Справа № 343/1202/15-ц
Провадження № 22-ц/779/2160/2016
Головуючий у 1 інстанції Тураш В. А.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Проскурніцького П.І., Ясеновенко Л.В.,

секретаря Драганчук У.М.,

з участю представників позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, зацікавлена особа: Яворівська сільська рада, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_5 у справах дітей Долинської РДА про виселення з житлового будинку за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Долинського районного суду від 19 вересня 2016 року

в с т а н о в и л а :

Рішенням Долинського районного суду від 19 вересня 2016 року задоволено частково позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, зацікавлена особа: Яворівська сільська рада, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_5 у справах дітей Долинської РДА про виселення з житлового будинку.

Виселено ОСОБА_3 разом неповнолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з житлового будинку, який знаходиться за адресою: с. Яворів вул. Шевченка,74, Долинського району, Івано-Франківської області.

В задоволені інших позовних вимог - відмовлено.

Апелянт на дане рішення подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що дане рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що ним в 1981 році набуто право власності на житловий будинок, який знаходиться в селі Яворів по вул. Шевченка, 74.

Апелянт також зазначає, що право власності на житловий будинок №74 по вул. Шевченка в селі Яворів на момент розгляду судом першої інстанції було зареєстровано як за позивачем так і за апелянтом, що підтверджується інформаційними довідками, які надавались сторонами

У випадку задоволення позову ОСОБА_6 про їхнє виселення, позивач матиме можливість про дати житловий будинок іншим особам, що значно ускладнить виконання рішення суду у справі про скасування рішення державного реєстратора за №29174245 від 08.04.2016 року.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що на підставі рішення Долинського районного суду від 04.04.2011 року за ОСОБА_7 визнано право власності на спірне будинковолодіння №74 по вул. Шевченка в с.Яворів Долинського району.

05.10.2011 року приватним нотаріусом ОСОБА_8 посвідчено договір дарування, згідно якого ОСОБА_9 подарував , а ОСОБА_3 прийняла в дар житловий будинок та господарські споруди в с.Яворів, по вул. Шевченка 47.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28.04.2014 року скасовано рішення Долинського районного суду від 28.04.2011 року про визнання за ОСОБА_7 права власності на спірне будинковолодіння і у задоволення позову ОСОБА_7 до Яворівської сільської ради про визнання права власності на спірне будинковолодіння - відмовлено. Рішення вступило в законну силу.

У 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним свідоцтва про право власності на спадщину, договору дарування та повернення майна. ОСОБА_3 звернулася з зустрічним позовом до ОСОБА_10, Яворівської сільської ради про визнання недійсним договору дарування.

Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 4 лютого 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва на право на спадщину, договору дарування та витребування майна з чужого незаконного володіння відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Яворівської сільської ради про визнання недійсним договору дарування задоволено. Визнано недійсним договір дарування, укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_2, який посвідчений секретарем Солуківської сільської ради.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 6 квітня 2015 року (а.с.8-10) скасовано рішення Долинського районного суду від 04.02.2015 року та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва на право власності на спадщину, договору дарування та повернення майна задоволено частково. Визнано недійсним договір дарування, укладений 5 жовтня 2011 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 на будинковолодіння № 74 по вул. Шевченка в с. Яворів Долинського району. Зобовязано ОСОБА_3 повернути ОСОБА_2 будинковолодіння №74 на вул. Шевченка в с.Яворів, Долинського району. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_2, Яворівської сільської ради про визнання недійсним договору дарування відмовлено.

Ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 липня 2015 року та 03 лютого 2016 року касаційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відхилено, рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 6 квітня 2015 року залишено без змін (а.с.35-36, 92-93).

Ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 26.02.2016 року у допуску справи за позовом ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на спадщину, договору дарування та повернення майна, та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Яворівської сільської ради про визнання недійсним договору дарування до провадження Верховного Суду України відмовлено( а.с.88-89).

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У відповідності до довідки №02-29/189 від 11.09.2015р. (а.с.50), виданої Яворівською сільською радою - згідно запису погосподарської книги №1 за 2011-2015 роки за адресою вул. Шевченка 74 на даний час зареєстровані та проживають: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_2 житловий будинок за адресою с.Яворів вул.Шевченка,74 Долинського району Івано-Франківської області належить на праві приватної власності на законних підставах.

Даний факт підтверджується також відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.107-111).

Згідно актів державного виконавця від 03.06.2015 року та 19.05.2015 року встановлено, що рішення суду про зобовязання ОСОБА_3 повернути ОСОБА_2 будинковолодіння №74 по вул.Шевченка в с.Яворів Долинського району добровільно не виконано (а.с.14,15).

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з положеннями ст. ст. 319, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, шляхом усунення перешкод у здійсненні користування майном особами, які не набули право на користування таким майном.

Згідно з вимогами ст. 150 ЖК України, ст.383 ЦК України громадяни, що мають у приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання та проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до ст.155 ЖК України, ст.321 ЦК України громадянин не може бути позбавлений права власності на своє майно чи обмежений в його здійсненні.

Відповідно до ст.ст. 317,321 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні, а тому відповідно до ст. 391 ЦК України ОСОБА_2, як власник майна має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що проживання відповідачки та її неповнолітнього сина в спірному будинку і небажання виселитись на вимогу позивача порушує право власності останнього, так як створює йому перешкоди у володінні та користуванні його майном, а тому підлягає захисту шляхом виселення ОСОБА_3 разом з неповнолітнім сином ОСОБА_4, 02.09.2000р.н., з житлового будинку по вул. Шевченка,74 в с. Яворів Долинського району, а тому позовні вимоги ОСОБА_2 про виселення відповідачів з житлового будинку підлягають задоволенню.

При цьому колегія суддів апеляційного суду зазначає, що відповідачі згідно до вимог ст. 116 ЖК України підлягають виселенню без надання іншого житлового приміщення, як особи, що без законних правових підстав (самоправно) займають спірне житлове приміщення, яке на праві приватної власності належить позивачу.

Рішення суду у частині відмови у задоволенні решти позовних вимог сторонами не оскаржується.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження у суді, тому судом апеляційної інстанції відхиляються як надумані.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Долинського районного суду від 19 вересня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_12

ОСОБА_13