Справа № 2-3813/2011p.
Провадження 2-р/202/6/16
УХВАЛА

Іменем України

10 березня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.

за участю секретаря - Фісун К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про розяснення рішення суду по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про розяснення рішення суду по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

В своїй заяві заявник зазначає, що рішенням державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 08.12.2015 року, було відмовлено у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна, на квартиру, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, проспект Газети «Правда»АДРЕСА_1, за субєктом ОСОБА_1.

Просив суд розяснити рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 26.11.2012 року у справі №0417/2-503/2012 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя в частині: - чи є юридично тотожними поняття « визнати право власності» та «виділити в особисту власність»; - чи є визначене в рішенні суду поняття «виділити в особисту власність» підставою для проведення державної реєстрації речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно в порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ №868 від 17.10.2013 року.

Сторони у судове засідання не зявилися, що відповідно до п.3 ст.221 ЦПК України не перешкоджає розгляду питання про роз'яснення рішення суду.

Суд, ознайомившись з заявою, дослідивши матеріали цивільної справи № 0417/2-503/2012, приходить до висновку, що у задоволенні заяви про роз'яснення рішення суду слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 221 ЦПК України, якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Зрозумілість рішення полягає в тому, що його резолютивна частина не припускає кілька варіантів тлумачення.

Отже, заявник в своїй заяві повинен зазначити, що саме у резолютивній частині рішення є незрозумілим, які припускаються варіанти тлумачення рішення, як це впливає на його виконання.

Розяснення інших частин рішення (крім резолютивної) не має правового значення, оскільки вони не мають обовязкового характеру.

Суд може відмовити у роз'ясненні рішення, якщо воно не припускає різного тлумачення, незрозумілість рішення зумовлена неуважністю прочитання тексту рішення, правовою безграмотністю.

Крім того, постановою Пленуму Верховного Суду України №14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що згідно до статті 221 ЦПК роз'яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 в жовтні 2011 року звернувся до суду з позовною заявою про поділ спільного майна подружжя, яка була доповнена та уточнена позивачем при розгляді справи 19.04.2012 року. Відповідно до уточненої позовної заяви ОСОБА_1 просив суд: поділити спільне майно подружжя та виділити: ОСОБА_1 в особисту власність 64/100 частин квартири №83, яка знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Газети «Правда», будинок 104, які за договором купівлі продажу АЕЕ № 737512 від 19.10.2001 року зареєстровані за ОСОБА_2 та виділити ОСОБА_2 в особисту власність однокімнатну квартиру №80, яка знаходиться в м. Дніпропетровськ, вул. Косіора, будинок №44.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26.11.2012 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені: поділено спільне майно, набуте подружжям під час шлюбу, виділено ОСОБА_1 в особисту власність 64/100 частин квартири №83, яка знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, пр. Газети «Правда», будинок 104, які за договором купівлі продажу АЕЕ № 737512 від 19.10.2001 року зареєстровані за ОСОБА_2 та виділити ОСОБА_2 в особисту власність - однокімнатну квартиру №80, яка знаходиться в м. Дніпропетровськ, вул. Косіора, будинок №44. Рішення набрало законної сили.

Оскільки право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК), заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги були задоволені в повному обсязі, тому суд не вбачає законних підстав для розяснення рішення суду.

Керуючись: ст. 221 ЦПК України, п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року № 14,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про розяснення рішення суду по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 5 днів з дня проголошення апеляційної скарги.

У разі якщо ухвалу постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали суду.

Суддя Л.П. Слюсар