АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

10 березня 2016 року м.Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Рейнарт І.М., Качана В.Я.

при секретарі Ломанову Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» про встановлення факту порушення умов договору та зобов'язання здійснити відповідний перерахунок, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 13 січня 2016 року,

встановила:

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила суд встановити факт неправомірного підняття Публічним акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» ( далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») процентної ставки за користування кредитними коштами у розмірі 20% річних та порушення умов кредитного договору. Зобов'язати відповідача здійснити відповідний перерахунок відповідно до встановленої первісної процентної ставки у розмірі 11,5% річних.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 27 вересня 2013 року між нею та відповідачем було укладено кредитний договір №101-Ф/13-16, а також договір застави, предметом якого є автомобіль марки GREAT WALL, 2013 року випуску.

На виконання умов договору кредиту та договору застави вона здійснювала безперервне страхування заставного майна в акредитованих відповідачем страхових компаніях.

Так, 11 вересня 2014 р. вона уклала з ТДВ «Страхова компанія «Укрфінполіс» договір добровільного страхування наземних транспортних засобів зі строком дії з 27.09.2014 р. по 26.09.2015 р., про що надала відповідні документи відповідачу. Проте, 09 жовтня 2014 р. вона отримала лист від відповідача, в якому без будь-яких чітких пояснень їй повідомили про порушення нею умов п. п. 4.3.6 - 4.3.9 кредитного договору та підвищення у зв'язку з цим з жовтня 2014 року процентної ставки за користування кредитними коштами відповідно до п. 1.4.3 кредитного договору до 20% річних.

У зв'язку з тим, що відповідач в односторонньому порядку порушує умови укладеного кредитного договору, просила позов задовольнити.

РішеннямСолом'янського районного суду м. Києва від 13 січня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 13 січня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким визнати протиправну зміну умов договору та зобов'язати відповідача провести перерахунок з дати підняття відсоткової ставки до дати повного погашення кредитної заборгованості.

Свої доводи мотивує тим, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом не враховано ту обставину, що ні умовами кредитного договору, ні умовами договору застави не передбачено, що позивач зобов'язаний здійснювати безперервне страхування лише в ПрАТ «СК «ВУСО». У відповідності до п.3.3.4 договору застави вона забезпечила безперервну дію страхового покриття щодо предмету застави на строк не менший, ніж той, в межах якого заставодавець виконає свої зобов'язання за кредитним договором. При цьому вона уклала не менш ніж за 3 банківські дні, а саме 11.09.2014 р., до граничного строку закінчення дії договору страхування новий договір страхування і надала докази сплати відповідачу не пізніше ніж за 1 банківський день до граничного строку дії попереднього договору страхування, а саме 25.09.2014р.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Представник ПАТ АБ «Укргазбанк» - Белименко О.В. просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з пояснень представника відповідача в тій частині, що укладення договору добровільного страхування наземного транспортного засобу саме з ПрАт «Страхова компанія «ВУСО» було передбачено внутрішніми нормативними актами банку для отримання кредиту з відсотковою ставкою 11,5 % річних. Не сплативши в строк до 27 вересня 2014 року щорічної страхової премії за другий рік страхування, позивач допустила порушення п. 4.3.6 кредитного договору. Сплативши страховий платіж за договором добровільного страхування, укладеним з Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Укрфінполіс» лише 25 вересня 2015 року, позивач порушила строки, передбачені п.3.3.4 договору застави.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, оскільки він не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до вимог ст.525 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.626 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в кладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).

Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 27 вересня 2013 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 (позичальник) укладено кредитний договір №101-Ф/13-16, відповідно до умов якого остання отримала кредит у сумі 91 241 грн. на придбання автомобіля GREAT WALL, 2013 року випуску. Кредит надається з 27.09.2013 р. по 26.09.2018 р.

Відповідно до п.1.4.1 вказаного договору за користування кредитними коштами у межах строку кредитування процентна ставка встановлюється у розмірі 11,5% річних.

Відповідно до п. 1.4.3 вказаного договору сторони домовились, що у разі порушення позичальником будь-якого або декількох зобов'язань, встановлених п.п. 4.3.6 - 4.3.9 цього договору: з першого дня місяця наступного за місяцем виявлення банком порушення до закінчення строку кредитування, визначеного у п. 1.3.1 цього договору, процентна ставка за користування кредитними коштами у межах строку кредитування встановлюється у розмірі 20,0% річних.

Відповідно до п. 4.3.6 вказаного договору позичальник зобов'язується: одночасно з укладенням цього договору надати до банку у відповідності до вимог банку, у т.ч. внутрішніх нормативних актів банку, договір страхування майна, яке береться в заставу, визначеного в п.1.2 цього договору, а також надати банку докази сплати страхових платежів, що підвереджують дію страхового покриття за вказаними договорами страхування на строк, не менший, ніж один рік.

Позичальник зобов'язується вчиняти всі необхідні дії для чинності страхового покриття за договорами страхування, зазначеними у п. 4.3.6 цього договору, зокрема вчасно вносити всі чергові страхові платежі , сплата яких забезпечувала б дію договору страхування на строк не менший, ніж той, в межах якого позичальник виконає всі зобов'язання за цим договором, а будь-яка чергова сплата платежів продовжувала б дію договору страхування не менше, ніж на наступний рік.

Здійснювати страхування заставного майна протягом усього строку кредитування. При цьому, у випадку укладення договорів страхування, вказаних у п.4.3.6 цього договору, терміном на 1 (один) рік, забезпечити укладення наступних договорів страхування, таким чином, щоб страхове покриття за договорами страхування було безперервним та діяло протягом усього терміну користування кредитними коштами (п.4.3.7 договору).

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що на виконання умов кредитного договору, позичальник 27.09.2013 р. уклала договір добровільного страхування наземного транспортного засобу №1-01 з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» строком до 26.09.2015 р.

Згідно з п. 3.4. договору страхування розмір страхового платежу складає 19 564,79 грн. і має бути сплачений страхувальником на поточний рахунок або в касу страховика відповідно до наступного графіку: 1 платіж в сумі 10 297,26 грн. до 02.10.2013 р.; 2 платіж в сумі 9 267,53 грн. до 27.09.2014 р. (а.с.66).

Згідно з п.3.5 вказаного договору останній набуває чинності з моменту внесення першого страхового платежу (у повному обсязі) на поточний рахунок страховика, і діє до дати внесення наступного чергового платежу, вказаної у п.3.4 договору. Відновлення дії договору наступає з моменту внесення чергового платежу (у повному обсязі) і діє до настання терміну внесення наступного платежу. Після внесення останнього страхового платежу договір діє до 24:00 26 вересня 2015 р. включно.

На виконання умов вказаного договору, відповідно до квитанції від 27.09.2013 р. позивачем було сплачено страховий платіж в сумі 10 297,26 грн. (а.с.69).

11.09.2014 р. ОСОБА_1 уклала договір добровільного страхування наземних транспортних засобів НТ -14 №0346-Кв-0210 з Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Укрфінполіс», який було погоджено вигодонабувачем за вказаним договором - ПАТ АБ «Укргазбанк», про що свідчить підпис його представника (а.с.12).

Відповідно до умов вказаного договору, період дії зобов'язань страховика визначено з 00:00 год. 27.09.2014 р. по 24:00 год. 26.09.2015 р., розмір страхового платежу - 7 490 грн.

Відповідно до квитанції від 25.09.2014 р., позивачем сплачено страховий платіж в сумі 7 490 грн. (а.с.15).

Таким чином, надавши відповідачу договір страхування майна, яке передано в заставу банку, а також докази сплати страхового платежу, який підтверджує дію страхового покриття на строк, не менший, ніж один рік, а також уклавши договір страхування з іншою страховою компанією, який було погоджено відповідачем, та вчасно сплативши черговий страховий платіж, сплата якого забезпечувала дію договору страхування не менше, ніж на наступний рік, позивач не допустила порушень умов п.4.3.6 кредитного договору, за порушення якого було передбачено підвищення відсоткової ставки до 20% річних.

Рішення суду першої інстанції в частині доведеності факту порушення позивачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором ґрунтуються лише на поясненнях представника відповідача, які не відповідають умовам укладеного договору та не підтверджені жодними доказами.

Так, кредитний договір не містить положень про те, що він укладений в рамках програми цільового роздрібного кредитування «Авто в кредит» (нові автомобілі), до особливостей якої відноситься встановлення основної процентної ставки на рівні, що значно поступається ринковому, а також урівноваження зменшеного внаслідок цього доходу банку вимогою до позичальника страхування автомобіля на перші два роки кредитування в запропонованій банком страховій компанії.

Надана відповідачем на підтвердження вказаної обставини програма цільового роздрібного кредитування «Авто в кредит» ( нові автомобілі) умов про необхідність укладення договору добровільного страхування наземного транспортного засобу на перші два роки кредитування саме з ПрАт «Страхова компанія «ВУСО» не містить.

Матеріали справи також не містять доказів того, що відповідач виконав свої зобов'язання за кредитним договором в частині ознайомлення позичальника з вимогами внутрішніх нормативних актів банку щодо страхування майна, що передається в заставу, як це передбачено п.4.1.3 цього договору.

Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.07.2014 р. відповідач на адресу позивача надіслав листа, в якому нагадав про те, що 26.09.2014 р. закінчується строк дії договору страхування. Зазначив, що про перелік страхових компаній, акредитованих у банку, позичальник має можливість дізнатись у відділеннях банку або за телефоном. Усі договори страхування, укладені зі страховими компаніями, які не мають акредитації у банку, банком не приймаються. В листі також висловлено прохання відповідно до вимог банку, в т.ч. вимог внутрішніх нормативних актів банку, укласти договір страхування автомобіля в термін до 26.09.2014 р.(а.с.11).

Посилання представника відповідача на те, що у вказаному листі була зазначена неправильна інформація, а в листі від 18.09.2014 р., який було відправлено 01.10.2014 р. та отримано позивачем 10.10.2014 р. (а.с.60-61) було зазначено про необхідність внести черговий платіж згідно саме договору страхування №1-01 від 27.09.2013 р. в термін до 26.09.2014 р., не є підставою для висновку про порушення позивачем взятих на себе зобов'язань, а лише свідчить про невідповідність дій відповідача таким засадам цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України).

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду і в тій частині, що позивачем було порушено п.3.3.4 договору застави, оскільки сплачено страховий платіж 25.09.2015 р.

Як вбачається зі змісту укладеного між сторонами договору застави, за кожний випадок невиконання чи неналежного виконання п.3.3.4 цього договору заставодавець сплачує на користь заставодержателя штраф (а.с.9).

При цьому відповідальності у виді підвищення процентної ставки за кредитним договором до 20% річних у випадку невиконання п. 3.3.4 договору застави положеннями вказаного договору не передбачено.

Невідповідність висновків суду обставин справи, неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, призвели до неправильного вирішення спору, що відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

Виходячи з розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 511,56 грн.

Керуючись ст. 307, 309, 313, 314, 317, 319 ЦПК України колегія суддів

Вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 13 січня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірним встановлення процентної ставки за користування кредитними коштами за кредитним договором №101-Ф/13-16 від 27 вересня 2013 року, починаючи з 01 жовтня 2014 року у розмірі 20,0% річних.

Зобов'язати Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» здійснити перерахунок процентів за користування ОСОБА_1 кредитними коштами за кредитним договором №101-Ф/13-16 від 27 вересня 2013 року починаючи з 1 жовтня 2014 року, виходячи з процентної ставки у розмірі 11,5% річних.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 511,56 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/3851/2016

Головуючий у суді першої інстанції: КізюнЛ.І.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: КирилюкГ.М.