Ухвала

іменем україни

16 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Попович О.В., Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 08 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що вона є власником будинку АДРЕСА_1. З 28 лютого 2009 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Шлюб розірвано на підставі рішення Братського районного суду Миколаївської області від 19 листопада 2013 року. Після розірвання шлюбу відповідач продовжує проживати у зазначеному будинку, зловживає спиртними напоями та постійно вчиняє лайки, погрожує їй та їх чотирьом неповнолітнім дітям фізичною розправою та чинить психологічний тиск. За вказані правопорушення відповідач неодноразово був притягнутий до адміністративної відповідальності. Посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем є неможливим, просила виселити відповідача з належного їй будинку відповідно до ст. 116 ЖК УРСР.

Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 17 лютого 2015 року позов задоволено частково.

Виселено ОСОБА_4 будинку АДРЕСА_1.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 08 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині виселення відповідача скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення апеляційного суду не відповідає, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив із того, що відповідач систематично порушує правила співжиття, робить неможливим для інших проживання з ним в одному будинку, у зв'язку з чим його неодноразово було притягнуто до адміністративної відповідальності, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими. Вимоги щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку суд вважав необґрунтованими, оскільки рішення про виселення особи є підставою для зняття її з реєстраційного обліку.

Такі висновки є обґрунтованими, відповідають матеріалам справи та вимогам законодавства.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині виселення відповідача та ухвалюючи нове рішення в цій частині про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що порушення правил співжиття зі сторони відповідача відбувалось систематично, а попередження про недопустимість порушення таких правил ОСОБА_4 компетентними органами не виносилось.

Проте погодитися з такими висновками апеляційного суду не можна з наступних підстав.

Судами установлено, що з 28 лютого 2009 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 19 листопада 2013 року.

Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17 вересня 2004 року власником житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_3

Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого 11 грудня 2009 року, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права.

Згідно з ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР та із урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням у обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Відповідно до ст. 157 ЖК УРСР членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 116 ЖК УРСР передбачено, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Стаття 109 ЖК УРСР передбачає, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Право вимагати у судовому порядку виселення членів сім'ї, у тому числі колишніх, власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст. 157 ЖК України, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу, зокрема, якщо вони систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними.

Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Із роз'яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вбачається, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не заперечує того факту, що він неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, в т.ч. за вчинення психологічного насильства відносно позивачки.

Із листа Братського районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області від 30 січня 2015 року та наявних матеріалах справи постанов Братського районного суду вбачається, що ОСОБА_4 протягом 2013-2014 років притягувався до адміністративної відповідальності п'ять разів, у тому числі тричі за вчинення насильства в сім'ї, у зв'язку з чим до нього вживались адміністративні стягнення у вигляді попередження, штрафів, громадських робіт (а.с. 47, 109, 113, 114), що свідчить про систематичність порушення ним правил співжиття.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, встановивши обставини справи, правильно визначивши правовідносини, що виникли між сторонами, давши належну оцінку наявним у справі доказам, дійшов правильного висновку про наявність підстав для виселення відповідача з належного позивачці будинку, виходячи з того, що відповідач систематично порушує правила співжиття, на заходи адміністративного впливу не реагує, що робить неможливим для інших спільне проживання з ним в одному будинку.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на вищевикладені обставини справи та вимоги закону уваги не звернув, висновки суду першої інстанції не спростував та ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК Українищодо його законності й обґрунтованості.

Зазначені вище порушення призвели до помилкового скасування рішення суду першої інстанції, яке ухвалено згідно із законом, що відповідно до вимог ст. 339 ЦПК Україниє підставою для скасування оскаржуваного рішення апеляційного суду і залишення в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розглядуцивільних та кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 08 квітня 2015 року скасувати, рішення Братського районного суду Миколаївської області від 17 лютого 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.П. Касьян Головуючий
Судді:В.І. Амелін В.П. Гончар О.В. Попович В.О. СавченкоСудді: В.І. Амелін