Справа № 464/3427/15 Головуючий у 1 інстанції: Горбань О.Ю.
Провадження № 22-ц/783/1107/16 Доповідач в 2-й інстанції: Федоришин А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - Федоришина А.В.,

суддів: Ніткевича А.В., Тропак О.В.,

секретаря: Іванової О.О.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 1 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Львівської міської ради, управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, Львівської міської громадської організації «Союз Українок», третя особа: Львівське комунальне підприємство «Старий Сихів» про визнання недійсним договору, виселення, визнання права власності,-

в с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням відмовлено у задоволенні зазначеного позову, яким ОСОБА_5 просила визнати недійсним договір №С-9317-14 від 24.12.2014 року, укладений між управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради та Львівською міською громадською організацією «Союз Українок» про оренду приміщення площею 13,1 кв.м., що знаходиться у п'ятому під'їзді будинку АДРЕСА_1. Просила також визнати за нею право спільної сумісної власності на ці приміщення і виселити з них орендаря.

Рішення оскаржила ОСОБА_5 Просить його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення її вимог. Посилається на те, що суд невірно встановив фактичні обставини справи, його висновки не відповідають дійсним обставинам справи. Суд невірно застосував норми матеріального права. Зокрема вказує, що спірне приміщення є допоміжним приміщенням у будинку і тому перебуває у спільній власності усіх його мешканців. Суд прийшов до протилежного висновку, так як не дав належної оцінки доказам у справі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників відповідачів на заперечення скарги, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить законних підстав для її задоволення з таких мотивів.

Встановлено, що відповідно до рішення Львівської міської ради від 27.07.2014 року №470 зареєстровано територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради право комунальної власності на окремий об'єкт - нежитлові приміщення першого поверху (індекси частин приміщення ХХІХ, ХХІХа) загальною площею 13.1 кв. м. на АДРЕСА_1 (а.с. 154 т. 1).

Відповідно до договору оренди №С-9317-1424, укладеного 24.12.2014 року між управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради та Львівською міською громадською організацією «Союз Українок», орендар прийняв у тимчасове платне користування нерухоме майно, що знаходиться на балансі ЛКП «Старий Сихів» - приміщення на АДРЕСА_1, загальною площею 13,1 кв.м, під індексами XXIX, ХХІХа для створення музею історії українського жіночого руху.

На виконання умов договору оренди між балансоутримувачем - ЛКП «Старий Сихів» та орендарем - ЛМГО «Союз Українок» складено акт №6 від 26.12.2014 року про приймання-передачу об'єкта оренди.

22.06.2015 року видано свідоцтво про право власності Львівської міської ради на нежитлові приміщення загальною площею 13.1 кв. м. на АДРЕСА_1 (а.с.90).

Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову є правильним, відповідає матеріалам справи і ґрунтується на нормах права.

Відповідно до загальних норм цивільного законодавства, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, передбачених законом.

Підстави недійсності правочину визначені, зокрема, ч. 1 ст. 215 ЦК України, за умовами якої недійсним є правочин, якщо в момент його вчинення стороною (сторонами) не було додержано вимог, встановлених частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Як убачається із позову, підставою для визнання оспорюваного договору оренди недійсним ОСОБА_5 вважала недодержання управлінням комунальної власності ч.ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України, так як розпорядилася майном, на яке не мала права.

Відсутністю прав управління комунальної власності на спірне майно позивач вважала ту обставину, що спірні нежитлові приміщення є допоміжними приміщеннями і відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» є у спільній власності мешканців будинку, власників приватизованих квартир.

Проте ця вимога позивача не ґрунтується на дійсних обставинах справи.

Так, приміщення площею 13,1 кв.м, під індексами XXIX, ХХІХа на АДРЕСА_1 є нежитловими приміщеннями, не входять до житлового фонду і тому не можуть бути у спільній власності мешканців будинку. Тому посилання апелянта ОСОБА_5 на приписи Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у цій справі є помилковими.

Те, що спірні приміщення не відноситься до житлового фонду свідчить також і лист департамента житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, із якого вбачається, що це майно не обліковується у фонді житлового господарства.

Як правильно встановив суд першої інстанції, спірні приміщення є окремим об'єктом цивільно - правових відносин, на нього було складено окремий технічний паспорт і він перебував на балансі ЛКП «Старий Сихів».

До цього слід сказати, що на момент укладення оспорюваного договору оренди №С-9317-14 від 24.12.2014 року рішенням Львівської міської ради від 27.07.2014 року №470 право власності на спірні приміщення було зареєстровано територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради.

Це право власності не було скасованим на час ухвалення рішення судом першої інстанції, так і на час апеляційного провадження.

За таких обставин підстав для висновку про те, що спірним приміщенням розпорядилася не належна особа не має.

Доводи апеляційної скарги не спростовують цього висновку.

Таким чином колегія суддів знаходить, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 317 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 1 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді: