Номер провадження 22-ц/775/437/2016
Головуючий в 1 інстанції Пронін С.Г.
Суддя-доповідач Новосядла В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М УК Р А Ї Н И

17 березня 2016 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого: судді Новосядлої В.М.,

суддів: Гапонова А.В., Новосьолової Г.Г.,

за участю секретаря Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 24 грудня 2015 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_2, заінтересовані особи Управління пенсійного фонду України в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська, Управління пенсійного фонду України в Микитівському районі м. Горлівка Донецької області про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 24 грудня 2015 року заяву ОСОБА_2, заінтересовані особи Управління пенсійного фонду України в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська, Управління пенсійного фонду України в Микитівському районі м. Горлівка Донецької області про встановлення факту, що має юридичне значення повернуто заявникові.

Не погодившись із вказаною ухвалою ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду про задоволення її заяви про встановлення факту, яке має юридичне значення з таких підстав:

- заявниця вважає, що вона правильно звернулась до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області, якому відповідно до Розпорядження голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 2 вересня 2014 року була змінена підсудність Микитівського районного суд м. Горлівки, оскільки справа про встановлення факту, що має юридичне значення, повинна розглядатись за місцем проживання заявника (м. Горлівка).

- суд першої інстанції помилково застосував положення пункту 2 частини 3 статті 121 ЦПК України та повернув заяву, визначивши, що її подано недієздатною особою, оскільки рішення про визнання заявниці недієздатною судом не ухвалювалось.

Під час розгляду справи в апеляційній інстанції заявниця та заінтересовані особи не з'явились, повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, про що свідчать направлені на їх адреси телефонограми, які зареєстровані в журналі телефонограм апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається:

ОСОБА_2 звернулась до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовом про встановлення факту, що має юридичне значення - факт реєстрації шлюбу між нею та ОСОБА_3, 1976 року народження (а.с.27-28).

Встановлення вказаного факту заявниці необхідно для подальшого отримання пенсії, оскільки в її пенсійній справі вона значиться за дівочим прізвищем «Перерва». Заявниці позбавлена можливості підтвердити зміну прізвища, оскільки відділ реєстрації актів цивільного стану знаходиться у м. Горлівка Донецької області, яке тимчасово непідконтрольне українській владі.

В теперішній час заявниця знаходиться у державному закладі Українській психіатричній лікарні з суровим наглядом МОЗ України у зв*язку із застосуванням до неї примусових заходів медичного характеру ( а.с.37).

Згідно листа Української психіатричної лікарні з суворим наглядом МОЗ України від 08 січня 2016 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, до поміщення у лікарню була зареєстрована та постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1

Повертаючи заяву, суд першої інстанції виходив із того, що заява про встановлення факту, що має юридичне значення, повинна бути подана за місцем проживання заявниці, яка перебуває в державному закладі Українській психіатричній лікарні з суворим наглядом МОЗ України, розташованому у м. Дніпропетровську і з тих підстав, що заявниця є недієздатною особою.

Але з таким висновком суду погодитись неможливо з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 257 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Не є місцем проживання фізичної особи місце, в якому вона знаходиться під вартою у вигляді запобіжного заходу, місце, в якому особа відбуває покарання у виді позбавлення волі за вироком суду, місце, в якому особа знаходиться на стаціонарному лікуванні. Позови до таких осіб пред'являються за останнім місцем проживання до взяття під варту чи до поміщення до медичного закладу (пункт 34 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" № 3 від 01 березня 2013 року ).

Згідно із копією паспорта ОСОБА_2 з 24 грудня 2008 року зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 (а.с.31).

Відповідно до Розпорядження голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 2 вересня 2014 року була змінена підсудність Микитівського районного суду м. Горлівки Донецької області на Слов'янський міськрайонний суд Донецької області.

За таких обставин у суду не було підстав для повернення заяви ОСОБА_2 через непідступність справи Слов'янському міськрайонному суду Донецької області.

Що стосується висновку суду першої інстанції про те, що заяву подано недієздатною особою, то відповідно до частини 1 статті 40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це.

Згідно листа Української психіатричної лікарні з суворим наглядом МОЗ України від 16 лютого 2016 року в медичній документації ОСОБА_2 відсутні відомості про визнання її обмежено дієздатною або недієздатною. За час перебування пацієнтки в медичному закладі питання щодо дієздатності ОСОБА_2 судом не розглядалось, опікун або піклувальник їй не призначався (а.с.28).

Таким чином, висновок суду першої інстанції про повернення заяви з тих підстав, що заявниця є недієздатною не відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Виходячи з із встановлених фактів, наявних в справі доказів та вимог закону, суд першої інстанції помилкового прийшов до висновку про повернення заяви.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

За таких обставин ухвала суду про повернення заяви підлягає скасуванню з направленням справи у суд першої інстанції на новий розгляд для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.

Що стосується вимог заявниці, викладених в апеляційній скарзі, про розгляд справи апеляційним судом по суті, то вказані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до частини 1 статті 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року із подальшими змінами місцевий суд є судом першої інстанції і здійснює правосуддя у порядку, встановленому процесуальним законом.

Керуючись статтями 121,229, 312, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 24 грудня 2015 року скасувати і справу направити у суд першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження по справі.

Ухвала набирає законної сили негайно і може бути оскаржена безпосередньо до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: