Березівський районний суд Одеської області
Справа № 494/1524/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2016 року Березівський районний суд Одеської області у складі: головуючого судді Дєткова О.Я.,

при секретарі Кулініч К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Березівка Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на землю, визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулася з цим позовом до суду, посилаючись на те, що відповідно до договору дарування від 29.01.1980 року ОСОБА_3 подарував їй житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться у с.Вікторівка Березівського району Одеської області. Цей житловий будинок з надвірними будівлями та землею належав останньому на підставі запису в погосподарській книзі Вікторівської сільської ради Березівського району Одеської області. Згідно виписки з погосподарської книги за 1969-1973 роки, земля, яка знаходиться в особистому користуванні прирівнюється до 0,26 га, тобто ОСОБА_4 мав у своєму володінні 0,26 га землі та будинок, що розташований на цій землі з надвірними будівлями. Крім того, на земельній ділянці, наданій у користування її батькові, він збудував не лише будинок, а й надвірні споруди, зокрема літній будиночок, у якому сам і проживав до моменту своєї смерті. На даний час цей будинок незаконно займає сім`я ОСОБА_2. Частина землі і сам будинок був придбаний ними на підставі договору купівлі-продажу від 19.03.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Березіського нотаріального округу Одеської області в реєстрі №532, також зареєстровано право власності на нерухоме майно №12976172 від 22.03.2014 року, тобто фактично сільською радою здійснено продаж земельної ділянки разом з літнім будиночком, який належить позивачу згідно договору дарування від 29.01.1980 року. Відповідно до наказу №180 Вікторівської птахофабриці Березівського району Одеської області від 14.11.1979 року їй передана у користування ? частина земельної ділянки, тобто 0,13 га, яка належала ОСОБА_3, а вже у 1980 році батько за договором дарування подарував їй будинок та іншу частину земельної ділянки. Однак, при зверненні до Вікторівської сільської ради Березівського району Одеської області їй повідомлено, що належить тільки 0,11 га землі і будинок. Рішенням виконавчого комітету Вікторівської сільської ради Березівського району Одеської області їй надано право на оформлення права приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в с.Вікторівка Березівського району Одеської області по вул. Курчатова,2 та видано свідоцтво про право власності від 12.04.2012 року. Але ні у технічному паспорті, ні у свідоцтві про право власності не вказаний літній будинок, який був збудований її батьком та який належить їй за договором дарування. У зв`язку з цим просить визнати недійсним договір купівлі-продажу №108830 від 19.03.2007 року та визнати за нею право власності на 0,13 га земельної ділянки та на літній

будинок, що на ній розташований. Однак, змінюючи свої позовні вимоги, остаточно просить визнати недійсним договір купівлі-продажу №108830 від 19 березня 2007 року та свідоцтва про право власності на нерухоме майно №12976172 від 22 березня 2014 року.

Відповідач та його представник, заперечуючи проти безпідставних позовних вимог в повному обсязі, пояснили, що спірний договір купівлі-продажу, в якому позивачка не є стороною, був укладений з додержанням вимог закону, але що стосується вимог про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, то його взагалі не існує.

Належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи представник третьої особи у судове за сідання не зявився.

Заслухавши сторони та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.ст.204,215 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним; підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 19 березня 2007 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Березівського нотаріального округу Одеської області купив у ОСОБА_5 житловий будинок під номером 4, який знаходиться по вул. Курчатова в с. Вікторівка Березівського району Одеської області та складається в цілому з одного житлового будинку, загальною площею 70,6 кв.м., житловою площею 42,9 кв.м., що розташований на земельній ділянці, площею 1500 кв.м (а.с.41).

ОСОБА_5, В.П., яка продала житловий будинок, з приводу якого виник спір, набула право власності на нього на підставі рішення Березівського районного суду Одеської області від 22 серпня 2006 року (а.с.47).

Таким чином ОСОБА_5 на законних підставах набула право власності на житловий будинок в порядку спадкування від своєї матері ОСОБА_6

Отже у позивача відсутні будь-які правові підстави для оскарження договору купівлі-продажу на підставі якого було придбано спірний житловий будинок, адже вона не є стороною оспорюваного правочину, її права не порушуються та в неї відсутні жодні права на володіння, користування та розпорядження відповідним житловим будинком та земельною ділянкою, а тому відсутні будь-які правові підстави для визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Згідно свідоцтва про право власності від 12.04.2012 року ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок №2 по вул. Курчатова в с. Вікторівка Березівського району одеської області.

До матеріалів справи додано викопіювання з погосподарської книги с.Вікторівка 1969-1973 роки та копію договору дарування від 28 січня 1980 року, згідно якого ОСОБА_3 подарував позивачці один житловий будинок з надвірними спорудами в с. Вікторівка Березівського району одеської області.

Жодних інших документів, які б дозволили більш точно ідентифікувати об`єкт дарування у договорі не вказано, а тому суд дійшов висновку, що позивачці був подарований будинок, у якому вона проживає. А тому надані позивачем документи не доводять, що позивачка має право на земельну ділянку та житловий будинок, що знаходиться за адресою: Одеська область Березівський район с.Вікторівка вул.Курчатова,4.

Однак суд не приймає до уваги вищевказані твердження позивача, оскільки в підтвердження обставин, на які вона посилається, всупереч вимогам ст.60 ЦПК України, не надала жодного доказу.

Згідно статтей 256, 257 ЦК України позовна давність це строк в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Крім того, положення частин 3 і 4 статті 267 ЦК України вказують, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а сплив її є підставою для відмови у позові.

Враховуючи вищевикладене та заявлене клопотання про застосування строку позовної давності, суд приходе до висновку, що у позові слід відмовити.

Отже, суд не приймає до уваги доводи позивачки про те, що спірний договір купівлі-продажу є недійсним, оскільки в підтвердження цієї обставини, на яку вона посилається, не надала жодного належного обгрунтування, тому вимоги позову в цієї частині задоволенні бути не можуть.

Суд також не приймає до уваги і вимогу позивачки щодо визнання свідоцтва про право власності на нерухоме майно №12976172 від 22 березня 2014 року недійсним, оскільки також не надала суду доказів про існування саме такого свідоцтва.

Керуючись статтями 10, 60, 212 ЦПК України, статтею 204, 215 ЦК України,

ВИРІШИВ

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на землю, визнання договору купівлі продажу недійсним та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через Березівський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: