Справа № 357/2021/16-ц Головуючий у І інстанції Голуб А. В.
Провадження № 22-ц/780/4769/16 Доповідач у 2 інстанції Верланов С. М.
Категорія 46 17.10.2016
УХВАЛА

Іменем України

17 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Приходька К.П., Березовенко Р.В.,

за участю секретаря - Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Білоцерківської міської ради про визнання незаконним і скасування рішення ради та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, в якому з урахуванням уточнень позовних вимог просив визнати незаконним та скасувати пункт 13.1 рішення Білоцерківської міської ради від 20 березня 2014 року №1174-57-VІ про відмову внести зміни в графу 3 пункту 1 додатку 1 рішення міської ради від 25 квітня 2013 року № 952-41-VІ з допущеною технічною помилкою; зобов'язати Білоцерківську міську раду виправити технічну помилку і викласти текст графи 3 пункту 1 додатку 1 рішення Білоцерківської міської ради від 25 квітня 2013 року № 952-41-VІ у списку громадян, яким надано дозвіл на розробку проекту землеустрою для відведення земельних ділянок у власність за рахунок земель населеного пункту м. Біла Церква в такій редакції: у додатку 1 до рішення в першій колонці запис «№ 1» залишити без змін; запис в колонці 2 «ОСОБА_2» залишити без змін; в колонці 3 «Адреса земельної ділянки» виправити механічну помилку і записати адресу: АДРЕСА_7 незаповнену колонку 4 залишити без змін, запис в колонці 5 «Для ведення садівництва, кв.м.» і цифру «1200» залишити без змін, незаповнені колонки 6-11 залишити без змін; стягнути з Білоцерківської міської ради на користь позивача моральну шкоду в розмірі 250 000 грн., судовий збір в розмірі 551 грн. 60 коп., банківський збір за перерахування судового збору в розмірі 14 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 7000 грн. та компенсацію за приїзди із зони АТО в розмірі 676 грн. 76 коп.

В обґрунтування позову послався на те, що з 22 січня 1999 року він зареєстрований і проживає АДРЕСА_1. Рішенням 4-ї сесії Білоцерківської міської ради 5-го скликання від 21 серпня 2006 року № 88 йому виділено під забудову індивідуального житла земельну ділянку площею 0,1000 га по АДРЕСА_1. 09 липня 2012 року Управлінням містобудування та архітектури м. Біла Церква йому видано будівельний паспорт з реєстраційним № 96 для будівництва індивідуального житлового будинку за вказаною адресою: АДРЕСА_1. Вказував, що з приводу іншої частини присадибної земельної ділянки площею 0,1200 га він 29 травня 2012 року звернувся із заявою до міського голови з проханням надати йому цю ділянку у приватну власність для ведення садівництва. Зазначав, що рішенням Білоцерківської міської ради від 25 квітня 2013 року №952-41-VI його заяву задоволено та надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення 12 соток у власність для ведення садівництва. Вказував, що в ході виготовлення землевпорядної документації працівниками землевпорядної організації була виявлена технічна помилка у рішенні Білоцерківської міської ради, а саме, замість адреси: «АДРЕСА_1» зазначено адресу: «АДРЕСА_1». Позивач зазначав, що 26 лютого 2014 року він звернувся із заявою до міського голови, в якій попросив внести зміну в рішення Білоцерківської міської ради від 25 квітня 2013 року № 952-41-VI. Проте рішенням Білоцерківської міської ради від 20 березня 2014 року №1174-57-VI (пункт 13.1) йому відмовлено у внесенні змін у графу 3 пункту 1 додатку 1 рішення міської ради у зв'язку з невідповідністю правовстановлюючих документів поданих заявником. Вважає вказане рішення Білоцерківської міської ради від 20 березня 2014 року №1174-57-VI (пункт 13.1) незаконним. Крім того, позивач зазначав, що внаслідок незаконних дій відповідача він зазнав моральних страждань, а саме, отримав психічні травми, став гіпертоніком та хворим на діабет. З урахуванням наведеного ОСОБА_2 просив його позов задовольнити.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 червня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив із безпідставності та недоведеності позовних вимог.

Такі висновку суду першої інстанції є правильними й такими, що ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 12 ЗК України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст. 116 ЗК України, в редакції яка діяла на час прийняття оскаржуваного рішення, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про основи містобудування» визначення територій і вибір земель для містобудівних потреб здійснюється відповідно до затвердженої містобудівної документації місцевих правил забудови з урахуванням планів земельно-господарського устрою.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 з 22 січня 1999 року зареєстрований АДРЕСА_1, що підтверджується даними паспорту громадянина України, виданого 04 січня 2000 року (а.с. 7).

29 травня 2012 року ОСОБА_2 звернувся з письмовою заявою до голови Білоцерківської міської ради, в якій просив надати йому дозвіл на складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,1200 га для ведення садівництва, яка знаходиться АДРЕСА_1. До вказаної заяви ОСОБА_2 додав копії документів: паспорта, коду, договору дарування, схеми земельної ділянки, зведеного плану, кадастрового плану, акту погодження меж, державного акту на землю, техпаспорта МБТІ (а.с.11).

По справі встановлено, що рішенням Білоцерківської міської ради Київської області від 25 квітня 2013 року №952-41-VI «Про оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки громадянам» надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам України, за рахунок земель населеного пункту м. Біла Церква, згідно списку (додаток 1), зокрема, ОСОБА_2 по АДРЕСА_1, площею 1200 кв.м. для ведення садівництва (а.с.12).

Встановлено, що у 2013 році товариством з обмеженою відповідальністю «Геоцентр» (далі - ТОВ «Гецентр») було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 для ведення садівництва АДРЕСА_2 в межах м.Біла Церква Київської області (а.с.69-73).

11 травня 2012 року представником ТОВ «Гецентр» у присутності землекористувача ОСОБА_2 та суміжних землекористувачів (землевласників): ОСОБА_4, АДРЕСА_1, ОСОБА_5, АДРЕСА_3, ОСОБА_3, АДРЕСА_8, ОСОБА_6, АДРЕСА_9 було складено акт про встановлення на місцевості і погодження зовнішніх меж земельної ділянки та передачі на зберігання межових знаків землекористувачу земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4. В акті вказано, що межі проходять по огорожі, ніяких претензій при встановленні зовнішніх меж не заявлено, межі погоджені і не викликають спірних питань, межові знаки, якими закріплена земельна ділянка на місцевості передані на зберігання землекористувачу, конфігурація земельної ділянки та опис меж суміжних землекористувачів (землевласників) показані на абрисі земельної ділянки на звороті даного акту (а.с. 74).

Встановлено, що 11 липня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до начальника управління містобудування та архітектури м.Біла Церква із заявою, в якій просив розглянути проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва та надати висновок про погодження проекту землеустрою і про наявні обмеження на використання земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_5 (а.с. 64).

24 липня 2013 року управлінням містобудування та архітектури м.Біла Церква ОСОБА_2 надано висновок №1065 про наявні обмеження на використання земельної ділянки АДРЕСА_6, у якому зазначено про можливість відведення у власність земельної ділянки загальною площею 0,1200 га АДРЕСА_6, з цільовим використанням для ведення садівництва (а.с. 62-63).

По справі встановлено, що 22 жовтня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до начальника управління містобудування та архітектури м.Біла Церква із заявою, в якій просив розглянути проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва та надати висновок про погодження проекту землеустрою за адресою: АДРЕСА_5 (а.с. 76).

28 жовтня 2013 року управлінням містобудування та архітектури м.Біла Церква ОСОБА_2 було надано висновок №1530 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки АДРЕСА_6 (а.с. 65).

Також встановлено, що 26 лютого 2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся із заявою до голови Білоцерківської міської ради, в якій просив внести зміни в рішення Білоцерківської міської ради від 25 квітня 2013 року №952-41-VІ, уточнивши адресу виділеної йому земельної ділянки розміром 1200 кв.м. за адресою: АДРЕСА_7 замість помилково вказаної АДРЕСА_1 (а.с.13).

Рішенням Білоцерківської міської ради Київської області від 20 березня 2014 року №1174-57-VI (пункт 13.1) відмовлено у внесенні змін в пункт (підпункт) рішення міської ради: в графі 3 пункту 1 додатку 1: «ОСОБА_2 для ведення садівництва в місті Біла Церква АДРЕСА_1, площею 1200 кв.м., за рахунок земель населеного пункту м. Біла Церква» рішення міської ради від 25 квітня 2013 року №952-41-VI «Про оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки громадянам», слова та цифри: «АДРЕСА_1» замінити на слова та цифри: «АДРЕСА_1», в зв'язку з невідповідністю правовстановлюючих документів поданих заявником (а.с. 14).

По справі встановлено, що ОСОБА_2 згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого 09 лютого 2009 року на підставі рішення 4 сесії Білоцерківської міської ради 5 скликання від 21 серпня 2006 року №88 є власником земельної ділянки площею 0,1000 га, з цільовим призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_1 у м.Біла Церква Київської області, (а.с.8).

15 липня 2012 року управлінням містобудування та архітектури м.Біла Церква ОСОБА_2 видано будівельний паспорт на будівництво індивідуального двоповерхового житлового будинку, адреса земельної ділянки: м. Біла Церква, АДРЕСА_1 (а.с.9).

Відповідно до вимог ч.1 ст.15, ч.2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке суд захищає у спосіб, встановлений ч.2 ст.16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно зі ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що Білоцерківська міська рада, приймаючи рішення від 20 березня 2014 року №1174-57-VI «Про оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки громадянам» (пункт 13.1) про відмову у внесенні змін в пункт (підпункт) рішення міської ради від 25 квітня 2013 року №952-41-VI «Про оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки громадянам» діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження своїх тверджень про те, що Білоцерківською міською радою була допущена технічна помилка у оспорюваному рішенні ради від 25 квітня 2013 року №952-41-VI що адреси земельної ділянки: «АДРЕСА_1».

Суд першої інстанції вірно зазначив, що ОСОБА_2 не позбавлений права звернутися до Білоцерківської міської ради з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва за адресою: м.Біла Церква, АДРЕСА_1.

Оскільки ОСОБА_2 пов'язував заподіяння йому моральної шкоди внаслідок незаконних дій відповідача, а вказані обставини не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.

Отже, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, яким судом надана належна правова оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Матеріали справи та зміст оскаржуваного рішення суду не дають підстав для висновку про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, які передбачені ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Ураховуючи наведене та положення ст.308 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л ИЛ А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді