Ухвала

іменем України

30 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючогоКасьяна О.П.
суддів: Дербенцевої Т.П., Попович О.В.,Остапчука Д.О., Савченко В.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, Львівської міської ради, Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, відділу Держземагентства у м. Львові Львівської області, ОСОБА_7, за участю третіх осіб: ОСОБА_8, ОСОБА_9, Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Львівської міської ради, Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, відділу приватизації державного житлового фонду Франківського району м. Львова, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», реєстраційної служби Головного управління юстиції у Львівській області про визнання незаконними розпоряджень районної адміністрації, наказу Департаменту житлового господарства Львівської міської ради, ухвали Львівської міської ради, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, державного акта на право власності на земельну ділянку, усунення перешкод у користуванні житлом та прибудинковою територією, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 24 грудня 2014 року та рішення і ухвалу апеляційного суду Львівської області від 23 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернулась до суду з позовами, які в подальшому об'єднані в одне провадження, та, 13 листопада 2014 року доповнивши і уточнивши його, просила визнати незаконним та скасувати розпорядження Франківської районної адміністрації від 22 березня 2001 року № 344 «Про присвоєння поштового номерного знаку АДРЕСА_2», розпорядження від 25 квітня 2001 року № 524 «Про оформлення права власності на будинок по АДРЕСА_2» на ОСОБА_10, визнати незаконним та скасувати наказ департаменту житлового господарства Львівської міської ради від 04 січня 2002 року № 2-Д «Про зняття з балансу міської ради приватизованих житлових будинків» у частині зняття з балансу будинку АДРЕСА_2, визнати незаконною та скасувати ухвалу Львівської міської ради від 12 грудня 2002 року № 169 «Про передачу громадянам у приватну власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок в м. Львові» в частині передачі у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_10 для обслуговування будинку площею 779 кв. м, визнати недійсним виданий йому державний акт на право власності на цю земельну ділянку від 13 березня 2003 року, визнати недійсним свідоцтво про права на спадщину за законом, видане 30 жовтня 2013 року ОСОБА_7 після смерті ОСОБА_10 на цей будинок, та зобов'язати її усунути перешкоди у користуванні прибудинковою територією та повернути будинок та прибудинкову територію до стану, що існував до винесення незаконних розпоряджень.

На обґрунтування своїх вимог посилалась на ті обставини, що наказ та розпорядження є незаконними, оскільки будинок АДРЕСА_3 є єдиним цілим та пам'яткою архітектури і не може бути переданий у приватну власність, крім того, будинок розташований на АДРЕСА_3 і ніколи не був на АДРЕСА_2, а власник будинку ОСОБА_10, правонаступником якого є ОСОБА_7, чинить їй перешкоди у користуванні належною їй квартирою і порушує її права як користувача земельної ділянки, необхідної для обслуговування цього будинку, яка передана у власність відповідачу.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 24 квітня 2013 року провадження у справі зупинено у зв'язку зі смертю відповідача ОСОБА_10 до вступу правонаступника, а ухвалою суду від 25 листопада 2013 року провадження у справі поновлено і залучено до участі у справі його правонаступника ОСОБА_7

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 24 грудня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_6 про визнання незаконним та скасування розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 25 квітня 2001 року № 524, скасування свідоцтва про право власності на будинок, визнання недійсним державного акта на право власності на земельні ділянку, виданого ОСОБА_10, зобов'язання ОСОБА_10 та ОСОБА_7 усунути перешкоди в користуванні прибудинковою територією шляхом демонтажу тимчасової дерев'яної огорожі та очищення земельної ділянки від будівельних матеріалів та будівельного сміття відмовлено.

Провадження у справі в частині позовних вимог про визнання незаконними та скасування розпоряджень Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 22 березня 2001 року № 344 та від 28 вересня 2004 року № 1367, наказу Департаменту житлового господарства Львівської міської ради від 04 січня 2002 року № 2-Д, ухвали Львівської міської ради від 12 грудня 2002 року за № 169 закрито, оскільки справа в цій частині не підлягає розгляду в суді в порядку цивільного судочинства.

Скасовано заходи забезпечення позову, накладені ухвалами Галицького районного суду м. Львова від 15 грудня 2006 року та від 24 квітня 2013 року.

Додатковим рішенням суду від 03 червня 2015 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого ОСОБА_7, та в частині зобов'язання її усунути перешкоди в користуванні прибудинковою територією та повернути будинок та прибудинкову територію до стану, що існував до винесення незаконних розпоряджень.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 23 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції в частині закриття провадження у справі скасовано з підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального права та постановлено в цій частині ухвалу, якою закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_6 в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 22 березня 2001 року за № 344, наказу Департаменту житлового господарства Львівської міської ради від 04 січня 2002 року за № 2-Д, ухвали Львівської міської ради від 12 грудня 2002 року за № 169

Рішення стосовно визнання незаконним та скасування розпорядження Франківської районної адміністрації від 28 вересня 2004 року № 1367 «Про відбудову житлового будинку» не приймалось, оскільки позивачкою таких позовних вимог не заявлялось.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 23 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 25 квітня 2001 року № 524, скасування свідоцтва про право власності на будинок АДРЕСА_2, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку від 13 березня 2003 року, виданного ОСОБА_10, на якій розташований будинок, зобов'язання ОСОБА_10 та ОСОБА_7 усунути перешкоди в користуванні прибудинковою територією шляхом демонтажу тимчасової дерев'яної огорожі та очищення земельної ділянки від будівельних матеріалів та будівельного сміття скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про визнання незаконним та скасування розпорядження Франківської районної адміністрації від 25 квітня 2001 року № 524 «Про оформлення права власності на будинок по АДРЕСА_2 на ОСОБА_10.», визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку від 13 березня 2003 року, виданного ОСОБА_10 на земельну ділянку по АДРЕСА_2, зобов'язання ОСОБА_7 усунути перешкоди у користуванні прибудинковою територією та повернути будинок та прибудинкову територію до стану, що існував до винесення незаконних розпоряджень, відмовлено.

Рішення стосовно визнання недійсним свідоцтва про право власності на будинок, виданого ОСОБА_10, не прийнято апеляційним судом, оскільки таких позовних вимог позивачкою не було заявлено.

Додаткове рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось та не переглядалось.

У касаційній скарзі позивачка просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову та постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачка не надала доказів на підтвердження своїх вимог і її права не порушені, а частина її позовних вимог не підлягає розгляду в суді в порядку цивільного судочинства.

Такі судові рішення є правильними та такими, що ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Судом встановлено, що за даними Інвентаризаційної справи по будинку

АДРЕСА_3 будинок побудований 1895 року, одноповерховий з мансардним приміщенням. Станом на 28 жовтня 1959 року основна площа будинку складала 117 кв. м, площа підвалу 49,5 кв. м площа мансардного поверху 22,1 кв. м.

Станом на 21 грудня 1987 року будинок складався з квартир АДРЕСА_3, АДРЕСА_6,

АДРЕСА_4.

Складовими приміщеннями квартири АДРЕСА_3 були приміщення: 1-4 площею 17,3 кв. м, 1-4 площею 18,2 кв. м - житлові та нежитлові приміщення 1-3 площею 5,2 кв. м, 1-4 площею 2,3 кв. м та приміщення мансардного поверху площею 21,9 кв. м, а квартири АДРЕСА_6: 19, 2 кв м приміщення 1-а -1 житлове та нежитлове приміщення 1-а-2 пл. 11, 4 кв. м.

Для квартир АДРЕСА_3 та АДРЕСА_6 спільними приміщеннями є приміщення коридору пл. 4,7 кв. м через який є вхід в частину будинку, та приміщення сходової клітки, що підтверджено представником БТІ в суді апеляційної інстанції на підставі матеріалів інвентаризаційної справи.

За договором міни 19 серпня 1999 року ОСОБА_6 обміняла належну її квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 68,5 кв. м на квартиру АДРЕСА_3, яка в цілому складається із: двох кімнат житловою площею 35,5 кв. м та кухні, загальна площа квартири 66 кв. м, комори в підвалі площею 12,5 кв. м, та вселилась зі своєю сім'єю у цю квартиру.

Станом на 10 червня 1999 року згідно з техпаспортом квартира складалась з тих же двох кімнат площею 35,5 кв. м, приміщення ванної площею 5,2 кв. м та туалету площею 2,3 кв. м - на першому поверсі будинку та приміщення мансардного поверху площею 12,9 кв. м, переобладнаного у кімнату, та 10,1 кв. м, та кухню, розділених між собою, що значиться самочинним переобладанням згідно з матеріалами інвентаризаційної справи, та приміщення підвалу площею

12,5 кв. м.

Квартира АДРЕСА_6 будинку за цивільно-правовою угодою перейшла у власність ОСОБА_10, але це поза предметом спору.

26 грудня 2000 року ОСОБА_10 придбав і квартиру АДРЕСА_4 у цьому будинку, яка складалась з 2-х кімнат площею 36,7 кв. м, загальною площею 59,2 кв. м, комори у підвалі площею 34 кв. м.

Розпорядженням Франківської районної адміністрації від 22 березня 2001 року № 344 «Про присвоєння поштового номерного знаку АДРЕСА_2» з врахуванням заяви ОСОБА_10, як власника квартири АДРЕСА_4, враховуючи ізольоване розташування квартир АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 будинку і те, що вхід у квартиру АДРЕСА_4 знаходиться зі сторони АДРЕСА_2, а вхід в квартиру АДРЕСА_3, вирішено присвоїти частині будинку в якій розташована квартира АДРЕСА_2, ліквідувавши квартирний АДРЕСА_4.

Розпорядженням від 25 квітня 2001 року № 524 Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради вирішено оформити право власності на будинок на АДРЕСА_2, площею 59,2 кв. м, підвал площею 34,1 кв. м за ОСОБА_10, що відповідає площі придбаної ним квартири АДРЕСА_4.

Будь-які інші приміщення будинку АДРЕСА_3, в тому числі і приміщення спільного користування, у власність ОСОБА_10 на підставі розпорядження від 25 квітня 2001 року № 524 не перейшли.

З матеріалів інвентаризаційної справи, зокрема поверхових планів будинку в цілому та окремих його квартир, убачається, що будь-яких спільних приміщень для мешканців квартир АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 у будинку не існує.

25 квітня 2001 року Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради ОСОБА_10 видано свідоцтво про право власності на будинок АДРЕСА_2.

04 січня 2002 року Департаментом житлового господарства Львівської міської ради прийнято наказ АДРЕСА_4-Д, згідно з яким, зокрема, знято з балансу Львівської міської ради житловий будинок АДРЕСА_2 та 12 грудня 2002 року ухвалою Львівської міської ради № 169 передано ОСОБА_10 у приватну власність земельну ділянку для обслуговування цього житлового будинку, загальною площею 779 кв. м.

13 березня 2003 року на підставі цієї ухвали ОСОБА_10 видано державний акт на право власності на земельну ділянку.

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, та обґрунтовано виходив з того, що позивачка не надала доказів, як передбачено ст. ст. 10, 60 ЦПК України, порушення її прав, як власника квартири АДРЕСА_3, прийняттям оскаржуваного розпорядження про оформлення за ОСОБА_10 права власності на будинок АДРЕСА_2 та видачею йому державного акта на земельну ділянку для обслуговування цього будинку, а користувачем земельної ділянки, яка передана у власність ОСОБА_10, позивачка, як і попередні власники квартири, не була.

Крім того, ОСОБА_6 не має прав на приміщення, що передані у власність ОСОБА_10, і частина будинку, в якому розташована її квартира АДРЕСА_3 та квартира АДРЕСА_5, вона має право на проживання у своїй квартирі АДРЕСА_3 та може користуватись місцями загального користування і таке її право не порушено.

Установивши ці обставини, суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_6, ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Крім того, постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_6 про визнання незаконним та скасування розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 22 березня 2001 року за № 344 про присвоєння поштового номера будинку ОСОБА_10, наказу Департаменту житлового господарства Львівської міської ради від 04 січня 2002 року за АДРЕСА_4-Д, ухвали Львівської міської ради від 12 грудня 2002 року за № 169 про зняття з балансу житлового будинку та передачу його у власність ОСОБА_10, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що ці органи при прийнятті оспорюваних рішень виконували виключно адміністративні, управлінські функції як суб'єкти владних повноважень та вирішували питання розпорядження землями комунальної власності, тому такі вимоги ОСОБА_6 підлягають розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України,

Отже, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі в цій частині, як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в суді в порядку цивільного судочинства, постановив ухвалу з дотриманням норм процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційним судом правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому касаційну скаргу потрібно відхилити, а рішення і ухвалу апеляційного суду Львівської області від 23 листопада 2015 року залишити без змін, як передбачено ст. 337 ЦПК України.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення і ухвалу апеляційного суду Львівської області від 23 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.П. Касьян
Судді: Т.П. Дербенцева Д.О. Остапчук О.В. Попович В.О. Савченко