Справа № 539/2755/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - Матвієнка В. М.

при секретарі - Павличенко О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відновлення меж земельної ділянки , повернення земельної ділянки, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відновлення меж земельної ділянки , повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, мотивуючи тим, що вона являється власником будинку № 34 по вул. Паркова в м.Лубни Полтавської області , який вона придбала у 1997 році . Даний будинок розташований на земельній ділянці , площею 526 кв.м. У 2009 році вона звернулась до відділу Держкомзему в м.Лубни з заявою про оформлення приватизації даної земельної ділянки . При обмірі земельної ділянки її розмір становив - 523 кв. м. З даним розміром позивачка не погоджується , вважаючи, що відповідач ОСОБА_2 самовільно , шляхом демонтажу та перенесення паркану на відстань 27 см зменшила площу її земельної ділянки. При перенесенні паркану відповідачка заподіяла їй майнову шкоду, що виразилася в умисному пошкодженні даху гаражу, паркану, консервації, яка знаходилася у погребі.

Крім того позивачка вважає, що ОСОБА_2 завдала їй моральної шкоди, яка полягає у заподіянні страждань, погіршення стану здоров"я в зв"язку з самовільним захватом частини земельної ділянки та пошкодження належної їй майна . Позивач ОСОБА_1 прохає :

1.Зобов'язати відповідача ОСОБА_2 відновити межі між земельними ділянками № 34 та № 36 по вул. Паркова в м. Лубни Полтавської області, відповідно розмірів встановлених у 1958 році - 526 кв.м.

2.Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати.

3.Зобов'язати відповідача ОСОБА_2 надати копії плану земельної ділянки , кадастровий план , виміри земельних ділянок спеціалістами по ділянці № 36 .

4. Зобов'язати відповідача ОСОБА_2 повернути їй самовільно зайняту земельну ділянку у відповідності з її розмірами , встановленими у 1958 році, виконати попереднє рішення суду, спиляти дерево.

5.Стягнути з ОСОБА_2 завдану моральну шкоду в розмірі 6000 грн.

6. Стягнути з ОСОБА_2 вартість робіт , пов'язаних з відновленням межі , вартість будівельних матеріалів .

7. Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь матеріальну шкоду в розмірі 3000 грн. в зв"язку з пошкодженням забору, даху гаражу, консервації.

В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала, прохала їх задовольнити, мотивуючи тим, що рішення суду, яке є чинним по справі №2-35/2010 рік за яким позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені і її зобов"язано усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою є незаконним, а тому і примусове виконання відділом ДВС Лубенського МРУЮ цього рішення є незаконним. В ході виконання цього рішення особисто ОСОБА_2 завдала їй матеріальних збитків, самовільно захватила частину її земельної ділянки шляхом перенесення паркану через що вона не може приватизувати свою земельну ділянку. Своїми діями відповідачка завдала їй моральної шкоди, яку прохає стягнути на свою користь. Питання відновлення межі, повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, відшкодування матеріальної та моральної шкоди вже розглядалися судом при цьому її права та інтереси не були захищені.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала, вважаючи його безпідставним, оскільки заявлені позовні вимоги були предметом спору, який розглядався неодноразово судом, по якому ухвалювалися рішення, прохала суд відмовити в його задоволенні.

Дослідивши обставини, докази справи , заслухавши пояснення сторін суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Встановлено, що відповідно до договору купівлі - продажу від 03.07.1997 року позивач ОСОБА_1 являється власником домоволодіння , розташованого в м. Лубни, вул. Паркова 34 Полтавської області , розташованого на земельній ділянці площею 523 кв. м.

Під час проведення приватизації вищевказаної земельної ділянки у 2009 році через виникнення земельного спору між позивачем ОСОБА_1 та власником сусідньої садиби

№ 36 ОСОБА_2, до Лубенського міськрайонного суду зверталася з позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою .

Рішенням Лубенського міськрайонного суду від 15.04.2010 року ОСОБА_1 зобов'язано усунути перешкоди ОСОБА_2 у праві користування належною їй земельною ділянкою шляхом перенесення самовільно встановленого шиферного паркану. Рішення є чинним, набрало законної сили. (а.с.82).

На підставі вищевказаного рішення суду державним виконавцем згідно виконавчого провадження №1000/7 номер за ЄДРВП 27523649 з примусово виконання виконавчого листа №2-35/2010, виданого 06.10.2010 року Апеляційним судом Полтавської області про зобов'язання ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_2 у праві користування належною їй земельною ділянкою, розташованою за адресою м. Лубни вул. Паркова, 36 шляхом перенесення самовільно встановленого шиферного паркану на 27 см таким чином, щоб ширина належної ОСОБА_2 земельної ділянки відповідала документації МБТІ і становила 17,75 м. 27.06.2012 року було перенесено паркан , в результаті чого конфігурація земельної ділянки та її площа зменшилась. Рішення Лубенського міськрайонного суду від 15.04.2010 року було виконане судовим виконавцем 22.06.2012 року. (а.с.132,133).

12.03.2014 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування витрат, понесених на ремонт межової споруди , межових знаків , стягнення моральної та матеріальної шкоди. Згідно рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13.10.2014 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено (справа № 539/958/14-ц). Згідно ухвали апеляційного суду Полтавської області від 12.11.2014 року апеляційна скарга позивачки ОСОБА_1 залишена без задоволення, а рішення суду без змін.( а.с.92, 93-94).

27.11.2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, яку 05.12.2014 року Лубенський міськрайонний суд Полтавської області залишив без задоволення, а апеляцію позивачки на дану ухвалу апеляційний суд Полтавської області від 12.02.2015 року своєю ухвалою відхилив, залишивши ухвалу без змін. (а.с.99-101). Отже , спір між позивачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відшкодування витрат, понесених на ремонт межової споруди , межових знаків , стягнення моральної та матеріальної шкоди вже розглядався в судах першої та другої інстанції, рішення вступило в законну силу , є чинним.

17.06.2014 року ОСОБА_1 зверталась до суду з позовом до ОСОБА_2 , управління Держземагенства у Лубенському районі Полтавської області, виконкому Лубенської міської ради про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, в зв'язку з чим рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25.12.2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено( справа № 539/2063/14-ц). Згідно ухвали апеляційного суду Полтавської області від 11.03.2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення суду від 25.12.2014 року залишено без змін. ( а.с.95-96, 97-98). Отже, спір між позивачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки розглядався судами різних інстанцій, рішення суду є чинним.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись ч.3 ст. 61 ЦПК України суд вважає за необхідне відмовити позивачу у заявлених вимогах щодо відновлення межі земельної ділянки, про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, про відшкодування витрат, понесених витрат на ремонт паркану , стягнення моральної та матеріальної шкоди оскільки ці вимоги неодноразово розглядалися судами , в задоволення яких за рішеннями судів різних інстанцій позивачу ОСОБА_1 було відмовлено, ці рішення є чинними.

Крім того заявлені позовні вимоги суд визнав необгрунтованими.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Позивачка ОСОБА_1 не надала суду жодного доказу на підтвердження своїх позовних вимог .

В судовому засіданні позивачка стверджувала, що підставою для звернення до суду з цим позовом слугувало незаконне на її думку рішення Лубенського міськрайонного суду від 15.04.2010 року ( справа №2-35/2010р.) згідно якого позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені і зобов"язано ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні земельної ділянки.(а.с. 82).

В зв"язку з цим ОСОБА_1 також вважає примусове виконання відділом ДВС Лубенського МРУЮ цього рішення є також незаконним. Таке ствердження позивачки суд оцінює критично і воно спростовується самим рішення суду від 15.04.2010 року, яке набрало законної сили після оскарження в апеляційній інстанції за скаргою самої ОСОБА_1, матеріалами ВДВС Лубенського МРУЮ про примусове виконання рішення суду.(а.с.82, 132-133).

Ствердження позивачки про те що при виконанні рішення суду ( справа №2-35/2010) ОСОБА_2 завдала їй майнової та моральної шкоди свого підтвердження в судовому засіданні не знайшло і позивачкою не доведено.

Крім того в судовому засіданні позивачка підтвердила, що заявлені нею вимоги в цій позовній заяві вже судом розглядалися, однак вважає, що спір щодо межі, розмірів земельної ділянки, відшкодування майнової, моральної шкоди залишився не вирішеним і тому вона не може приватизувати свою земельну ділянку. Таке ствердження позивача з урахуванням вищевказаного суд також оцінює критично і вважає його безпідставним.

З огляду на зазначене суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Позивачка ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, як інвалід ІІ групи і тому з врахуванням норм ч. 3 ст. 88 ЦПК України ці судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. ст.10, 15, 60, 61, 212 -215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відновлення меж земельної ділянки , повернення земельної ділянки, відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області протягом 10 днів з дня його проголошення через суд першої інстанції.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_3 В. М.