Справа № 304/1527/16-ц
Провадження № 2/304/521/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2016 рокум. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Амаровича В. П.,

при секретарі - Ковач М.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Перечинської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що він відповідно до Договору купівлі-продажу від 22 листопада 2004 року є власником квартири АДРЕСА_1. У вказаній квартирі з 2005 року зареєстрована відповідачка ОСОБА_2, яка є його колишньою дружиною, однак фактично не проживає в ній з грудня 2007 року. 04 березня 2014 року Перечинським районним судом у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя було визнано мирову угоду від 04 березня 2014 року, за якою ОСОБА_2 на протязі 30 днів після отримання належної їй суми відшкодування за даною мировою угодою зобов'язалася знятися з реєстрації проживання за адресою: АДРЕСА_2. Однак після сплати ним 1/2 частини вартості вказаної квартири, відповідачка в добровільному порядку з реєстрації проживання не знялася. Оскільки прописка ОСОБА_2 створює йому перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою, тому просить позов задовольнити.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю.

Представник Перечинської міської ради у судове засідання не з'явився, однак подав заяву, у якій просить розглянути дану справу без його участі, не заперечує проти задоволення позовної заяви.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з'явилася, хоча про час і місце такого повідомлялася належним чином, причину неявки не повідомила.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 22 листопада 2004 року є власником квартири АДРЕСА_1.

Також встановлено, що у вказаній квартирі зареєстрована, однак фактично не проживає ОСОБА_2, що стверджується довідкою Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку від 14 листопада 2016 року та довідкою виконкому Перечинської міської ради від 28 жовтня 2016 року №3566.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 цього Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Оскільки відповідачка ОСОБА_2 втратила право користування квартирою АДРЕСА_3 внаслідок її відсутності понад встановлені строки, то позов в частині визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованим.

Що стосується позову в частині зняття відповідачки ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання, то суд приходить до наступного.

Спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання є Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Згідно ст. 11 цього Закону реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 цього Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Виходячи зі змісту зазначеної норми права, поняття «зняття з реєстрації» нерозривно пов'язане з поняттям «житлові права» (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила таке користування, виселення із займаного приміщення та інше).

У зв'язку із цим, відповідно до ст. 16 ЦК України вимоги про зняття особи з реєстрації за місцем проживання можливе лише при вирішенні спору про житлові права.

Згідно ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Як роз'яснено в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року «Про усунення перешкод у користуванні власністю» у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Отже враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що позов в частині зняття відповідачки ОСОБА_2 з реєстрація місця проживання у квартирі позивача також підлягає до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 7, 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. 71, 72, 150 ЖК Української РСР, ст. ст. 16, 319, 321 ЦК України, ст. ст. 11, 15, 60, 61, 88, 212, 214-215, 218, 360-7 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Зобов'язати Перечинську міську раду зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, з належної на праві приватної власності ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: Амарович В. П.