У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

Головуючого судді : Гордійчук С.О.

суддів : Боймиструка С.В., Буцяка З.І.

секретар судового засідання : Коробчук А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 04 лютого 2016 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви, тобто з 07 грудня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_1 у прибуток держави судовий збір в розмірі 487,20 грн.

В поданій на рішення апеляційній скарзі відповідач вказує на його незаконність, оскільки судом не враховано його матеріальне становище, та те, що на його утриманні є ще одна неповнолітня дитина та інша дружина. Зазначає, що висновки суду щодо повного визнання ним позовних вимог є передчасними, оскільки він, перебуваючи в стресовому стані після повернення із зони АТО, помилково розтлумачив зміст позовних вимог. Вказує, що значну частину коштів витрачає на відновлення здоров'я втраченого під час проходження служби.

Суд першої інстанції не звернув уваги на його клопотання про відкладення розгляду справи в зв'язку з службовим відрядженням, чим обмежив його процесуальні права.

Просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким стягувати з нього на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі не менше половини прожиткового мінімуму на дитину в розрахунку на місяць встановленого діючим Законом України «Про Державний бюджет України» але не більше 1200 грн. щомісячно, починаючи з 07 грудня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

В запереченні на апеляційну скаргу позивач вказує, що рішення суду законне та обґрунтоване, просить залишити його без зміни.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідач працює, має регулярний дохід, а тому відповідно до ст. 180 СК України зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття та сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частини від доходу.

На підтвердження такого висновку в рішенні наведенні відповідні мотиви та докази з якими погоджується і апеляційний суд.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтями 141 та 180 СК України передбачено, що батьки мають рівні права та обов'язки щодо утримання дитини.

Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Статтею 182 СК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів дані обставини були враховані судом першої інстанції. Також судом враховано, що позивач проживає сама, не працює перебуває у відпустці по догляду за дитиною.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідач в суді першої інстанції визнав позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання малолітнього сина та не заперечував свого обов'язку по сплаті аліментів, просив суд розглянути справу у його відсутності (а.с.15).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів того, що відповідач іншим способом щомісячно допомагає матеріально та забезпечує необхідними речами свого малолітнього сина останній суду не надав.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про неможливість відповідача сплачувати аліменти у частці від заробітку (доходу), оскільки останній є особою працездатного віку, має постійне місце роботи та стабільну заробітну плату, а тому має можливість сплачувати аліменти у визначеному розмірі.

Крім того, інших доказів не можливості виплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідач не надав і судом їх не здобуто.

Самі по собі доводи позивача про те, що він створив нову сім'ю і має на утриманні малолітню дитину не підтверджує матеріальний стан платника аліментів.

Відсутні і докази того, що відповідач потребує постійного лікування внаслідок перенесених травм.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий :

Судді :