22-ц/775/381/2016(м)
Категорія 39 Головуючий у 1 інстанції Троян Л.Г.
Суддя - доповідач Мальцева Є.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

06 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді - Мальцевої Є.Є.

суддів - Песоцької Л.І., Ткаченко Т.Б.,

секретар - Брежнєв Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 10 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з даним позовом. Посилався на те, що 26.03.2013 року помер його брат ОСОБА_3, після смерті якого відкрилася спадщина на земельну ділянку, яка належала йому на праві приватної власності на землю, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 5,700 га, розташовану на території Микільської селищної ради Волноваського району. На день смерті брата він проживав з ним та був зареєстрований за однією адресою, і фактично прийняв спадщину. У звязку із оформленням спадщини йому стало відомо, що рішенням Волноваського районного суду від 09.08.2013 року право власності на вищевказану земельну ділянку визнано за ОСОБА_2. ОСОБА_1 звертався до суду з заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами. 20.06.2014 року Волноваським районним судом його заяву задоволено, рішення від 09.08.2013 року скасовано, в позові ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування після померлого ОСОБА_3 за заповітом відмовлено. 12.08.2014 року позивач звернувся до нотаріуса для оформлення права на спадщину після смерті брата, але йому було відмовлено, оскільки він не надав оригінал правовстановлюючого документу на спірну земельну ділянку.

Позивач вважав порушеним його право на отримання спадщини за законом у звязку з відсутністю оригіналу державного акту на спірну земельну ділянку, просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на вказану земельну ділянку

В лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулася з зустрічним позовом до ОСОБА_1, в якому просила визнати за нею право власності на спірну земельну ділянку, яка належала ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку виданого 25.12.2006 р., серія ЯГ №739856, кадастровий №-02-000-0367, в порядку спадкування за заповітом. Посилалась на те, що померлий ОСОБА_3 01.02.2002 року заповів їй земельну ділянку, яка належала йому на підставі сертифікату на право на земельний пай. Після складання заповіту ОСОБА_3 сертифікат обміняв на державний акт на право власності на цю ж земельну ділянку. Але заповіт він не змінював. Вважає, що воля спадкодавця стосовно розпорядження своїм майновим правом на земельну ділянку була спрямована саме на передачу їй після смерті прав та обов'язків на спірну земельну ділянку, і немає значення, яким документом буде на час смерті закріплено це право за спадкодавцем, оскільки його воля викладена в заповіті від 01.02.2002 року. У звязку із тим, що сертифікат був померлим обміняний на державний акт на землю, вона надала нотаріусу тільки копію сертифікату. Нотаріус відмовив їй у оформленні спадщини на спірну земельну ділянку, оскільки вона не надала оригінал правовстановлюючого документу на право власності на землю. Тому вона змушена звернутися до суду і просить визнати за нею право власності на спірну земельну ділянку.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 10 березня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовлено за його необґрунтованістю. Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 5,700 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Микільської сільської ради Волноваського району Донецької області, що належала згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія ЯГ №739856 виданого Волноваською районною державною адміністрацією, - ОСОБА_3А, який помер 26 березня 2013 року. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1745 гривень.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1, посилаючись на необґрунтованість рішення та ухвалення його з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, відмовити у задоволенні зустрічного позову. В скарзі вказує, що вважає висновок суду першої інстанції помилковим, оскільки ОСОБА_2 не дотриманий визначений законом порядок прийняття спадщини: вона не зверталась до нотаріальної контори для прийняття спадщини за заповітом в порядку ст.ст. 1269, 1270 ЦК України, пропустила шестимісячний строк на прийняття спадщини. Також зазначає, що судом порушені норми розділу Х «Перехідних положень» Земельного Кодексу України .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_4, які підтримали доводи апеляційної скарги, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі та відмовити в зустрічному позові, заперечення відповідача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_5, які просили відхилити апеляційну скаргу, залишити рішення суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Вирішуючи спір за позовними вимогами ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що при складанні заповіту право власності померлого ОСОБА_3 на спірну земельну ділянку підтверджувалося сертифікатом на земельний пай, і та обставина, що він отримав замість сертифікату державний акт, не вплинула на право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, і не відбулося жодних змін щодо самого обєкту власності. Тому суд вважав, що саме спірна земельна ділянка є спадковим майном, охопленим заповітом ОСОБА_3. З цих підстав суд не погодився, як з безпідставними, з твердженням ОСОБА_1 щодо фактичної зміни обєкту власності, що був предметом заповіту. Суд прийняв до уваги, що ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом про визнання за нею права на спадщину в порядку спадкування за заповітом, тим самим прийняла спадщину, і є законні підстави для задоволення її вимог. Суд прийняв до уваги, що рішенням суду від 09.08.2013 року було визнано її право власності на вищевказану земельну ділянку, яке скасовано 30.12.2015 року, тобто, весь цей час вона була власником спірної земельної ділянки. Отже, оскільки ОСОБА_2 має право на спадкування за заповітом, суд вказав на відсутність права ОСОБА_1 на спадкування за законом та відмовив в його позові й задовольнив зустрічні позовні вимоги.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна.

Відповідно до ст.213 ЦК України рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене по справі судове рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 є рідним братом ОСОБА_1 (а.с.40-41). 01.02.2002 року ОСОБА_3 заповів право на земельну частку (пай) в КСП ім. Петровського Волноваського району Донецької області, підтверджене сертифікатом на право власності на земельну частку (пай) ДН №0169037, виданим Волноваською райдержадміністрацією Донецької області 01.07.1996р., ОСОБА_2 (а.с.50).Даний заповіт зареєстровано у Спадковому реєстрі, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі (а.с.51).

26.03.2013 року ОСОБА_3 помер (а.с.10).

Як вбачається з довідки Микільської сільської ради Волноваського району Донецької області від 20.10.2013 року, померлий ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Разом з ним був зареєстрований та проживав його брат ОСОБА_1, що підтверджується довідкою та даними його паспорта про реєстрацію (а.с.11).

Судом також встановлено, що на праві власності померлому ОСОБА_3 належало право на земельну частку (пай) на підставі сертифікату ДН № 0169037 в КСП ім.Петровського Волноваського району. В 2006 році замість сертифікату ОСОБА_3 було видано Державний акт на право приватної власності на землю серія ЯГ № 739856 від 20.12.2006 року, згідно якого останньому було передано у приватну власність земельну ділянку площею 5,700га на території Микільської селищної ради Волноваського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва(а.с.12,104).

12.08.2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса ОСОБА_6 з заявою про прийняття спадщини після померлого брата ОСОБА_3. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.03.2015 року відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, оскільки відсутній оригінал Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №739856 від 25.12.2006 року (а.с.54).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач саме й вказував на відсутність оригіналу державного акту на право власності на спірну земельну ділянку, що не дає йому можливості оформити спадщину.

Разом з тим до суду з зустрічним позовом звернулася й ОСОБА_2, яка вказувала, що померлий ОСОБА_3 01.02.2002 року заповів їй право на земельну ділянку (пай) в КСП ім.Петровського Волноваського району Донецької області, підтверджене сертифікатом на право на земельну частку (пай). Вона вказувала, що оскільки померлий не змінював заповіт після отримання ним замість сертифікату державного акту на земельну ділянку, то й воля його щодо передачі їй у спадщину спірної земельної ділянки залишилася незмінною.

Згідно із ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Відповідно до ст.1233ЦКУкраїни заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 02 лютого 2002 року склав заповіт, яким належне йому на підставі сертифікату, виданого Волноваською районною державною адміністрацією 01 липня 1996 року, право на земельну частку (пай) заповів ОСОБА_2.

25 грудня 2006 року ОСОБА_3 одержав державний акт на право власності на землю, виданий Волноваською районною державною адміністрацією.

26 березня 2013 року ОСОБА_3 помер.

Позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем другої черги за законом (стаття 1262 ЦК України).

Відповідно до п.17 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України (2001 року) сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст. 212-214 ЦПК України на зазначені положення закону та обставини справи уваги не звернув, не врахував, що з часу отримання спадкодавцем державного акту на право приватної власності на землю він набув статусу власника конкретної земельної ділянки, тобто змінився об`єкт власності.

Крім того, при вирішенні зустрічного позову, суд не перевірив наявність чи відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину, помилково вважав, що її звернення до суду із позовом про визнання за нею права власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом є належним підтвердженням дій, що свідчать про прийняття нею спадщини. Разом з тим, порядок прийняття спадщини передбачений ст.ст. 1296, 1270 ЦК України, а дії спадкоємця, що не подав заяву про прийняття спадщини протягом визначеного законом строку, визначені статтею 1272 ЦК України.

Як вбачається з розяснення нотаріуса від 25.01.2016 року ОСОБА_2, їй розяснено, що передбачений законом строк звернення з заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_3, до складу якої вона включила право на спірну земельну ділянку, нею пропущений (а.с.106).

Колегії суддів Злочевська Р.М. пояснила, що вона й на даний час не зверталася до суду з заявою про подовження строку прийняття спадщини.

Таким чином, підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом немає.

Враховуючи, що судом порушені норми процесуального права, рішення суду не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, то в силу ст.309 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду із ухваленням нового рішення.

З роз'яснень, викладених у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» вбачається, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

У відповідності до положень ч.2 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1, який проживав і був зареєстрований разом із спадкодавцем на час його смерті, тобто, прийняв спадщину, набув у встановленому законом порядку посвідчене державним актом право власності на спірну земельну ділянку.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення суду першої інстанції підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 5,700 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Микільської сільської ради Волноваського району Донецької області, що належала на підставі Державного акту на право приватної власності на землю померлому ОСОБА_3, і про відмову в задоволенні зустрічного аналогічного позову ОСОБА_2.

У відповідності до вимог ст..88 ЦПК України у звязку із відмовою в позові ОСОБА_2 і задоволенням позову ОСОБА_1, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1501,35 грн, що складається з різниці між сумою сплаченого ОСОБА_1 при зверненні до суду судового збору в сумі 243,6 грн і ціни позову в розмірі 1744,95 грн (1744,95 - 243,6 = 1501,35 грн); та у звязку із задоволенням апеляційної скарги ОСОБА_1 з ОСОБА_2 на його на користь підлягають відшкодуванню витрати на судовий збір в розмірі 2163,1 грн, що складається з судових витрат позивача при зверненні до суду першої інстанції в сумі 243,6 грн та судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 1919, 5 грн ( 243,6 + 1919,5 = 2163,1 грн).

Керуючись ст.ст.303, 307,309,313,314,316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 10 березня 2016 року скасувати,

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 5,700 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Микільської сільської ради Волноваського району Донецької області, що належала на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ЯГ №739856, виданого Волноваською районною державною адміністрацією, померлому 26 березня 2013 року ОСОБА_7.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1501,35 грн..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування судових витрат по сплаті судового збору 2163,1 грн..

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_8

ОСОБА_9

ОСОБА_10