СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
пр. № 2/759/467/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2016 року Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Зайця Т.О. при секретарі Ковтун М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Київської міської ради, треті особи Головне управління юстиції в м. Києві, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Дванадцята Київська нотаріальна контора про усунення від права на спадкування,

В С Т А Н О В И В:

04.08.2015 року ОСОБА_1 звернувся з позовом про визнання права власності на спадкове майно, а саме: ? частину квартири АДРЕСА_1. Вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер батько позивача - ОСОБА_4, після смерті якого відкрилась спадщина, до складу якої входить кімната квартири АДРЕСА_1. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом, іншим спадкоємцем майна померлого є його дружина - відповідач ОСОБА_2 При зверненні до нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину державний нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. Зазначені документи знаходяться у відповідача, яка відмовляється надати в добровільному порядку правовстановлюючі документи на спадкове майно. Під час розгляду справи позивач зменшив позовні вимоги і просив визнати за ним в порядку спадкування право власності на 2/10 частин квартири АДРЕСА_1

24.11.2015 року ОСОБА_2 подала зустрічну позовну заяву, в якій просила усунути ОСОБА_1 від права на спадкування за законом на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4. ОСОБА_2 посилається на те, що ОСОБА_1 не приймав участі в матеріальному забезпеченні батька за його життя, не брав участі в догляді за хворим, не цікавився станом його здоров'я, не відвідував батька, не вчиняв жодних дій щодо утримання та надання йому будь-якої допомоги.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представники підтримали свої позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. У задоволенні зустрічного позову просили відмовити. ОСОБА_1 пояснив, що з батьком він зустрічався 1-3 рази на місяць, батько не звертався до нього за допомогою, після першої операції в 2012 році спадкодавець ходив на роботу. ОСОБА_1 вважає, що його батько (спадкодавець) не потребував допомоги.

ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні підтримали зустрічні позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на викладені в зустрічному позові обставини. У задоволенні первісного позову просили відмовити. ОСОБА_5 стверджувала, що син (ОСОБА_1.) до батька (ОСОБА_4) не приходив і не телефонував. 13.09.2012 року спадкодавцю було встановлено 2 групу інвалідності, але він продовжував числитися на роботі, обдзвонював боржників ЖЕКу. ОСОБА_2 визнає, що ОСОБА_4 міг сам їсти, ходити, був усім забезпечений, але вважає, що він потребував моральної підтримки від сина. В лютому 2013 року ОСОБА_4 сам поїхав до лікарні, де його госпіталізували.

Третя особа ОСОБА_3 просила суд задовольнити зустрічні позовні вимоги, а в задоволенні первісного позову - відмовити

Представники КМР та ГУЮ у м. Києві в судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином, надіслали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності.

В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

Свідок ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3, фізична особа-підприємець, пояснив, що він брат спадкодавця - ОСОБА_4, останній спілкувався з сином (ОСОБА_1.), вони їздили разом на риболовлю. Свідок стверджує, що в лютому 2013 року, коли ОСОБА_4 перебував у лікарні, ОСОБА_1 (позивач за первісним позовом) приїжджав до батька (ОСОБА_4) в лікарню. Свідок також пояснив, що спадкодавець був самостійним, сам їздив за кермом, працював, до лютого 2013 року ОСОБА_4 не був у безпорадному стані, він міг сам себе обслуговувати.

ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4, пенсіонер, пояснила, що ОСОБА_1 - це її племінник, останній зустрічався і спілкувався з батьком (ОСОБА_4), у них були нормальні відносини. Коли в лютому 2013 року ОСОБА_4 перебував у лікарні, свідку зателефонувала сестра і попросила привезти до лікарні бульйон для ОСОБА_4 В лікарні ОСОБА_1 (ОСОБА_1.) з матір'ю повідомили свідку, що вони ночували біля ОСОБА_4

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 53 років помер ОСОБА_4, про що складено відповідний актовий запис №3049, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_2 (а. с. 7).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, до складу якої входить 2/5 (4/10) частини квартири під АДРЕСА_1 яка була придбана останнім на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу ? частини квартири, зареєстрованого в реєстрі за №8662 від 13.08.2006 року та 16.08.2006 року зареєстрована в БТІ м. Києва на праві приватної власності (а. с. 41 - 42). Належність померлому 2/5 частин квартири підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру права власності на нерухоме майно від 28.08.2013 року (а. с. 36-40), інформаційною довідкою БТІ м. Києва №26741 від 22.08.2013 року (а. с. 34).

Квартира складається з 2-х кімнат, жилою площею 26,5 кв. м., що підтверджується технічним паспортом (а. с. 45 - 46). Оціночна вартість об'єкта нерухомості становить 465 872 грн., що підтверджується висновком про вартість майна від 22.08.2013 року (а. с. 48 - 50).

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 за законом є його син - ОСОБА_1, дружина - ОСОБА_2 Факт родинних відносин сторін з померлим підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 (а. с. 9) та свідоцтвом про шлюб (а. с. 84).

01.04.2013 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини (а. с. 70), 16.05.2015 року ОСОБА_9 звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини (а. с. 82).

Відповідно до довідки форми №3, виданої ЖБК Святошинського району м. Києва «Авіатор - 2» від 22.04.2013 року, власником особового рахунку квартири АДРЕСА_1 - Б є ОСОБА_10, у квартирі зареєстрована ОСОБА_11 - дружина власника (а. с. 14 - копія довідки). По день смерті ОСОБА_4 був зареєстрований за вказаною адресою, що підтверджується довідкою ЖБК Святошинського району м. Києва «Авіатор - 2» (а. с. 13). Згідно довідки форми №3, виданої ЖБК Святошинського району м. Києва «Авіатор - 2» від 16.11.2015 року власником особового рахунку квартири АДРЕСА_1 - Б є ОСОБА_10, у квартирі зареєстрована ОСОБА_2 - дружина власника (а. с. 143 - копія довідки).

18.12.2014 року державний нотаріус 12 КДНК виніс постанову про відмову ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири, яка знаходиться в АДРЕСА_2, яка належала померлому ОСОБА_4, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на частину квартири, та її державної реєстрації (а. с. 117 - копія постанови).

Також судом встановлено і визнається сторонами, що з 2012 року спадкодавець хворів, у нього було виявлено цироз печінки та рак.

13.09.2012 року ОСОБА_4 було встановлено 2 групу інвалідності, загальне захворювання, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК (а. с. 159).

ОСОБА_4 працював, що підтверджується довідкою про доходи, виданої КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва», відповідно до якої за період з січня 2012 року по грудень 2012 року йому нарахована заробітна плата у розмірі 37 696,76 грн., в тому числі за грудень 2012 року - 2 440,63 грн.

Згідно виписки з історії хвороби № 1115 від 13.02.2013 року ОСОБА_4 рекомендовано лікування у відділенні хоспіс (а. с. 157).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Спір з приводу спадкового майна виник з тих підстав, що ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на частину квартири, які знаходяться у володіння ОСОБА_2, яка відмовляється надавати йому документи та оспорює його право на спадкування.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Частиною ч. 1 ст. 1261 ЦК України зазначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч. 1 ст. 1267 ЦК України).

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 1268 спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Частина 5 статті 1268 ЦК України закріплює, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 1, ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України).

В силу ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно роз'яснень, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК. За змістом ст. 392 ЦК належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку.

Враховуючи зазначені норми Цивільного кодексу України, роз'яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року N 7 та листа ВССУ від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою, при втраті правовстановлючого документа на спадкове майно.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на частину квартири, які знаходяться у володіння ОСОБА_2, яка відмовляється надавати йому документи та оспорює його право на спадкування.

За таких обставин існують правові підстави для захисту в судовому порядку права власності спадкоємця (ОСОБА_1.) на спадкове майно шляхом його визнання, оскільки нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, спадкодавець не має можливості отримати свідоцтво через відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно і його право на спадкування та на спадщину оспорюється іншим спадкоємцем.

Частина 1 статті 1278 ЦК України встановлює, що частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч. 1 ст. 1267 ЦК України).

В пункті 26 постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року N 7 зазначено, що при поділі спадщини між спадкоємцями необхідно враховувати правило частини першої статті 1278 ЦК про те, що коли спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між спадкоємцями, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними. При розподілі такої спадщини необхідно застосовувати норми, що регулюють відповідні правовідносини спільної часткової власності.

Судом встановлено, що спадкоємцями ОСОБА_4 є його син ОСОБА_1 та дружина ОСОБА_2, спадкодавець сам не розподілив спадщину між спадкоємцями, а тому, враховуючи приписи ч. 1 ст. 1267 ЦК України та ч. 1 ст. 1278 ЦК України, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними.

Спадкуванню підлягає 2/5 (4/10) частин квартири, а тому на підставі ст. ст. 392, ч. 1 ст. 1261, 1267-1269, ч. 1 ст. 1278 ЦК України за ОСОБА_1 підлягає визнанню в порядку спадкування право власності на 1/5 (2/10) частин квартири АДРЕСА_1

Зустрічна позовна заява про усунення ОСОБА_1 від права на спадкування за законом не підлягає задоволенню в силу наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ (ч. 6 ст. 1224 ЦК України).

Пунктом 6 Постанови пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7 зазначено, що правило частини п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про держання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК.

Виходячи зі змісту ст. 1224 ЦК України, суд при вирішенні справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України, повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи можлива лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності.

Підсумовуючи наведене, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: 1) ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; 2) перебування спадкодавця в безпорадному стані; 3) потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

На необхідності встановлення в сукупності вказаних обставин звертається увага в п. 4 листа ВССУ від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з того, що в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази того, що спадкодавець перебував у безпорадному стані до 13.02.2013 року, що він потребував допомоги саме від ОСОБА_1, а останній ухилявся від надання спадкодавцеві допомоги.

З пояснень сторін і свідків вбачається, що до лютого 2013 року спадкодавець не перебував у безпорадному стані, він самостійно забезпечував умови свого життя, не потребував стороннього догляду, допомоги чи піклування. З пояснень сторін та свідків встановлено, що до лютого 2013 року ОСОБА_4 міг сам їсти, ходити, керувати автомобілем, він був усім забезпечений, працював. А тому, незважаючи на те, що спадкодавець хворів, судом достовірно встановлено факт не перебування ОСОБА_4 в безпорадному стані до лютого 2013 року.

Судом встановлено, що в лютому 2013 року спадкодавець ОСОБА_4 сам поїхав до лікарні і лише в лікарні його стан здоров'я значно погіршився, проте беззаперечні докази перебування ОСОБА_4 у безпорадному стані відсутні. Коли в цей період спадкодавець перебував у лікарні, ОСОБА_1 його відвідував, що підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_8, купував йому ліки і отримував медичну документацію, що підтверджується запитом з КМКЛ № 7, рецептом на ліки та чеком з аптеки (а. с. 178, 182-183). Наведене свідчить, що під час перебування ОСОБА_4 в лікарні за декілька днів до смерті, ОСОБА_1 його відвідував, піклувався, купував необхідні ліки.

Враховуючи пояснення сторін і свідків, суд дійшов висновків, що спадкодавець ОСОБА_4 не перебував у безпорадному стані та не потребував допомоги від спадкоємця ОСОБА_1, в період перебування спадкодавця в лікарні син його відвідував, купував ліки, піклувався. Наведене свідчить про відсутність правових підстав для усунення ОСОБА_1 від права на спадкування.

На підставі наведеного суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову та необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст. ст. 57, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 392, 1224, 1261, 1267-1269, 1278 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в порядку спадкування право власності на 2/10 частин квартири АДРЕСА_1

Відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги та може бути оскаржене до апеляційного суду м. Києва через районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення виготовлено 09.03.2015 року.

СУДДЯ: Т.О. ЗАЄЦЬ