У х в а л а

іменем україни

06 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Маляренка А.В.,Демяносова М.В.,Парінової І.К.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, про поділ майна подружжя, стягнення коштів, та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_6, про визнання договору дарування договором купівлі-продажу, визнання квартири спільною сумісною власністю, поділ майна подружжя, за касаційними скаргами ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_7, та ОСОБА_5 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Київської області від 06 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що з 22 листопада 1995 року вона з ОСОБА_5 перебувала у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу сторонами було придбане майно: квартира АДРЕСА_1; житловий будинок АДРЕСА_7; нежитлові будівлі, розташовані по АДРЕСА_8. Крім нерухомого майна, на ім'я відповідача зареєстровано право власності на рухоме майно: автомобіль марки KIA Sportage, державний номерний знак НОМЕР_1; мотоцикл марки Harley Davidson, державний номерний знак НОМЕР_2; мотоцикл арки Honda, державний номерний знак НОМЕР_3 та автомобіль Volkswagen Caddy державний номерний знак НОМЕР_6.

Враховуючи, що на даний час шлюб фактично не існує, а відповідач не бажає вирішити питання щодо розподілу спільного майна подружжя в добровільному порядку, позивач, з врахуванням уточнених позовних вимог, просила суд поділити вищевказане нерухоме майно, визначивши за кожним із подружжя право власності на 1/2 його частку та стягнути з відповідача на її користь 1/2 вартості транспортних засобів в загальному розмірі 428 311 грн 20 коп., а також понесені судові витрати.

ОСОБА_5 подав до суду зустрічний позов, в якому не оспорює перебування його у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 Проте вказує, що сторони 16 вересня 2006 року придбали автомобіль марки Volkswagen T-4, 1996 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5, який був зареєстрований на ім'я ОСОБА_4 Вартість даного автомобіля станом на дату подачі позову становить не менше 90 000 грн і він вважає, що має право на 1/2 частини його вартості.

Збільшуючи позовні вимоги, ОСОБА_5 просив суд визнати договір дарування квартири АДРЕСА_2 від 28 лютого 2003 року − договором купівлі-продажу, укладеним між ОСОБА_8 та ОСОБА_4; визнати дану квартиру спільною сумісною власністю ОСОБА_5 і ОСОБА_4 та поділити її, визнавши за кожним із сторін право власності на 1/2 її частини; стягнути з ОСОБА_4 на його користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки Volkswagen T-4 в розмірі 83 215 грн, а також понесені судові витрати.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 лютого 2015 року зустрічний позов ОСОБА_5 в частині вимог про стягнення з ОСОБА_4 грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля марки Volkswagen T-4 залишено без розгляду.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2015 року первісний позов ОСОБА_4 задоволено частково. Поділено майно подружжя ОСОБА_5 і ОСОБА_4, визнавши за кожним з них право власності на 1/2 частки майна, а саме: квартири АДРЕСА_3; нежитлові будівлі, розташовані по АДРЕСА_8.;

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 1/2 частки вартості відчужених транспортних засобів: автомобіля KIA Sportage, державний номерний знак НОМЕР_1, в розмірі 130 000 грн; мотоцикла марки Harley Davidson, державний номерний знак НОМЕР_2, в розмірі 100 000 грн; мотоцикла марки Honda, державний номерний знак НОМЕР_3, в розмірі 120 000 грн, автомобіля Volkswagen Caddy, державний номерний знак НОМЕР_6, в розмірі 32 000 грн, а всього в розмірі 382 000 грн.

В іншій частині первісних позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 06 жовтня 2015 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2015 року в частині визнання за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 право власності на 1/2 частки нежитлових будівель, що розташовані за адресою АДРЕСА_8, та стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 1/2 частки вартості відчужених транспортних засобів: автомобіля KIA Sportage, державний номерний знак НОМЕР_1, в розмірі 130 000 грн; мотоцикла марки Harley Davidson, державний номерний знак НОМЕР_2, в розмірі 100 000 грн; мотоцикла марки Honda, державний номерний знак НОМЕР_3, в розмірі 120 000 грн, автомобіля Volkswagen Caddy, державний номерний знак НОМЕР_6, в розмірі 32 000 грн, а всього в розмірі 382 000 грн скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.

Відмовлено ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_5 про визнання за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності на 1/2 частки нежитлових будівель, що розташовані за адресою АДРЕСА_8 та стягненні з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 1/2 частки вартості відчужених транспортних засобів: автомобіля KIA Sportage, державний номерний знак НОМЕР_1, в розмірі 130 000 грн; мотоцикла марки Harley Davidson, державний номерний знак НОМЕР_2, в розмірі 100 000 грн; мотоцикла марки Honda, державний номерний знак НОМЕР_3, в розмірі 120 000 грн., автомобіля автомобіля Volkswagen Caddy, державний номерний знак НОМЕР_6, в розмірі 32 000 грн

В іншій частині рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2015 року залишено без змін.

У касаційних скаргах ОСОБА_4, поданій представником ОСОБА_7, та ОСОБА_5 просять про часткове скасування судових рішень з ухваленням нових рішень в оскаржуваних частинах, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 22 листопада 1995 року по 12 грудня 2014 року.

Спільно нажите майно, наявне на час припинення спільного ведення господарства ОСОБА_5 та ОСОБА_4 за час шлюбу:

квартира АДРЕСА_4 придбана за договором купівлі-продажу від 25 липня 2003 року, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_5,

квартира АДРЕСА_5 придбана за договором дарування від 28 лютого 2003 року, право власності на яку зареєстровано на ОСОБА_4,

нежитлові будівлі, розташовані по АДРЕСА_8 придбані за договором купівлі-продажу від 25 березня 2004 року та право власності на які визнано за ОСОБА_5 за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2008 року, право власності зареєстровано за ОСОБА_5,

рухоме майно: рухоме майно: автомобіль марки KIA Sportage, державний номерний знак НОМЕР_1; мотоцикла марки Harley Davidson, державний номерний знак НОМЕР_2; мотоцикла марки Honda, державний номерний знак НОМЕР_3, автомобіль Volkswagen Caddy, державний номерний знак НОМЕР_6, автомобіль марки Volkswagen T-4 1996 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки відповідачем не надано доказів що квартира АДРЕСА_4 набута за його особисті кошти, для нього, як фізичної особи підприємця, а тому обґрунтовано погодився з висновком суду першої інстанції, що дана квартира придбана в шлюбі та є об'єктом спільної сумісної власності. Крім того суд апеляційної інстанції правильно погодився із висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову про визнання договору дарування договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6 від 28 серпня 2003 року .

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання будинку № АДРЕСА_7 спільним майном подружжя, суд першої інстанції, з висновками якого правильно погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що вказаний будинок був збудований ОСОБА_5 до укладення шлюбу між сторонами, що підтверджується даними технічного паспорта на будинок.

Також судом апеляційної інстанції правильно вказано, що оскільки шлюб між сторонами розірвано 12 грудня 2014 року, спірні транспортні засоби було відчужено 29 серпня 2014 року, тобто в період перебування в шлюбі, а позивачем не надано доказів про те, що кошти отримані внаслідок відчуження транспортних засобів ОСОБА_5 використано на власні потреби, а тому відсутні підстави для стягнення Ѕ грошових коштів від реалізації спірних транспортних засобів. Крім того, апеляційний суд обґрунтовано відмовив у поділі нежитлових приміщень, оскільки ОСОБА_5 зареєстрований фізичною особою підприємцем з 18 лютого 1992 року. Право власності на нежитлові будівлі перейшло до нього за договором купівлі-продажу від 25 березня 2004 року, а також за рішенням суду від 26 листопада 2008 року за ОСОБА_5 визнано право власності на нежитлові будівлі за вказаною адресою, а тому хоча кошти і набуті в зареєстрованому шлюбі, але з доходів від підприємницької діяльності ОСОБА_5

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_7, та ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 06 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

А.В.Маляренко

М.В.Демяносов

І.К.Парінова