У х в а л а

іменем україни

25 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Наумчука М.І.,

суддів: Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 22 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі - ТОВ ФК «Вектор Плюс») звернулося до суду з указаним позовом. Зазначало, що 22 лютого 2007 року між публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 44 000 доларів США строком до 20 лютого 2014 року.

28 листопада 2012 року публічне акціонерне товариство Сведбанк» на підставі договору факторингу відступило ТОВ «ФК «Вектор Плюс» свої права вимоги за зобов'язаннями відповідача по кредитному договору.

Посилаючись на те, що позичальник належним чином не виконує зобов'язання за кредитним договором, просило задовольнити позов.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 5 червня 2014 року в задоволені позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 22 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Вектор Плюс» заборгованість за кредитним договором № 0101/0207/88-008 від 22 лютого 2007 року в розмірі 25 337,10 доларів США, з яких: 22 195,10 доларів США, що еквівалентно 472 093 грн 48 коп. - заборгованість по тілу кредиту, 3 142 доларів США, що еквівалентно 66 830 грн 86 коп., - заборгованість за процентами та пеню - 459 875 грн 05 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 526 цього Кодексу зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, закону тощо.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що внаслідок неналежного виконання зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з позичальника на користь позивача, до якого перейшло права первісного кредитора за договором факторингу.

Закон не містить заборон на укладення договору факторингу, боржником у якому є фізична особа, такий договір недійсним не визнано.

Доводи касаційної скарги заявника про недоведеність позивачем розміру заборгованості за кредитним договором підлягають відхиленню.

У спірних правовідносинах кредитор має довести укладення кредитного договору і передачу коштів, а на боржникові лежить обов'язок надання доказів належного виконання зобов'язань за договором.

Надання банком коштів за кредитним договором ОСОБА_1 не оспорюється.

Однак, жодних доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості та підтверджували виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором щодо коштів, які стягнуті рішенням суду, ним не подано.

Посилання заявника в касаційній скарзі не відсутність у позивача права пред'являти позов до нього, оскільки йому не було направлено повідомлення про заміну кредитора, необґрунтовані.

Не вручення повідомлення про заміну кредитора не звільняє боржника від обов'язку по виконанню зобов'язань за кредитним договором.

ОСОБА_1 не надано доказів, які б підтверджували виконання зобов'язань перед первісним кредитором у зв'язку з неповідомленням його про заміну кредитора.

Посилання заявника в касаційній скарзі на незаконність стягнення заборгованості в іноземній валюті необґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Як установлено судами та вбачається із матеріалів справи, банк, який мав ліцензію та дозвіл на здійснення валютних операцій, міг надавати позичальнику, відповідно до чинного на момент укладення кредитного договору законодавства, кредит в іноземній валюті - доларах США, кошти отримувалися останнім також в іноземній валюті, позивач просив стягнути кошти в доларах США, що з урахуванням зазначеної норми матеріального права та ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1056 ЦК України, згідно яких позичальник зобов'язаний повернути таку ж суму кредиту, яку отримав, є підставою для стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті.

Судом апеляційної інстанції пеню стягнуто в гривнях.

За таких обставин рішення апеляційного суду про задоволення позову є обґрунтованим та відповідає нормам матеріального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують наведеного та зроблених в оскаржуваному рішенні апеляційного суду висновків, які відповідають встановленим на підставі поданих сторонами доказів обставинам і ґрунтуються на нормах матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні, вони не спростовують наведеного і зроблених в рішенні апеляційного суду висновків.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 22 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.І. Наумчук
Судді:О.В. Кадєтова Г.І. Мостова