якої прострочено, таке виконання є підставою для припинення реалізації предмета іпотеки.

Станом на час розгляду даної справи основне зобовязання за кредитним договором виконано в повному обсязі, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Також судом встановлено, що у разі наявності нотаріально завіреного договору забезпечення кредиту на виконання припису ч. 1 ст. 513 ЦК України додатково укладається договір відступлення права вимоги заставодержателя або іпотекодержателя за відповідним договором забезпечення, але в матеріалах справи відсутні належні докази підтверджуючи право позивача на звернення стягнення на заставне майно, а саме: нотаріально посвідчений договір відступлення права вимоги за іпотечним договором та витяг із Державного реєстру про заміну кредитора в зобовязанні.

Згідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підставі пункту 4.7 поговору про передачу Активів та Кредитних зобовязань Укрпромбанку на користь ОСОБА_4 від 30.06.2010 року при передачі права вимоги від Укрпромбанку до позивача в державних реєстрах повинні бути внесені відповідні зміни.

А на підставі пункту 4.5 Договору від 30.06.2010 року порядок та склад документів що передаються по актам від Укрпромбанку на користь позивача визначено Регламентом щодо послідовності дій Укрпромбанку та ОСОБА_4 в процесі прийому/передачі активів Укрпромбанку та ОСОБА_4 в процесі прийому/передачі активів Укрпромбанку в рахунок погашення заборгованості.

В матеріалах справи зазначений регламент відсутній, із тексту договору неможливо визначити обсяг активів що передавались, в державному реєстрі відомості щодо заміни іпотекодержателя відсутні.

Також не є належним доказом та визиває сумнів с приводу його достовірності витяг з додатку №2 до договору від 30.06.2010 року складений та підписаний юрисконсультом позивача ОСОБА_5 Повноваження зазначеної особи судом не встановлено, а згідно до вимог пункту 2 розділу 10 Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом МінЮста від 18.06.2015 року за №1000/5, зареєстрованого в МінЮсті 22.06.2015 року за №736/27181, установа має право засвідчувати копії документів, що створюються в ній, за винятком копій документів, які відповідно до законодавства потребують засвідчення в нотаріальному порядку.

Таким чином, оскільки договір від 30.06.2010 року - є нотаріально посвідченим, належним доказом та належно оформленим є нотаріально завірений витяг із додатку/договору, оформлений згідно до глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МінЮсту від 22.02.2012 року за №296/5, зареєстрованого в МінЮсті 22.02.2012 року за №282/20595.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи зазначене позивач не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, тому з урахуванням ст. 60 ЦПК України суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 208-218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність ПАТ «Дельта Банк» відмовити.

Рішення вступає в законну силу через 10 днів після його проголошення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва в порядку, передбаченому ст.ст. 294 - 296 ЦПК України.

Суддя О.Г. Разумовська