АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/979/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : на ухвалу Морозов В. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоКорнієнко Н. В.
суддівГончар Н. І. , Ювшина В. І.
при секретаріГончар Л. В.

з участю: ОСОБА_6, його представника ОСОБА_7,

представника ДВС Дьо Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 12 березня 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_6 на постанову державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Черкаського районного управління юстиції про відкриття виконавчого провадження та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження,

в с т а н о в и л а :

26 лютого 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду зі скаргою на вказані постанови, посилаючись на те, що державною виконавчою службою при їх ухваленні допущено ряд грубих порушень Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Зокрема, скаржник зазначає, що виконавчою службою всупереч вимогам закону не своєчасно повідомлено його про відкриття виконавчого провадження та про постанову про арешт його майна та накладення заборони на його відчуження.

Крім того, відповідно до вимог закону, накладаючи арешт на майно, ДВС мала б визначити строк на який воно вилучається, чого зроблено не було, а згідно вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» взагалі не можна накладати арешт на житловий будинок скаржника.

Тому ОСОБА_6 просить суд:

- визнати неправомірною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №50015125 від 12 січня 2016 року у виконавчому провадженні про стягнення з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором;

- визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12 січня 2016 року.

12 березня 2016 року ОСОБА_6 подав до суду скаргу із збільшеними вимогами, де крім названих вище, просив суд визнати неправомірною та скасувати постанову ВП №50015125 від 29 лютого 2016 року державного виконавця відділу державної виконавчої служби Черкаського районного управління юстиції Дьо Людмили Сергіївни про стягнення з боржника ОСОБА_6 виконавчого збору в розмірі 36696,67 грн. При цьому він вважає, що викладене в постанові є необґрунтованим і безпідставним, так як ним подана скарга на саму постанову від 12.01.2016 року про відкриття виконавчого провадження та на постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Тому постанова про стягнення виконавчого збору по виконавчому провадженню не підлягає виконанню, так як є протиправною.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 12 березня 2016 року скаргу ОСОБА_6 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 зазначає, що ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою його скаргу на постанову державного виконавця відділу ДВС Черкаського РУЮ про відкриття виконавчого провадження ВП №50015125 від 12 січня 2016 року та постанову ВП №50015125 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12 січня 2016 року задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_6, суд першої інстанції прийшов до висновку, що при відкритті виконавчого провадження, при накладенні арешту на майно та забороні на його відчуження, а також при стягненні з боржника виконавчого збору ДВС діяла в межах наданих їй повноважень та у спосіб визначений законом.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до статті 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Права і обов'язки державного виконавця визначені у статті 11 Закону України "Про виконавче провадження".

За змістом цієї норми державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, вправі накладати арешт на майно боржника, передавати його на зберігання та реалізовувати його в установленому законом порядку.

Підставою для відкриття державним виконавцем виконавчого провадження є, зокрема, заява стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частина перша статті 19 цього Закону).

Встановлено, що підставою для відкриття виконавчого провадження № ВП 50015125 від 12.01.2016 року стала письмова заява ПАТ КБ «Приватбанк» від 06.01.2016 року та виконавчий лист суду від 13.11.2014 року зі строком пред'явлення до виконання до 13.01.2016 року (а.с. 11,12,13).

Тобто, стягувач своєчасно скористався своїм правом та подав до ДВС відповідну заяву про відкриття виконавчого провадження.

Статтею 25 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом (в тому числі, положенням статті 17 цього Закону щодо визначення виконавчого документа). Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Копія постанови про відкриття виконавчого провадження повинна надсилатися боржнику в строк, визначений в частині п'ятій статті 25 Закону України "Про виконавче провадження".

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем після відкриття виконавчого провадження виготовлено супровідний лист на ім'я боржника, який датований 12 січня 2016 року, однак як вбачається з копії поштового відправлення даний лист надійшов до поштового відділення лише 16.02.2016 року, тобто з порушенням ч. 5 ст. 25 Закону «Про виконавче провадження» (а.с.18,19).

Відповідно до вимог ст. 30 Закону державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитися, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк відповідно до ст. 24 Закону.

У разі, якщо копія постанови про відкриття виконавчого провадження одержана боржником несвоєчасно, внаслідок чого боржник був позбавлений можливості добровільно виконати рішення у встановлений державним виконавцем строк, за письмовою заявою боржника при підтвердженні факту несвоєчасного одержання вказаної постанови державний виконавець відкладає провадження виконавчих дій у порядку, встановленому ст. 32 Закону, та поновлює боржнику строк для добровільного виконання рішення (п. 2 ст. 30 Закону).

Відповідно до ч.1 ст.385 ЦПК скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Оскільки суд першої інстанції скаргу ОСОБА_6 на постанову про відкриття виконавчого провадження прийняв до розгляду, тому є вірним його висновок, що порушення ДВС встановленого законом строку для вручення боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження ніяким чином на права скаржника та на законність оскаржуваної постанови не вплинуло.

Щодо посилання апелянта ОСОБА_6 на те, що ДВС не мала права повторно відкривати виконавче провадження яке згідно постанови від 30.06.2015 року є закінченим, то воно також є безпідставним.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.03.2015 року до ДВС надійшла заява стягувача про направлення виконавчого документа за місцем роботи боржника, яке знаходиться на території іншого відділу ДВС.

Згідно п. 10 ч. 1 ст. 49 закону №606 виконавче провадження підлягає закінченню у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

В зв'язку з цим на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» і була ухвалена вказана постанова про закінчення виконавчого провадження (а.с. 11-10).

Проте, таке виконавче провадження не є завершеним у розумінні ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки, відповідно до названої статті, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Тому в цьому випадку і було прийнято рішення про закриття виконавчого провадження в даному ДВС в зв'язку з направленням виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

Щодо посилання ОСОБА_6, як на підставу незаконного винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12.01.2016 року на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» N 1304-VII від 3 червня 2014 року то воно є помилковим і не обґрунтованим, оскільки вказаним законом врегульовано питання саме щодо заборони примусового стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку». Попереднє накладення арешту та заборони на відчуження такого майна в порядку виконання судового рішення вказаним Законом не заборонено.

Слід зауважити, що апелянт ОСОБА_6 в скарзі на ухвалу суду ставить питання постановити нову ухвалу, якою його скаргу на постанову державного виконавця відділу ДВС Черкаського РУЮ про відкриття виконавчого провадження ВП №50015125 від 12 січня 2016 року та постанову ВП №50015125 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12 січня 2016 року задовольнити в повному обсязі. При цьому про постанову ВП №50015125 від 29 лютого 2016 року державного виконавця відділу державної виконавчої служби Черкаського районного управління юстиції Дьо Людмили Сергіївни про стягнення з боржника ОСОБА_6 виконавчого збору в розмірі 36696,67 грн. мова не йде.

Між тим, враховуючи, що і вказана постанова ОСОБА_6 оскаржується, колегія вважає за необхідне зазначити, що і при винесенні вказаної постанови ДВС діяла в межах наданих їй повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закон України «Про виконавче провадження», у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Оскільки боржником виконавчий лист у визначений термін не був виконаний добровільно тому і була винесена вказана постанова від 29.02.2016 року про стягнення виконавчого збору (а.с.36).

За таких обставин колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції постановив законну ухвалу з посиланням на вище зазначені норми законодавства та прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_6 Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, так як були враховані судом при постановленні ухвали, є не обґрунтованими та не мають в собі підстави, за наявності яких ухвала суду підлягає до зміни чи скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 12 березня 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_6 на постанову державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Черкаського районного управління юстиції про відкриття виконавчого провадження та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :