У Х В А Л А

12 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Сімоненко В.М., Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня

2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа - ОСОБА_5, про визнання поруки припиненою,

в с т а н о в и л а :

Оболонський районний суд м. Києва рішенням від 15 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 9 листопада

2015 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовив.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 20 січня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 9 листопада 2015 року залишила без змін.

12 березня 2016 року до Верховного Суду України звернулася

ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року, посилаючись на неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 559 та 1050 Цивільного кодексу України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

У підтвердження неоднаковості застосування норм матеріального права заявниця надала ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 березня 2014 року.

Перевіривши доводи заявниці, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що шестимісячний строк звернення до суду з позовом до поручителя слід відраховувати з дня отримання вимоги про дострокове погашення всієї суми заборгованості від 22 жовтня 2013 року; ПАТ «Універсал Банк» із позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості звернувся 6 лютого 2014 року, тобто в межах встановленого шестимісячного строку; направляючи 14 березня 2013 року на адресу ОСОБА_5 вимогу-попередження, банк не пред'являв боржнику та поручителю вимогу про повернення кредиту достроково. Судами також ураховано, що Дарницький районний суд м. Києва, встановивши відсутність підстав вважати поруку припиненою, рішенням від 26 травня 2014 року стягнув солідарно з боржника ОСОБА_5 та поручителя ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором.

Наданою для порівняння ухвалою від 5 березня 2014 року, прийнятою у справі за позовом установи банку про стягнення заборгованості за кредитним договором, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ погодився з висновками судів попередніх інстанцій, які відмовили у стягненні заборгованості солідарно з позичальника та поручителя посилаючись на пропуск банком шестимісячного строку пред'явлення вимоги до поручителя. При цьому судом установлено, що кредитор 11 листопада

2010 року надіслав поручителю вимогу про дострокове стягнення кредитної заборгованості, запропонувавши здійснити таке погашення протягом тридцяти днів з моменту отримання цього повідомлення, чим змінив строк виконання основного зобов'язання, однак з позовом до поручителя банк звернувся лише в жовтні 2012 року. За таких обставин суд касаційної інстанції залишив без змін рішення, якими стягнуто заборгованість за кредитним договором лише з боржника.

Отже, ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 березня 2014 року та ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року, про перегляд якого подано заяву, постановлені у справах з різними фактичними обставини.

Порівняння зазначеного судового рішення, наданого заявником на підтвердження вимог, із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосували норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у побідних правовідносинах.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись ст. ст. 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа - ОСОБА_5, про визнання поруки припиненою за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

В.М. Сімоненко

А.Г. Ярема