Ухвала
іменем україни

16 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом санаторія «Одеський» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні приміщеннями шляхом їх звільнення, за касаційною скаргою санаторія «Одеський» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від

21 жовтня 2015 року,
встановила:

У серпні 2014 року санаторій «Одеський» звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що приміщення санаторію «Одеський» у будівлі «Лікувальний корпус, котельня» (інвентарний № 11), входить до цілісного майнового комплексу санаторію «Одеський», що знаходиться по АДРЕСА_1 . Відповідачі користуються приміщеннями санаторію «Одеський» без достатніх правових підстав, добровільно звільнити займану площу не бажають.

Ураховуючи наведене, позивач просив усунути перешкоди в користуванні приміщеннями санаторію шляхом звільнення цих приміщень відповідачами.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16 червня

2015 року залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21 жовтня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі санаторій «Одеський» просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із його недоведеності, оскільки відповідачі правомірно користуються спірними нежитловими приміщеннями, тому правові підстави для звільнення ними цих приміщень немає.
Проте повністю з таким висновком погодитися не можна з огляду на наступне.

Установлено, що Указом Президента України № 970/2002 від

31 жовтня 2002 року «Про деякі питання удосконалення використання санаторно-курортних закладів» та розпорядженням Кабінету Міністрів України за № 131-р від 12 березня 2003 року «Про передачу цілісних майнових комплексів військових санаторіїв» цілісний майновий комплекс Одеського військового санаторію (військової частини НОМЕР_1 ) був переданий зі сфери управління Mіністерства оборони України (далі МО України) до сфери управління Міністерства надзвичайних ситуацій України (далі МНС України).
Наказом Міністра МНС України від 2 квітня 2003 року на базі цілісного майнового комплексу військового санаторію «Одеський» було створено санаторій МНС «Одеський», що складається з будівель за інвентаризаційними № №1,2,11,14-18, 20-24. У подальшому, на підставі наказу ДСНС України від 30 травня 2013 року за № 365 «Про зміну найменування санаторію МНС України «Одеський» та затвердження його Статуту в новій редакції» санаторій МНС «Одеський» змінив найменування на санаторій «Одеський».
14 квітня 2003 року був складений акт приймання-передачі цілісного майнового комплексу Одеського військового санаторію (в/ч НОМЕР_1 ) до сфери управління МНС, у якому зазначено, що у приміщенні будівлі «Лікувальний корпус, котельня» (інвентаризаційний №11) на підставі наказу начальника Одеського гарнізону від 26 квітня 2003 року № 34 дозволено тимчасове розміщення 21 сім`ї військовослужбовців гарнізону. Фактично проживає 30 сімей.
У підпункті «б» пункту 3 вказаного акту зазначено, що питання виселення сімей, що тимчасово проживають на законних підставах у приміщеннях лікувального корпусу санаторія «Одеській» МО України буде вирішуватись шляхом надання житла в порядку чинного законодавства України.
За положеннями ст. 58 ЖК УРСР ордер є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та її члени сім`ї заселилися в приміщення, яке знаходиться по

АДРЕСА_2 (будівля інв. № 11), загальною площею 81,35 кв. м, 3-й поверх, на підставі договору оренди для проживання та надання комунальних послуг від 15 січня 2003 року, укладеного між військовою частиною « НОМЕР_1 » та ОСОБА_1 . Відповідно до п. 4 зазначеного договору строк оренди складає термін до отримання орендарем муніципального житла у м. Одеса згідно з діючим законодавством, строк оренди може бути скорочений лише за згодою сторін. Реорганізація орендодавця не є підставою для припинення дії договору або зміни умов договору з боку орендодавця.
З акту приймання-передачі цілісного майнового комплексу Одеського військового санаторію (в/ч НОМЕР_1 ) до сфери управління МНС від 14 квітня 2003 року вбачається, що під час обстеження приміщення будівлі «Лікувальний корпус, котельня» (інвентарний № 11) встановлено, що технічний стан приміщень цієї будівлі не відповідає санітарно-гігієнічним вимогам, правилам протипожежної безпеки, передбаченими для проживання, через знаходження будівлі в аварійному стані.
З листа Київської районної адміністрації Одеської міської ради від

27 серпня 2013 року вбачається, що «статус «гуртожиток» Київською районною адміністрацією приміщенням будівлі № 11 санаторію «Одеський» не надавався, дозволів та ордерів на займання приміщень будівлі № 11 «Лікувальний корпус. Котельня» санаторію «Одеський» не видавалося.

Відповідно до п. 1.1 Статуту санаторію «Одеський» санаторій «Одеський» є госпрозрахунковим санаторно-курортним закладом для лікування, оздоровлення військовослужбовців та членів їх сімей, працівників та осіб рядового та начальницького складу системи ДСНС України та членів їх сімей, осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, інших осіб; медико-психологічної реабілітації особового складу аварійно-рятувальних служб, реабілітації й відпочинку, проведення й впровадження у практику медичних та наукових досліджень.

Відповідно до п. 3.1 санаторій є державною організацією і заснований на державній власності.

Отже, спірне приміщення не є житловим фондом, а є санаторно-курортним закладом профілакторієм і заснований на державній власності.

Відповідно до ст. ст. 4 6 ЖК УРСР державний житловий фонд включає в себе жилі будинки (закінчені будівництвом і здані в експлуатацію) та жилі приміщення в інших будівлях, призначені для постійного проживання громадян. Відносини, пов`язані з використанням під житло приміщень у нежилих будинках, не призначених для постійного проживання громадян, регулюються нормами цивільного, а не житлового законодавства, незалежно від їх тривалості.

Погоджуючись з рішенням суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд у порушення ст. ст. 212 214, 303, 315 ЦПК України на зазначене уваги не звернув, у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню.
Викладене свідчить про передчасне постановлення апеляційним судом ухвали про залишення рішення суду першої інстанції без змін.
Крім того, приймаючи архівні довідки Галузевого архіву МО України щодо правонаступника Одеського військового санаторію (в/ч НОМЕР_1 ), з яким відповідачами був укладений договір оренди від 15 січня 2003 року, апеляційним суд суду не навів мотивів прийнятого рішення (п. 14 постанови Пленум Верховного Суду України від 24 жовтня 2009 року

№ 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку»).

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ
у х в а л и л а:

Касаційну скаргу санаторія «Одеський» задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 21 жовтня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук

Судді:В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська