Ухвала

іменем україни

17 березня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ТкачукО.С., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 2 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 24 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобільний ринок», третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «ЗОРЗ», про стягнення грошових коштів,

встановив:

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що 1 листопада 2005 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Авто-Плюс» (далі - ТОВ «Авто-Плюс»), що діяло в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобільний ринок» (далі - ТОВ «Автомобільний ринок») було укладено договір про надання основних та додаткових послуг, відповідно до умов якого ТОВ «Авто-Плюс» зобов'язалось надавати йому послуги щодо користування торговим місцем НОМЕР_1 в торговельному ряду № 3. 1 серпня 2007 року відповідач уклав з товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «ЗОРЗ» (далі - ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «ЗОРЗ») договір управління майном, за яким передав в управління цілісний майновий комплекс «Автомобільний ринок». Зазначав, що ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «ЗОРЗ» не могло мати статусу ринку, оскільки згідно з Правилами торгівлі на ринках, затвердженими наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства внутрішніх справ України, Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України, ринком є суб'єкт господарювання, створений на відведеній за рішенням місцевого органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування земельній ділянці і зареєстрований в установленому порядку, функціональними обов'язками якого є надання послуг та створення для продавців та покупців належних умов в процесі купівлі-продажу товарів. Посилаючись на те, що він не отримував жодних послуг від ТОВ «Автомобільний ринок» та ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «ЗОРЗ», а останні, починаючи з 2007 року чинили йому перешкоди у здійсненні ним підприємницької діяльності, що виразилося зокрема у вивезенні його майна з торгового ряду у невідомому напрямку, позивач просив стягнути з ТОВ «Автомобільний ринок» вартість вивезеного товару у розмірі 450 тис. грн., втрачену вигоду у розмірі 266 200 грн., відшкодувати матеріальні збитки у розмірі 11 977 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 2 листопада 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 24 грудня 2015 року рішення районного суду від 2 листопада 2015 року змінено та виключено з мотивувальної частини рішення посилання на пропуск строку позовної давності як на підставу відмови у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 2 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 24 грудня 2015 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суди, з урахуванням встановлених фактичних обставин, дійшли правильного висновку, що позивач на виконання вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України не довів обставин, якими він обґрунтовував свої вимоги, зокрема того, що ТОВ «Автомобільний ринок» було завдано йому матеріальні збитки та розміру цих збитків з посиланням на докази, а також не обґрунтував розмір упущеної вигоди. При цьому, апеляційний суд, правильно зазначив, що позовна давність може застосовуватися у випадку обґрунтованості позовних вимог, а оскільки вимоги позивача є необґрунтованими, то і підстав для застосування позовної давності та відмови у задоволенні позову з цих підстав немає.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення апеляційного суду та рішення суду першої інстанції, в його незміненій частині, не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування судового рішення.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобільний ринок», третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «ЗОРЗ», про стягнення грошових коштів за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 2 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 24 грудня 2015 року відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ О.С.Ткачук