Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 333/900/16 Головуючий у 1 інстанції: Кулик В.Б.
№ провадження 22-ц/778/3845/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1В
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„17 листопада 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Національного юридичного університету імені ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2016 року у справі за позовом Національного юридичного університету імені ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по державному кредиту для здобуття вищої освіти, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року Національний юридичний університет імені ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який в ході розгляду справи був уточнений, до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по державному кредиту для здобуття вищої освіти.

У позові зазначав, що на підставі «Порядку надання цільових пільгових державних кредитів для здобуття вищої освіти», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.06.2003 року № 916 між Національним юридичним університетом ім. Я. Мудрого (на той час Національною юридичною академією України ім. Я. Мудрого) та відповідачем було укладено дві угоди про надання цільового державного кредиту для здобуття вищої освіти - за № 3 від 26.12.2003 року та за № 28 від 13.12.2006 року.

Відповідно до розділу І угоди № 3 від 26.12 2003 року навчальний заклад, відповідно до Порядку № 916, надав ОСОБА_2 цільовий пільговий державний кредит для здобуття вищої освіти за рахунок коштів державного бюджету за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліст та напрямом підготовки (спеціальністю) правознавство, код (7060101), за денною формою навчання, у розмірі 5 500,00 грн., за 4 семестр 2003-2004 навчального року.

Відповідно до розділу І угоди № 28 від 13.12.2006 року, навчальний заклад надав ОСОБА_2 цільовий пільговий державний кредит для здобуття вищої освіти за рахунок коштів державного бюджету за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліст та напрямом підготовки (спеціальністю) правознавство, код (7060101), за денною формою навчання, у розмірі 11 000,00 грн., за навчальний рік 2006-2007.

Освітню послугу закладом відповідачу було надано в повному обсязі, наказом № 261-С від 21.06.2007 року ОСОБА_2 відраховано з університету, як такого, що закінчив навчання за ОКР «Спеціаліст», та видано йому диплом спеціаліста про повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобуття кваліфікації юриста № ХА 32157132 від 22 червня 2007 pоку

Хоча університет виконав всі свої обов'язки, передбачені угодами, відповідач свої зобов'язання по поверненню кредиту не виконав.

Відповідно до умов вищезазначених угод та ст.ст. 549, 611, 312, 624 ЦК України, боржник, який прострочив виконання, сплачує пеню у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення.

Зокрема, п. 7.2 укладених угод передбачає, у випадку ухилення одержувача кредиту від повернення кредиту чи відсотків за користування ним, одержувач кредиту сплачує навчальному закладу пеню у розмірі подвійної кредитної ставки Національного банку України від неповернутої у строк суми.

Таким чином, заборгованість відповідача за угодою № 3 від 26.12.2003 р. складає: тіло кредиту в сумі 5 500,00 грн., відсотки за користування кредитом станом на 01.03.2016 року - 1 292,50 грн.; пеня по кредиту станом на 01.03.2016 року - 2 625, 41 грн.; пеня по відсоткам станом на 01.03.2016 року 1 183,16 грн.; інфляційні витрати станом на 01.03.2016 року 3 072,25 грн., загальна сума - 13 673,32 грн.

Заборгованість відповідача за угодою № 28 від 13.12.2006 р. складає: тіло кредиту в сумі 11 000,00 грн., відсотки за користування кредитом станом на 01.03.2016 року - 2 585,00 грн.; пеня по кредиту станом на 01.03.2016 року - 5 249,33 грн.; пеня по відсоткам станом на 01.03.2016 року - 2 366,21 грн.; інфляційні витрати станом на 01.03.2016 року - 6 112,36 грн., загальна сума - 27 312, 90 грн.

Загальна сума заборгованості за угодами №3 від 26.12.2003 року та №28 від 13.12.2006 року складає 40 986,22 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд стягнути з відповідача кошти в сумі 40 986,22 грн. за угодами № 3 від 26.12.2003 року та №28 від 13.12.2006 року.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Національного юридичного університету імені ОСОБА_3 суму 27 337 грн. 53 коп. заборгованості за угодою № 3 від 26.12.2003 року та угодою № 28 від 13.12.2006 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Національного юридичного університету імені ОСОБА_3 суму 919 грн. 13 коп. витрат по сплаті судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким стягнути заборгованість з урахуванням строків позовної давності.

В апеляційній скарзі Національний юридичний університет імені ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні вимог про дострокове стягнення заборгованості за тілом кредиту за угодами № 3 від 26.12.2003 року та № 28 від 13.12.2006 року у сумі 8066 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вказані вимоги, в решті рішення не оскаржує.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а апеляційна скарга Національного юридичного університету імені ОСОБА_3 задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, між Національним юридичним університетом ім. Я. Мудрого (на той час Національною юридичною академією України ім. Я. Мудрого) та відповідачем ОСОБА_2 було укладено дві угоди про надання цільового державного кредиту для здобуття вищої освіти - за № 3 від 26.12.2003 року та за № 28 від 13.12.2006 року.

Відповідно до розділу І угоди № 3 від 26.12 2003 року навчальний заклад надав ОСОБА_2 цільовий пільговий державний кредит для здобуття вищої освіти за рахунок коштів державного бюджету за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліст та напрямом підготовки (спеціальністю) правознавство, код (7060101), за денною формою навчання, у розмірі 5 500,00 грн., за 4 семестр 2003-2004 навчального року, а згідно угоди № 28 від 13.12.2006 року надав цільовий пільговий державний кредит для здобуття вищої освіти за рахунок коштів державного бюджету за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліст та напрямом підготовки (спеціальністю) правознавство, код (7060101), за денною формою навчання, у розмірі 11 000,00 грн., за навчальний рік 2006-2007.

Сторони не заперечували, що освітню послугу закладом відповідачу було надано в повному обсязі, наказом № 261-С від 21.06.2007 року ОСОБА_2 було відраховано з університету, як такого, що закінчив навчання за ОКР «Спеціаліст», та видано йому диплом спеціаліста про повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобуття кваліфікації юриста № ХА 32157132 від 22 червня 2007 pоку.

Задовольняючи частково позовні вимоги навчального закладу, суд першої інстанції виходив з доведеності того, що ОСОБА_2 під час навчання на денній формі навчання в Національному юридичному університеті (раніше Національна юридична академія України ім. Я. Мудрого) за угодами № 3 від 26.12.2003 року та № 28 від 13.12.2006 року отримав цільовий пільговий державний кредит на здобуття вищої освіти за спеціальністю правознавство на загальну суму 16500 гр. , який зобовязувався повертати з травня 2007 року частинами з відсотками протягом пятнадцяти років, відповідно до травня 2022 року за угодою № 3 та до травня 2023 року за угодою № 28, однак зобов»язання з повернення кредиту не виконує.

Стягнувши суму відсотків, нарахованих за період з 2008 року по 2013 рік, суд правомірно відмовив у стягненні відсотків, нарахованих з 2014 року, враховуючи, що 03.06.2014 року у відповідача народилася перша дитина, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_4, а відповідно до вимог п. 22-1 Порядку надання цільових пільгових державних коштів для здобуття вищої освіти, одержувач кредиту, який має одну дитину, звільняється від сплати відсотків за користування кредитом.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні вимог щодо дострокового стягнення всієї заборгованості за тілом кредиту всього у сумі 5500 грн. та 11000 грн.., то суд, пославшись на ст. 530 ЦК України та стягнувши відповідно 2811 грн. 52 коп. та 5622 грн. 12 коп., виходив з того, що вказані вимоги є передчасними, оскільки передбачений угодами остаточний термін виконання зобов»язань з повернення кредиту ще не настав.

З таким висновком в повній мірі погодитися не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального права.

Згідно з абз.5 ч.3 ст. 3 Закону України „Про вищу освіту реалізація державної політики у галузі вищої освіти забезпечується шляхом надання цільових пільгових державних кредитів особам для здобуття вищої освіти у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1,2,5,22,23 Порядку надання цільових пільгових державних кредитів для здобуття вищої освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 червня 2003 року № 916, на умовах, визначених цим Порядком, цільовий пільговий державний кредит для здобуття вищої освіти за денною, вечірньою та заочною формою навчання у вищих навчальних закладах незалежно від форми власності можуть одержати молоді громадяни України, які успішно склали вступні іспити або навчаються на будь-якому курсі вищого навчального закладу.

Кошти на надання кредитів передбачаються у Державному бюджеті України для МОНмолодьспрт для оплати навчання у вищих навчальних закладах усіх форм власності.

Сума кредиту повертається із сплатою 3 відсотків річних протягом 15 років, починаючи з дванадцятого місяця після закінчення навчання у вищому навчальному закладі до Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим та інших місцевих бюджетів з виплатою щороку однієї пятнадцятої частини загальної суми одержаного кредиту та відсотків за користування.

Одержувач кредиту на навчання за рахунок Державного бюджету України повертає кредит та відсотки за користування ним через вищий навчальний заклад на рахунки МОНмолодьспорту, інших центральних органів виконавчої влади, у підпорядкування яких перебуває вищий навчальний заклад, з подальшим зарахуванням коштів до Державного бюджету України.

У разі невиконання одержувачем кредиту умов угоди, ухилення від повернення кредиту вищий навчальний заклад застосовує заходи для стягнення заборгованості відповідно до законодавства.

За умовами п.6.1 угод № 3 від 26.12.2003 року та № 28 від 13.12.2006 року одержувач кредиту зобов»язувався повертати використаний на навчання кредит у сумі відповідно 5500 грн. та 11000 грн. й відсотки за користування ним у сумі 3% річних, готівкою або в безготівковому порядку на банківський рахунок позивача до 31 грудня кожного року 1/15 частини від загальної суми одержаного кредиту та відсотків за користування ним.

Таким чином, за названими умовами, які були погоджені сторонами, 1/15 частина кредиту та відсотків за користування ним є непогашеними у разі їх несплати до 31 грудня поточного року.

Відповідно до ч.2 ст. 1052 ЦК України, яка з огляду на положення ст. 1054 ЦК України, застосовується до відносин за кредитним договором, якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами(з розстроченням), то в разі повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.. 1048 цього Кодексу.

Отже судом не враховано, що, виходячи з положень ст.ст. 1050, 1054 ЦК України, якщо договором встановлено обов»язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Передбачене ст. 1050 ЦК України право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, є самостійним.

Згідно правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 03.02.2016 року у справі за № 6-18 цс16, і яка в силу ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися всіма судами загальної юрисдикції, у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов»язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики(разом з нарахованими процентами ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

У зв»язку з тим, що суд невірно застосував норми матеріального права, а тому помилково не визнав правомірними вимоги навчального закладу щодо дострокового стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за тілом кредиту за угодами № 3 та № 28, а не лише поточної заборгованості, рішення в частині відмови у задоволенні вимог про дострокове стягнення заборгованості за тілом кредиту, що мала сплачуватися у період з 2016 по 2022 роки, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення вказаних вимог, а саме, про дострокове стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту за угодою № 3 від 26.12.2003 року у сумі 2688 грн. 48 коп.(5500,00-2811, 52) та за угодою № 28 від 13.12.2006 року у сумі 5377 грн. 88 коп.(11000 грн.-5622 грн. 12 коп.).

У зв»язку з цим відсутні і підстави для застосування до спірних правовідносин положень ч.3 ст. 556 ЦК України, оскільки розмір стягнутої з відповідача суми пені не перевищує значно суму заборгованості за тілом кредиту, що підлягає стягненню з нього на користь позивача.

Доводи ОСОБА_2 про те, що оскільки після закінчення навчального закладу у 2007 році він до теперішнього часу працює в державній установі - органах прокуратури, а тому звільнений від обов»язку щодо повернення кредиту та відсотків за користування ним, суд правомірно не визнав підставами для відмови у позові, враховуючи, що відповідач працював в органах прокуратури на території м. Запоріжжя, а не у сільській місцевості а тому дія п.26 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 916 від 16.06.2003 року та п.6.4 угод № 3 та № 28 на нього не поширюється.

Відповідно до п. 26 Порядку надання цільових пільгових державних кредитів для здобуття вищої освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 червня 2003 року № 916, п. 6.4 укладених між сторонами угод, одержувач кредиту, який після закінчення вищого навчального закладу пропрацював за фахом не менше ніж 5 років у державному або комунальному закладі чи установі у сільській місцевості, кредит та відсотки за користування ним не повертає, що підтверджується щороку на момент оплати довідкою з місця роботи.

Доказів, що відповідач працював в органах прокуратури у сільській місцевості, по справі не надано.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд невірно тлумачить положення п. 26 Порядку та передбачені п.6.4 угод умови щодо необхідності факту праці за фахом одержувача кредиту у державному закладі саме у сільській місцевості, а не самого факту праці у державному закладі, є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що під час розгляду справи у суді першої інстанції він був позбавлений можливості подати заяву про застосування позовної давності, матеріалами справи не підтверджуються, враховуючи як надання відповідачем письмових заперечень на позов, так і його клопотання до суду про розгляд справи за його відсутності.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 11.02.2015 року у справі № 6-246цс14, за змістом ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду (ст.. 303 ЦПК України), тому заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції. Апеляційним судом на стадії апеляційного провадження правомірно та в межах наданих повноважень застосовується позовна давність за заявою, зробленою стороною у спорі під час розгляду справи в суді першої інстанції, до ухвалення рішення по суті спору.

Як вбачається з матеріалів справи, заява про застосування позовної давності до суду першої інстанції до ухвалення ним рішення по суті спору ОСОБА_2 не подавалась, тому заявлені ним в апеляційній скарзі вимоги щодо застосування позовної давності судом апеляційної інстанції є безпідставними.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України документально підтверджені судові витрати, понесені позивачем - Національним юридичним університетом імені ОСОБА_3, щодо сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у сумі 1515грн. 80 коп.(а.с.126) підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу Національного юридичного університету імені ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2016 року по даній справі в частині відмови у задоволенні вимог Національного юридичного університету імені ОСОБА_3 про дострокове стягнення заборгованості за тілом кредиту, нарахованої з 2016 року за угодами № 3 від 26.12.2003 року та № 28 від 13.12.2006 року, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь Національного юридичного університету імені ОСОБА_3 заборгованість за тілом кредиту за угодою № 3 від 26.12.2003 року у сумі 2688 грн. 48 коп. та за угодою № 28 від 13.12. 2006 року у сумі 5377 грн.88 коп., а також судові витрати у сумі 1515 грн. 80 коп.

Рішення в частині задоволення позовних вимог Національного юридичного університету імені ОСОБА_3 залишити без змін.

Рішення в частині відмови у задоволенні решти вимог Національного юридичного університету імені ОСОБА_3 не оскаржувалось.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: