РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2016 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Загороднюка В.І.

при секретарі Міневич Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

22.05.2015 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 та просить визнати за нею право власності на корпоративні права у вигляді частки у статутному капіталі ТОВ «НВП «БЛАСДОЗ» у розмірі 1/2, що становить 11850 гривень та у зв'язку із визнанням права власності за нею на корпоративні права у вигляді частки у статутному капіталі ТОВ НВП «БЛАСДОЗ» визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право власності на частку у статутному капіталі ТОВ «НВП «БЛАСДОЗ» в повному обсязі.

При цьому посилається на те, що 16.07.1982 р. між нею та відповідачем було укладено шлюб, який було розірвано рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 19.02.2015 р. В період шлюбу 01.12.2004 р. за спільні кошти відповідач став одним із засновником юридичної особи ТОВ «НВП «БЛАСДОЗ» , де він мав внесок у статутний капітал в розмірі 11850 гривень, що становить 1/2 частки у статутному капіталі. Корпоративні права відповідача є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. На сьогоднішній день вони з відповідачем не домовилися про порядок поділу корпоративних прав та прибутку від підприємницької діяльності. На даний час відповідач є судимим за заподіяння їй тілесних ушкоджень та його було засуджено до сплати штрафу та постановлено судом сплатити їй як потерпілій витрати на лікування та моральну шкоду, проте відповідач добровільно рішення суду не виконав. Також відповідач вчиняв чисельні факти насильства в сім'ї, за що притягувався до адміністративної відповідальності. Приблизно з 2009 р. відповідач уникав своїх обов'язків щодо ведення спільного сімейного бюджету весь процес виховання та навчання їхнього спільного сина вона несла сама. Таким чином, вважає, що у відповідності до ч.3 ст. 70 СК України частка відповідача у статутному капіталі може бути зменшена.

В зв'язку з викладеним вона звернулася до суду з вказаним позовом та просить його задовольнити.

В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. В останнє судове засідання представник позивачки не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. При цьому пояснив, що він дійсно з позивачкою перебував у шлюбі, який був зареєстрований 16.07.1982 року до набуття чинності Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19.02.2015 року, яке вступило в законну силу, по справі №522/23998/14-ц. Відповідач пояснив, що за декілька років до розірвання шлюбу подружнє життя між ним та позивачкою не склалося, виникали конфліктні ситуації та непорозуміння. Відповідач не заперечував, що саме за час подружнього життя, 01.12.2004 року він увійшов до складу засновників юридичної особи ТОВ НВП «БЛАСДОЗ» , зробивши внесок у статутний капітал підприємства у розмірі 11850 гривень, що становить 1/2 частки у статутному капіталі, таким чином він володіє частиною корпоративних прав у вказаному підприємстві. Однак відповідач ОСОБА_2 стверджував, що позивачка не має ніякого відношення до його корпоративних прав у ТОВ НВП «БЛАСДОЗ» та до заснування вказаного підприємства, тому він вважає, що відсутні будь-які правові підстави для поділу його частки корпоративних прав у статутному капіталі ТОВ НВП «БЛАСДОЗ». Також відповідач стверджував, що нібито ним не було внесено у статутний капітал кошти у грошовому еквіваленті, а він вносив частково грошима та частково обладнанням.

Також відповідач ОСОБА_2 стверджував, що після пожежі, яка відбувалась в ході трагічних подій 02 травня 2014 року у будинку Федерації профспілок Одеської області, нібито не збереглося обладнання та відсутні матеріальні цінності підприємства. Відповідач заперечував факти того, що він не брав участі у формуванні сімейного бюджету та навчанні і вихованні спільного із позивачкою сина.

В останнє судове засідання відповідач не з'явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином, однак 27.02.2016 р. подав до суду клопотання про чергове відкладення розгляду справи, в якому він просив у зв'язку із пізнім отриманням судової повістки (26.02.2016 року) та неможливістю прибути в судове засідання визнати його причину неявки до суду поважною та відкласти розгляд справи, однак при цьому він не вказує, за якою саме причиною його явка є неможливою, а причина відсутності в судовому засіданні поважною.

Враховуючи те, що відповідач належним чином та вчасно був повідомлений судом про дату та час судового засідання, а також враховуючи, що відповідач раніше неодноразово не з'являвся в судове засідання та надавав заяви про відкладення розгляду справи суд вважає, що відповідач зловживає своїми процесуальними правами, та слід визнати його неявку до суду не поважною та продовжити розгляд справи за його відсутністю.

Вислухавши пояснення представника позивачки, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 16.07.1982 р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19.02.2015 р.

Від шлюбу у сторін є син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, який відповідно до пенсійного посвідчення є інвалідом 3 групи загального захворювання.

За час перебування у шлюбі відповідач ОСОБА_2 01.12.2004 року, як один із співзасновників увійшов до складу засновників юридичної особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «БЛАСДОЗ» (скорочена назва - ТОВ «НВП «БЛАСДОЗ») , зробивши внесок у статутний капітал у розмірі 11850,00 гривень, що становить 1/2 частки у статутному капіталі. Другим співзасновником ТОВ «НВП «БЛАСДОЗ» є ОСОБА_4, який зробив внесок у статутний капітал вказаної юридичної особи у розмірі 11850,00 гривень, становить 1/2 частки у статутному капіталі. Інших співзасновників ТОВ «НВП «БЛАСДОЗ» немає.

У відповідності до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань в розділі «Дата та номер запису в Єдиному державному реєстрі про проведення державної реєстрації юридичної особи - у разі, коли державна реєстрація юридичної особи була проведена після набрання чинності Законом України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців"» містяться відомості щодо ТОВ «НВП БЛАСДОЗ» 01.12.2004 року до реєстру було внесено запис 1 003314 щодо державної реєстрації створення юридичної особи.

Юридичною адресою Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «БЛАСДОЗ» є: 65079, Одеська область, м. Одеса, Кулікове поле, 1. До органу управління вказаної юридичної особи в якості директора було обрано відповідача ОСОБА_2. Статус відомостей про юридичну особу є підтвердженими. Вказані обставини підтверджуються витягом із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у вигляді детальної інформації про юридичну особу.

У відповідності зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Судом встановлено, та не заперечувалося сторонами, що корпоративні права у вигляді частки у статутному капіталі ТОВ «НВП «БЛАСДОЗ» були набуті відповідачем під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, а тому є спільним майном подружжя. Отже, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, що підлягає поділу є право власності на корпоративні права у вигляді частки у статутному капіталі ТОВ «НВП «БЛАСДОЗ» у розмірі 1/2 , що становить 11850 гривень.

Згідно наданої позивачем детальної інформації про вказану вище юридичну особу, право власності на корпоративні права у вигляді частки у статутному капіталі ТОВ «НВП «БЛАСДОЗ» становить 11850 гривень (1/2 частки) .

Відповідач не заперечував розмір у грошовому еквіваленті свого внеску та розміру частки у статутному капіталі ТОВ «НВП «БЛАСДОЗ».

Суд критично ставиться до доводів відповідача щодо того, що позивач не має право власності на корпоративні права у вигляді частки у статутному капіталі ТОВ «НВП «БЛАСДОЗ», оскільки вона не була засновником, а також твердження відповідача про те, що статутний капітал підприємства формувався не тільки за рахунок грошових коштів, але й за допомогою обладнання, яке позивачу не належало.

За детальною інформацією про юридичну особу із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань в розділі: «Дані про розмір статутного капіталу (статутного або складеного капіталу) та про дату закінчення його формування» вказано, що датою закінчення формування статутного капіталу ТОВ «НВП «БЛАСДОЗ» вказано 01.12.2005 року. Загальний розмір статутного капіталу ТОВ «НВП «БЛАСДОЗ» складається з 23700 гривень, де відповідач має право власності на 1/2 частку, та є кінцевим бенефіціарним власником, де також визначена частка в розмірі 1/2 статутного капіталу підприємства.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Суд вважає, що обставини, на які посилається в позові позивачка, щодо можливості відступу від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення не були доведені. Тому суд вважає, що відступ від засади рівності часток подружжя не має бути застосований.

Рішення Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням приватного підприємства "ІКІО" щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України по справі №1-8/2012 від 19.09.2012 р. у пункті 1 було розтлумачено, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України треба розуміти так, що статутний капітал та майно приватного підприємства є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до висновку Конституційного суду України, який міститься у вищевказаному Рішенні, основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Оцінивши сукупність доказів по справі суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1, а саме в частині визнання за позивачкою права власності на корпоративні права у вигляді частки у статутному капіталі ТОВ «НВП «БЛАСДОЗ» у розмірі 1/4, що становить 5925 гривень, залишивши відповідачу право власності на корпоративні права у вигляді частки у статутному капіталі ТОВ «НВП «БЛАСДОЗ» у розмірі 1/4, що становить 5925 гривень, тобто у рівних частках.

В частині стягнення з відповідача на користь позивачки судового збору позов також не підлягає задоволенню, оскільки відповідач ОСОБА_2 є інвалідом ІІ-ої групи загального захворювання, та у відповідності до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» він звільняється від сплати судового збору.

На підставі викладеного та керуючись, ст.ст. 60, 61, 70-71 СК України, ст.ст. 88, 213-215, ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на корпоративні права у вигляді частки у статутному капіталі ТОВ «НВП «БЛАСДОЗ» у розмірі 1/4 частки, що становить 5925 (п'ять тисяч дев'ятсот двадцять п'ять) гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено, про що протягом десяти днів з дня проголошення подається апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу потягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

29 лютого 2016 року