АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/260/16 Справа № 175/405/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шабанов А. М. Доповідач - Красвітна Т.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2016 року м. Дніпропетровськ

колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Міхеєвої В.Ю,

при секретарі Синенко Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства "Банк Ренесанс Капітал" на заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2015 року та на додаткове рішення цього ж суду від 09 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Банк Ренесанс Капітал", третя особа - Приватне акціонерне товариство "Українська Акціонерна Страхова Компанія Аска-Життя", про захист прав споживачів, визнання договорів недійсними, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року позивачка звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 04.12.2013 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, згідно з яким відповідач надав позивачу кредит у сумі 22880 грн., з яких 20000 грн, - сума на загальні споживчі цілі, 2880 грн. - оплата договору страхування життя, шляхом здійснення банківського переказу на картковий рахунок позивача, строком на 60 місяців. На той самий строк укладено договір страхування життя між позивачем та ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія «Аска-Життя» в особі страхового агента ПАТ «Банк ренесанс капітал». При цьому згідно оферти позивачки страхова сума мала дорівнювати сумі кредиту на загальні споживчі цілі, вигодонабувачем мала стати кредитна установа ПАТ «Банк ренесанс капітал». Так, 04.12.2013 року банк видав позивачу кошти через кассу банку в сумі 19800 грн., а 200 грн. зараховано на картковий рахунок позивача, а також банк нараховує щомісячно комісію. 29 вересня 2014 року позивач звернулась до банку для розрахунку дострокового погашення кредиту та отримала інформацію, що сума з метою дострокового погашення за договором складає 20864,82 грн., на 26.01.2015 року - 19661,96 грн. Позивач з цією сумою не згодна, на 02.02.2015 року за договором сплачено 14342 грн. Заборгованість за кредитним договором відсутня. Тому позивач, уточнивши позовні вимоги, просила визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту від №GP-5564881 від 04.12.2013 року, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», договір страхування життя №GP-5564881 від 04.12.2013 року, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ "Українська Акціонерна Страхова Компанія Аска-Життя"; стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» суму заборгованості в розмірі 5658,0 гри.; визнати правовідносини за договором про надання споживчого кредиту № GP-5564881 від 04.12.2013 року припиненими.

Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2015 року та додатковим рішенням цього ж суду від 09 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено, визнано недійсним кредитний договір №GP-5564881 від 04.12.2013 року, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» суму заборгованості в розмірі 5658,0 грн.; визнано недійсним договір страхування життя №GP-5564881 від 04.12.2013 року, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ "Українська Акціонерна Страхова Компанія Аска-Життя"; правовідносини за договором про надання споживчого кредиту №GP-5564881 від 04.12.2013 року, укладеним між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», - визнано припиненими; стягнуто з ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» в дохід держави судовий збір в розмірі 974,4 грн.

В апеляційних скаргах апелянт посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, у зв'язку з чим ставить питання про скасування оскаржуваних заочного та додаткового рішень, просить ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішень суду в межах доводів апеляційних скарг, у відповідності до вимог ст. 303 ЦПК України, і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційних скарг, скасування заочного та додаткового рішень з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» 04.12.2013 року було укладено договір споживчого кредиту № GP-5564881, відповідно до якого позивач отримала кредит, шляхом банківського переказу, у сумі 22880 грн. (20000,0 грн. на загальні споживчі цілі та 2880,0 грн. в рахунок оплати договору страхування), зі сплатою відсотків за користування кредитом 2,4%, із кінцевим терміном повернення - 04.12.2018 року. Договором встановлено сплату комісії за обслуговування кредиту у розмірі 549,0 грн. та визначено, що комісія за переказ коштів дорівнює 0,0 грн.

Крім того, між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» було укладено договір карткового рахунку, за умовами якого ОСОБА_3 відкрито рахунок НОМЕР_1 у ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» із встановленим лімітом овердрафту 0,0 грн.

На забезпечення виконання договору споживчого кредиту № GP-5564881 від 04.12.2013 року, між ОСОБА_3 та ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія Аска-Життя», від імені якого на підставі Агентського договору діяв ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», було укладено договір страхування життя № GP-5564881 від 04.12.2013 року (а.с. 18), за умовами якого встановлена страхова сума у розмірі 20000,0 грн. та сплачено ПрАТ «УАСК Аска-Життя» страхову премію в розмірі 2880,0 грн. Предметом даного договору є майнові інтереси, які не суперечать чинному законодавству України, пов'язані з життям, здоров'ям, працездатністю страхувальника, який є застрахованою особою. Вигодонабувачем за вказаним договором страхування є ПАТ«Банк Ренесанс Капітал». Страховими випадками за умовами даного договору є смерть в результаті захворювання або нещасного випадку або інвалідність I групи в результаті нещасного випадку застрахованої особи у період дії договору. Строк дії договору страхування співпадає зі строком дії кредитного договору - до 04.12.2018 року.

Факт укладення, підписання вищевказаних договорів, які оформлені одним письмовим документом, визнано позивачкою та її представником, що стверджується змістом позовної заяви та журналом і звукозаписом судового засідання суду апеляційної інстанції.

Судом також встановлено, що банком зобов'язання за договором споживчого кредиту виконані вчасно та у повному обсязі шляхом перерахування на рахунок позивача НОМЕР_1 коштів в розмірі 20000,0 грн., що підтверджується меморіальним ордером №2180013 від 04.12.2013 року (а.с.89)

В свою чергу, позивачка систематично, протягом періоду з грудня 2013 року по січень 2015 року включно, вчиняла дії, що свідчать про визнання умов договору споживчого кредиту - сплачувала кошти на виконання вказаного договору на користь банку, що стверджується копіями відповідних квитанцій на а.с. 24 - 35. Крім того, даний факт, згідно змісту позовної заяви, визнано позивачкою.

Частинами 1, 2 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Згідно частин 1, 2, 3 ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно зі ст. 985 ЦК України страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у разі настання страхового випадку.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами 1, 2 ст. 215 діючого ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, де закріплено, що зміст правочину не має суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей; недійсним також є правочин, якщо його недійсність встановлена законом.

Відповідно до пунктів 4, 6 ч. 1 ст.5 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі мають право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника.

Згідно ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Також, відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суб'єкт підприємницької діяльності, що надає послуги, не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, встановивши у повному обсязі фактичні обставини справи, - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки при укладанні та підписанні оспорюваних договорів вимоги законодавства порушені не були, форма і зміст цих договорів відповідають положенням ст.ст. 215, 203 ЦК України.

Судом не встановлено наявності підстав для застосування ч. 1 ст. 230 ЦК України, якою передбачено, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Будь-яких доказів введення позивачки в оману відповідачем суду не надано, клопотання про витребування відповідних доказів позивачкою не заявлено.

При укладенні оспорюваних договорів сторонами були погоджені всі істотні умови договорів, а, відповідно до ст.ст. 5, 11, 12 Закону України «Про захист прав споживачів», до укладення кредитного договору банком було надано позивачці всю необхідну, достовірну та доступну інформацію про умови кредитування, що підтверджується підписами позивачки під текстом «Пропозиції укласти договори» та під текстом «Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків» (а.с. 15 - 18).

Доводи позивачки про порушення банком порядку видачі кредитних коштів - є недоведеними. Позивачкою тіло кредиту отримано вчасно та у повному обсязі, згідно до умов договору, що стверджується викладеними вище доказами.

Твердження позивачки про відсутність графіку погашення кредиту - суперечить змісту оспорюваного договору, оскільки безпосередньо у тексті кредитного договору зазначена детальна інформація, яка викладена у табличній формі, щодо порядку, строку, періодичності платежів, які складаються із платежів на погашення суми основного боргу, процентів за користування кредиту. У таблиці вказані конкретні розміри кожного платежу та строк його внесення, крім того зазначено розмір реальної процентної ставки (64,652%) і абсолютне значення подорожчання кредиту (40602,75 грн.) (а.с. 18).

Посилання представника позивачки на несправедливість умов кредитного договору; встановлення відповідачем зборів, відсотків, комісії, платежів за дії, які не являються послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів» -є необґрунтованими та недоведеними, не підтверджуються матеріалами справи.

Посилання позивача на недійсний договору через наявність у ньому третейського застереження, оскільки вказана умова обмежує право позивача на звернення за захистом своїх прав до суду, - є безпідставним, надуманим. Наявність умови про третейське застереження не впливає на обсяг прав позивача щодо звернення до суду.

Твердження позивача про недотримання форми договору страхування життя № GP-5564881 від 04.12.2013 року - суперечать матеріалам справи. Оспорюваний договір страхування укладений у належній простій письмовій формі 04.12.2013 року між ОСОБА_3 та ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія Аска-Життя», від імені якого на підставі Агентського договору діяв ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» (а.с. 18).

Колегія зауважує, що позовна вимога про визнання недійсним договору страхування життя № GP-5564881 від 04.12.2013 року не пред»явлена до належного відповідача, адже ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія Аска-Життя» притягнуто до участі у справі у якості третьої особи. Суд першої інстанції не врахував, що рішення суду за результатами розгляду спору між позивачем і відповідачем не може прямо зачіпати прав та обов»язків третьої особи; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, не є стороною спірного матеріального правовідношення. Страхова компанія не була залучена до участі у справі в якості співвідповідача.

Колегія наголошує, що позивачці банком була надана вся необхідна, достовірна та доступна інформація про умови оспорюваних угод; при підписанні договору позивачка усвідомлювала наслідки його укладання, але вимог про зміну умов договору банку не заявляла, отже умови угод були погоджені сторонами з дотриманням прав і законних інтересів позивачки.

Судом не встановлено факту порушення прав чи законних інтересів позивачки у зв»язку з укладенням оспорюваних договорів.

Доводи представника позивачки про складний стан здоров»я його довірительки у наслідок хвороб та похилого віку, скрутне матеріальне положення - не є правовими підставами для визнання оспорюваних договорів недійсними.

Враховуючи наведене, колегія дійшла висновку про відсутність підстав для визнання кредитного і страхового договорів недійсними, що тягне необхідність відмови у задоволенні похідної позовної вимоги про стягнення з позивачки на користь банку суми заборгованості в розмірі 5658,0 грн.

Колегія зауважує, що у даному провадженні банком зустрічний позов про стягнення з позивачки заборгованості за кредитним договором не заявлено.

Безпідставною є і позовна вимога про визнання припиненими правовідносини за договором про надання споживчого кредиту №GP-5564881 від 04.12.2013 року. Такий спосіб захисту є неналежним, оскільки не передбаченій ст. 16 ЦК України, договором або законом.

На викладені вище обставини місцевий суд уваги не звернув, фактичні обставини справи не встановив, що спричинило ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення, яке підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного вище, колегія дійшла висновку, що рішення та додаткове рішення місцевого суду підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Банк Ренесанс Капітал" - задовольнити.

Заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2015 року та додаткове рішення цього ж суду від 09 листопада 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Банк Ренесанс Капітал" про визнання недійсними кредитного договору та договору страхування, стягнення грошової суми, визнання правовідносин припиненими - відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді