НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/6027/14
№ 2/183/85/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2016 року м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі головуючого: судді Парфьонова Д.О., за участі: секретаря судового засідання Соловйової Т.Р., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, за участю третьої особи Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним,

встановив:

Позивач звернулась із позовом, в якому з урахуванням уточнень просила визнати договір купівлі-продажу будинку, розташованого за адресою: вул. Херсонська, 5 в м. Новомосковську Дніпропетровської області, укладений 24 квітня 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 недійсним.

В обґрунтування позову зазначила, що 26 лютого 2014 року помер її дід по батьковій лінії ОСОБА_6. Будучи онукою померлого, оскільки син померлого та батько позивача ОСОБА_7 помер 07 січня 1998 року, позивач є спадкоємцем першої черги за правом представлення. ОСОБА_6 проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 в домі, який належав померлому на праві власності. ОСОБА_6 за життя страждав на розлад психіки, внаслідок чого з липня 2007 року перебував на обліку лікаря психіатра. З 2007 року померлий періодично проходив стаціонарне лікування у Дніпропетровській обласній психіатричній лікарні. Останній раз потрапив у лікарню у квітні 2013 року, коли почав себе вести неадекватно загрожуючи оточуючим тим, що почав палити власні речі, відкривати газ, через що був поміщений до психіатричного відділення лікарні. Під час перебування в лікарні позивач разом із своєю матір`ю відвідувала ОСОБА_6, спілкувалася з ним в лікарні. У ОСОБА_6 була дружина мачуха батька позивача, яка померла у 2012 році та у якої був син, що мешкає в Ізраїлі. Після смерті дружини діда позивач дізналася, що до ОСОБА_6 стала навідуватись сестра дружини не рідного сина померлого відповідач у справі. Після смерті ОСОБА_6 відповідач зателефонувала матері позивача та повідомила, що організовує похорон та що приходити до будинку, в якому проживав померлий не потрібно, оскільки право на будинок вони не мають. Після смерті ОСОБА_6 позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом, під час чого, від нотаріуса дізналася про те, що будинок, розташований за адресою: вул. Херсонська, 5 в м. Новомосковську Дніпропетровської області відчужений померлим на користь відповідача. Зазначає, що померлий під час укладання угоди по відчуження будинку не міг керувати своїми діями та розуміти їх, внаслідок чого звернулася із позовом до суду.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали. Вказали на той факт, що під час укладання договору померлий не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, нотаріус не є спеціалістом у галузі психології, пояснення свідків, допитаних за клопотанням відповідача різняться між собою.

Відповідач та її представник в судовому засіданні проти позову заперечили. Вказали на те, що позивач є неналежним, оскільки не є належним спадкоємцем померлого, не має права претендувати на спірний будинок та заявлені вимоги у виді визнання недійсним договору купівлі-продажу з підстав, встановлених ч.1 ст.225 є невірним способом захисту порушеного права. Зазначили, що ОСОБА_6 на момент укладання договору розумів значення своїх дій, міг керувати ними, про що свідчить те, що з лікарні його відпустили, мав дійсні наміри продати належний йому житловий будинок, про що свідчили його дії перед укладанням договору. В судове засідання 09 вересня 2016 року від представника відповідача надійшло клопотання про перенесення розгляду справи з підстав, визнаних судом поважними. 12 жовтня 2016 року відповідач до суду не з`явилась, надавши суду заяву про перерву в розгляді справи з підстав, які визнані судом в судовому засіданні не поважними. Представник відповідача до суду не з`явився, поважних причин неявки в судове засідання 12 жовтня 2016 року не повідомив. В судове засідання 27 жовтня 2016 року відповідач не з`явилася, надавши суду заяву про відкладення розгляду справи в зв`язку з хворобою. Докази на підтвердження факту захворювання суду не надані, в зв`язку з чим причини неявки відповідача до судового засідання судом визнані неповажними, постановлено ухвалу про можливість розгляду справи на підставі наявних в ній матеріалів. Представник відповідача в судовому засіданні 27 жовтня 2016 року заперечив проти розгляду справи за відсутності відповідача з підстав вимоги відповідача, яка заперечувала проти розгляду справи без її присутності. Вказав на наявність клопотань, які готує відповідач про необхідність залучення додаткових доказів, які відповідачем не подані, заявив клопотання про відновлення судового розгляду.

Допитана в якості свідка ОСОБА_4 показала, що будинок, власником якого був ОСОБА_6 належав бабусі ОСОБА_8 та після декількох правочинів став належати ОСОБА_6, який заповів його ОСОБА_8 На момент підписання спірного договору купівлі-продажу ОСОБА_6 діяв заповіт, яким померлий все своє майно заповів ОСОБА_9 сину ОСОБА_8 Після смерті ОСОБА_8, ОСОБА_6 тяжко переніс втрату дружини та захворів. Доглядали за ОСОБА_6 сусіди ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які направили ОСОБА_6 до психіатричної лікарні, а самі винесли з будинку всі речі, належні ОСОБА_6 В 2012 році, дізнавшись про ситуацію, що склалася вона стала відвідувати ОСОБА_6 в лікарні. ОСОБА_6 ставився до неї добре та просив дізнатися про стан його будинку. Звернувшись до ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з вимогою надати доступ до будинку, належного ОСОБА_6 їй відповіли відмовою, про що вона повідомила ОСОБА_6, який надав їй письмовий дозвіл на використання будинку. Отримавши доступ до будинку, розташованого за адресою: вул. Херсонська, 5 в м. Новомосковську Дніпропетровської області побачила, що в будинку відсутні речі ОСОБА_6 та предмети домашнього вжитку. За весь період перебування ОСОБА_6 у лікарні його лише раз відвідала старша донька, якій ОСОБА_6 повідомив про необхідність передачі будинку ОСОБА_4 Більше в лікарні ОСОБА_6 ніхто не відвідував. В квітні 2013 року ОСОБА_6 виписався з лікарні та прийшов до неї з метою укласти договір купівлі-продажу належного йому житлового будинку. Після чого 24 квітня 2013 року у нотаріуса вона з ОСОБА_6 уклала спірний договір та передала ОСОБА_6 грошові кошти за придбання будинку в розмірі, еквівалентному 122000 грн. Безпосередньо після укладання договору ОСОБА_6 пішов до відділення ПАТ КБ «ПриватБанк», а вона поїхала до своєї квартири. ОСОБА_6 після укладання договору став проживати в квартирі, належній відповідачу та в кінці квітня 2013 року попросив відвезти його до психіатричної лікарні, що вона і зробила. Після цього, вона навідувала ОСОБА_6 в лікарні, а 26 лютого 2014 року отримавши повідомлення від лікаря-психіатра про смерть ОСОБА_6 в лікарні, вона повідомила мати позивача про смерть ОСОБА_6 Участі в похованні ОСОБА_6 ані позивач, ані її мати не приймали. Всі витрати на поховання понесла вона. Вказала, що про не бажання ОСОБА_6 залишити будинок спадкоємцям за законом свідчить факт складання заповіту на користь ОСОБА_9

Від третьої особи надійшли письмові пояснення, у відповідності до яких приватний нотаріус просить провести розгляд справи за його відсутності, заперечує проти задоволення позову. Вказує на те, що 24 квітня 2013 року за реєстром № 703 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу посвідчений договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_6 (Продавець), продав, а ОСОБА_4 (Покупець), купила належний Продавцю житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, місто Новомосковськ, вулиця Херсонська, будинок № 5 (пять). Договір купівлі-продажу посвідчений за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Шевченка, буд. № 59, оф. № 221, що є робочим місцем приватного нотаріуса ОСОБА_5 Обставини посвідчення договору купівлі-продажу між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, наступні: 24 квітня 2013 року до приватного нотаріуса ОСОБА_5, звернулися ОСОБА_6 та ОСОБА_4 з клопотанням щодо посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку. Встановлення осіб, що звернулися за вчиненням нотаріальної дії здійснено за паспортами громадян України. Нотаріусом встановлено шляхом усного спілкування з ОСОБА_6 та ОСОБА_4, що вони усвідомлюють значення своїх дій, розуміють, що відбувається навколо, усвідомлюють наслідки та зміст укладання договору купівлі-продажу. Тобто ОСОБА_6 був дієздатною особою на момент укладання договору купівлі-продажу. Він чітко усвідомлював значення своїх дій та чітко висловив своє бажання укласти договір купівлі-продажу. На підтвердження своїх намірів щодо укладання договору купівлі-продажу, сторони в письмовій формі висловили своє бажання укласти договір купівлі-продажу. При підготовці проекту договору купівлі-продажу ОСОБА_6 попрохав нотаріуса викласти текст договору не дванадцятим шрифтом друкарських пунктів (як передбачено правилами ведення нотаріального діловодства та загальноприйнятою практикою), а чотирнадцятим, що також свідчило про те, що увага його була сконцентрована, він чітко усвідомлював значення своїх дій та розумів, що відбувається навколо, уважно поставився до змісту укладеного договору. Після усіх зясувань дієздатності осіб, їх волевиявлення щодо вчинення конкретної нотаріальної дії - посвідчення договору купівлі-продажу, цей договір був, з дотриманням усіх вимог законодавства складений, прочитаний, підписаний ОСОБА_6 та ОСОБА_4 та посвідчений. У разі, якщо б особа не змогла б визначити своє волевиявлення, або не усвідомлювала своїх дій, їй було б відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Таким чином, договір купівлі-продажу був посвідчений з дотриманням вимог законодавства щодо форми та посвідчення, та у зв'язку із вільним волевиявленням щодо цього договору.

Вирішуючи клопотання представника відповідача, повторно оголошене на стадії судових дебатів на неможливість розгляду справи за відсутності відповідача в судовому засіданні 27 жовтня 2016 року, суд виходить з того, що відповідач належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду справи, протягом часу як до судового розгляду так і після його початку не була позбавлена права надавати докази та заявляти клопотання, інших клопотань, ніж тих, що надійшли до суду та оголошені під час розгляду справи не заявляла, приймала участь в судовому розгляді справи, надавала заперечення проти позову та допитана судом в якості свідка за власною заявою, приймала участь в дослідженні доказів, зібраних у справі до постановлення судом ухвали про призначення експертизи, ознайомлена з висновком експерта, повторно, без надання доказів на підтвердження поважності причини неявки в судові засідання 12 жовтня 2016 року та повторно 27 жовтня 2016 року не з`явилась, представництво її інтересів за договором здійснюється її представником, який присутній під час судового розгляду, суд, з урахуванням положень ч.4 ст.169 ЦПК України, відмовляє в задоволенні поданого клопотання, вважаючи за можливе вирішити справу та постановити у ній рішення на підставі наданих учасниками цивільного процесу та отриманих судом доказів за відсутності особисто відповідача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, показання свідків, судом встановлено наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що 25 липня 1949 року народився ОСОБА_7, батьком якого був ОСОБА_6, матір`ю ОСОБА_12 /а.с.8-9/.

29 квітня 1986 року народилась ОСОБА_13, батьком якої був ОСОБА_7, матір`ю є ОСОБА_14 /а.с.7/, та яка 06 липня 2006 року змінила прізвище на ОСОБА_1 /а.с.6/.

У відповідності до наданої суду копії заповіту від 17 червня 1997 року, ОСОБА_6 склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори за р.№ 3059, у відповідності до якого все своє майно заповів ОСОБА_8 /а.с.39/.

ОСОБА_7 помер 07 січня 1998 року /а.с.10/.

У відповідності до наданої суду копії заповіту від 27 березня 2008 року, ОСОБА_6 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу ОСОБА_15 за р.№ 374, у відповідності до якого все своє майно заповів ОСОБА_9 /а.с.40/.

24 квітня 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений 24 квітня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за № 703 /а.с.23-25/, у відповідності до якого ОСОБА_6 продав ОСОБА_4 житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Херсонська, 5 в м. Новомосковську Дніпропетровської області, належний ОСОБА_6 на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 17 червня 1997 року за р.№ 3054, право власності на яке зареєстроване КП «Новомосковське МРБТІ» 27 червня 1997 року за ціною 123000,00 грн., сплачених Продавцю Покупцем до оформлення договору. Під час підписання договору сторони стверджували, що однаково розуміють значення, умови правочину та його правові наслідки. При підписанні договору сторонами стверджувалось про добровільність своїх дій та перебування їх при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміння значення дій.

У відповідності до отриманих судом відповідей установ охорони здоров`я, ОСОБА_6 перебував на обліку лікаря психіатра КЗ «Новомосковська ЦМЛ» ДОР з жовтня 2007 року по 26 лютого 2014 року з діагнозом: Органічний маячний розлад /а.с.68/. 26 квітня 2013 року оглянутий в.о. завідуючого консультативної поліклініки КЗ «ДКПЛ ДОР» за заявою двоюрідної сестри ОСОБА_4 у зв`язку з погіршенням психічного стану. 26 квітня 2013 року був оглянутий ЛКК. Рішенням ЛКК був госпіталізований до КЗ «ДКПЛ ДОР» в примусовому порядку без усвідомленої згоди з діагнозом органічний маячний розлад. Тривалий час знаходився на лікуванні. Соматичний стан погіршився 25 лютого 2015 року, настала зупинка дихання та серцевої діяльності /а.с.90/. Чотири рази ОСОБА_6Г знаходився на стаціонарному лікуванні КЗ «ДКПЛ ДОР», остання госпіталізація з 26 квітня 2013 року по 26 лютого 2014 року /а.с.94/.

26 лютого 2014 року ОСОБА_6 помер /а.с.11/.

27 лютого 2014 року ОСОБА_4 отримано рахунок замовлення № 122 на суму 533 грн. на підтвердження придбання товарів та ритуальних послуг /а.с.41/.

У відповідності до довідки Завідувача Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області № 546/02-14 від 01 липня 2014 року ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6, померлого 26 лютого 2014 року та є спадкоємцем за законом за правом представлення /а.с.122/.

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 13 від 16 червня 2016 року за результатами комісійної первинної посмертної судової психіатричної експертизи ОСОБА_6, останній за час життя в період часу та на момент складання договору купівлі-продажу від 24 квітня 2013 року, виявляв ознаки хронічного стійкого психічного розладу в формі органічного маревного розладу. За своїм психічним станом на момент укладання договору 24 квітня 2013 року ОСОБА_6 не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. У відповідності до описової частини висновку експерта, під час дослідження медичної документації ОСОБА_6 встановлено, що ОСОБА_6 з 31 липня по 31 серпня 2007 року, з 15 листопада по 14 грудня 2012 року, з 04 лютого по 24 квітня 2013 року, з 26 квітня 2013 року по 26 лютого 2014 року знаходився на стаціонарному лікуванні КЗ «ДКПЛ ДОР». В день виписки зі стаціонару 24 квітня 2013 року виписаний з діагнозом Органічний маревний розлад. Соціальна недостатність внаслідок порушення життєдіяльності по категоріям: контроль поведінки, спілкування, навчання та трудова діяльність. рекомендована явка до невропатолога, при необхідності психіатра, вживання підтримуючого лікування. У відповідності до мотивувальної частини висновку експерта, розлад психіки, діагностований у ОСОБА_6 на підставі дослідженої комісією медичної документації, матеріалів цивільної справи були виражені настільки суттєво, що позбавляли його можливості розуміти значення своїх дій та керувати ними. /а.с.178-181/.

В судовому засіданні допитано в якості свідка ОСОБА_11, який показав суду, що був знайомий з ОСОБА_6 В 2012 році в день похорон дружини ОСОБА_6 ОСОБА_8 до будинку, розташованого за адресою: вул. Херсонська, 5 в м. Новомосковську Дніпропетровської області приїхав син ОСОБА_8 ОСОБА_9, який на наступний день після похорон попросив відвезти його та ОСОБА_6 до нотаріуса в м. Дніпропетровськ та на що він погодився. В наступному, ОСОБА_9 зателефонував через два місяці та повідомив, що документи на будинок буде оформляти ОСОБА_4 Показав, що з 2012 року ОСОБА_6 вів себе неадекватно, що виявлялось у нав`язливому бажанні ОСОБА_6 одружитися, втраті останнім орієнтації в просторі. В листопаді 2013 року він дізнався від сусідів ОСОБА_6 про те, що останній за місцем свого проживання виніс на подвір`я свої особисті речі та почав їх палити. Приїхавши до будинку ОСОБА_6, він дізнався від останнього, що той палить речі в зв`язку з тим, що вирушає до м. Києва для одруження. Після означеного він відвозив ОСОБА_6 до лікаря психіатра, крім того, ще один раз ОСОБА_6 відвозили до лікарні лікарі швидкої допомоги. В наступному, коли ОСОБА_6 перебував у психіатричній лікарні, він відвідував ОСОБА_6 протягом лютого березня 2013 року. ОСОБА_6 під час відвідувань просив забрати його додому, поводив себе неадекватно, міг повторно розповідати одне й теж саме декілька разів, заговорюватися. Бачив, як приходила ОСОБА_4 та просила ключі від будинку ОСОБА_6

Свідок ОСОБА_10 показала суду, що була знайомою з ОСОБА_6, який з 2007 року став поводити себе неадекватно. Після смерті його дружини - ОСОБА_8 в 2012 році ОСОБА_16 почав розповідати їй та своїм родичам, що збирається знову одружитися, декілька разів виїздив з будинку, викидав речі з будинку та палив їх. ОСОБА_11 доглядав та прав за ОСОБА_6 та в наступному ОСОБА_6 став казати, що збирається передати будинок ОСОБА_11 В листопаді 2012 року ОСОБА_6 вийшов на подвір`я та почав палити свої особисті речі, через що був направлений нею та її чоловіком до лікаря-психіатра, після відвідування якого він повернувся додому побитим та сестра позивача відвезла його до лікарні ім. Мечнікова в м. Дніпропетровську. Після цього ОСОБА_6 направили до психіатричної лікарні. Декілька разів вона разом із ОСОБА_11 відвідувала ОСОБА_6 в психіатричній лікарні. ОСОБА_6 впізнавав їх. Також вона водила ОСОБА_6 до лікаря-окуліста через його поганий зір. Навесні 2013 року до них прийшла ОСОБА_4 та забрала ключі від будинку ОСОБА_6 Про те, що ОСОБА_6 продав будинок ОСОБА_4 вони не знали, ОСОБА_6 про цей факт їм не розповідав.

Свідок ОСОБА_14 показала, що є донькою ОСОБА_1 та була невісткою померлого ОСОБА_6 ОСОБА_6 з 1975 року не міг сам собі дати ради та вона доглядала за ОСОБА_6 та його дружиною по 1998 рік. В 1998 році ОСОБА_6 на підставі договору дарування набув у власність житловий будинок по вул. Херсонська, 5 в м. Новомосковську Дніпропетровської області та в якому став проживати. З 2007 року ОСОБА_6 в зв`язку з розладом здоров`я декілька разів направлявся до психіатричної лікарні. При відвідуванні ОСОБА_6 в 2013 році в лікарні вона побачила, що ОСОБА_6 був побитий, на запитання про обставини побиття, ОСОБА_6 повідомив, що він падав та що його били. Під час спілкування ОСОБА_6 поводив себе неадекватно, міг спочатку розмовляти ясно, а потім починав розмовляти уривками. Лікар, який наглядав за ОСОБА_6 повідомив, що його не можна забирати додому, оскільки той не може себе контролювати. 25-26 лютого 2014 року вона дізналася про смерть ОСОБА_6 Про договір купівлі продажу ОСОБА_6 її не повідомляв, кажучи, що хата нікому не достанеться.

Свідок ОСОБА_17 повідомила суд, що ОСОБА_1 є її рідною сестрою, а ОСОБА_6 був її рідним дідом. За два роки до смерті ОСОБА_8, яка сталася в 2012 році, ОСОБА_6 почав виявляти ознаки психічного захворювання, що послугувало причиною того, що декілька разів ОСОБА_6 проходив лікування у психіатричній лікарні м. Дніпропетровська в дев`ятому відділенні. Після закінчення курсу лікування вони забирали ОСОБА_6Г з лікарні. Через тиждень після смерті ОСОБА_8 вона дізналася, що Син ОСОБА_8 возив ОСОБА_6 до нотаріуса. Запитавши у ОСОБА_6 про обставини, за яких він відвідував нотаріуса, ОСОБА_6 не відповів. Останній раз з лікарні вона забрала ОСОБА_6 в лютому-березні 2013 року, де він перед цим знаходився 2 місяці. За спливом одного місяця 2013 року, проведеного ОСОБА_6 вдома за адресою: вул. Херсонська, 5 в м. Новомосковську Дніпропетровської області, вона отримала повідомлення від сусідів ОСОБА_6, що останній палить свої речі та вживає ліки, виписані лікарем у великій кількості, виходить з дому та не повертається. Отримавши повідомлення та приїхавши до місця проживання ОСОБА_6, не знайшла його вдома. Шукаючи ОСОБА_6 знайшла останнього на автовокзалі м. Новомосковська, звідкіля дідусь не міг поїхати, говорячи, що не пам`ятає, як добратися додому. Після означеного, вона відвезла ОСОБА_6 до психіатричної лікарні. Відвідуючи ОСОБА_6 у лікарні, від лікаря психіатра дізналася, що забирати ОСОБА_6 через його психічний стан не можна, оскільки той не видужав та не розуміє значення своїх дій. Відвідувала ОСОБА_6 у лікарні навесні, влітку та восени 2013 року. Останній раз відвідала ОСОБА_6 в січні 2014 року в лікарні. Сам ОСОБА_6 пів години не міг пригадати, хто вона є, мав ознаки побиття. Про те, що відчужив належний йому будинок не повідомляв, кажучи, що залишає будинок їй.

Свідок ОСОБА_18, син ОСОБА_4 повідомив суд, що в лютому 2012-2013 року їздив до будинку ОСОБА_6, який був його родичем. Їх впустили в будинок ОСОБА_6 ОСОБА_11 та ОСОБА_10 В наступному він відвідував ОСОБА_6 в лікарні. При спілкуванні з ОСОБА_6 той поводив себе адекватно, не виявляв ознак психічного захворювання. Знає, що ОСОБА_4 віддала ОСОБА_6 грошові кошти за продаж будинку. Останній раз відвідував ОСОБА_6 за 2-3 тижні перед його смертю навесні 2013 року та той поводив себе адекватно, однак погано бачив.

Свідок ОСОБА_19 повідомив суду, що є чоловіком ОСОБА_4 та знайомий з ОСОБА_6 з 1969 року. Обізнаний, що ОСОБА_6 був в психіатричній лікарні, з якої його виписали навесні 2013 року. 24 квітня 2013 року ОСОБА_6 сам прийшов до нотаріуса з метою продажу належного йому житлового будинку його дружині. Про бажання придбати будинок його повідомила дружина, на що він дав свою згоду. О 09:00 годині 24 квітня 2014 року він разом із дружиною прийшов до нотаріуса в м. Дніпропетровську, де до них підійшов ОСОБА_6 Нотаріус під час укладання договору задавав питання ОСОБА_6 на що той надавав відповіді, поводив себе адекватно. ОСОБА_6 отримав грошові кошти, підписав договір та після цього із грошима пішов до відділення ПАТ КБ «ПриватБанк». Потім, ОСОБА_6 прийшов до них додому та три дні після цього залишався на ночівлю. Разом із ОСОБА_6 була ОСОБА_20 Знає, що до укладання договору ОСОБА_6 перебував у психіатричній лікарні, де він відвідував його. Під час відвідань ОСОБА_6 поводив себе врівноважено та адекватно. Після укладання договору відвідував ОСОБА_6Г в лікарні в листопаді 2013 року. На запитання у ОСОБА_6 про те, чому він звертається до лікарні, той пояснив, що в лікарні за ним доглядають.

Свідок ОСОБА_20 показала суду, що знала ОСОБА_6 з 1995 року. ОСОБА_6 поводив себе адекватно, не виявляв проявів психічного розладу. В квітні 2013 року вона приїхала до ОСОБА_6 у психіатричну лікарню, в якій той знаходився через легкий розлад здоров`я, де ОСОБА_6 їй повідомив, що буде продавати будинок, належний йому, вказуючи, що має бажання пожити один, повідомив про свою виписку з лікарні та попросив допомогти йому з продажем. Відвізши ОСОБА_6 до нотаріуса для укладання правочину, вона побачила ОСОБА_4, якій ОСОБА_6 і продав належний йому будинок. Вона залишилась сидіти в приймальні нотаріуса, а ОСОБА_6 з ОСОБА_4 пішли в кабінет нотаріуса укладати правочин. Вийшовши від нотаріуса ОСОБА_6 повідомив, що супроводжувати його більше не треба, а сам пішов до банку, класти кошти на рахунок. Про мотиви продажу будинку ОСОБА_6 повідомив їй, що не може жити самостійно в ньому.

Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно ч. 1-3, 5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Ч.1 ст.225 ЦК України визначає, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Стаття 1223 ЦК України визначає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Ст.1258 ЦК України встановлює, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261). Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (ч.1 ст.1266).

У відповідності до ч.1, 3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269). Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч.1 ст.1272).

За таких обставин, оскільки позов у даній справі подано спадкоємцем померлого ОСОБА_6 першої черги за правом представлення, предметом позову є майно, право власності на яке було зареєстроване за померлим на день укладання договору купівлі-продажу, висновки посмертної судової психіатричної експертизи ОСОБА_6 вказують, що ОСОБА_6, який був дієздатною особою на час укладання договору в період часу та на момент складання договору купівлі-продажу від 24 квітня 2013 року виявляв ознаки хронічного стійкого психічного розладу в формі органічного маревного розладу, за своїм психічним станом на момент укладання договору 24 квітня 2013 року не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, суд вважає, що поданий позов підлягає задоволенню в повному обсязі і договір купівлі-продажу будинку, розташованого за адресою: вул. Херсонська, 5 в м. Новомосковську Дніпропетровської області, укладений 24 квітня 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 з підстав, встановлених ч.1 ст.225 ЦК України слід визнати недійсним.

При цьому, суд не приймає до увагу позицію відповідача, третьої особи щодо підтвердження показами свідків факту того, що ОСОБА_6 одразу після виписки з закладу охорони здоров`я 24 квітня 2013 року та до наступного поміщення в нього 26 квітня 2013 року міг розуміти значення своїх дій та керувати ними в силу положень ч.2 ст.59 ЦПК України та того, що свідки ОСОБА_20, ОСОБА_19, ОСОБА_18, ОСОБА_4 не є фахівцями в галузі психіатрії, в той час, як на підтвердження наявності у померлого розладу психіки на момент укладення договору свідчить надана суду медична документація та показання інших свідків, допитаних під час розгляду справи, висновок експертизи.

Розглядаючи позицію відповідача та її представника про те, що при наявності факту заповіту, складеного померлим на користь іншої особи права позивача не є порушеними укладанням померлим договору і що договір купівлі-продажу не може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених ч.1 ст.225 ЦК України, оскільки є двостороннім та пройшов нотаріальне посвідчення, суд з урахуванням положень статей 1223, 1261, 1269, 1268, 1272 ЦК України, враховуючи відсутність доказів звернення спадкоємця за заповітом до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, постійного проживання спадкоємця за заповітом із померлим на день відкриття спадщини, довідку Завідувача Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області № 546/02-14 від 01 липня 2014 року, зміст частини 3 статті 203 та частини 1 статті 225 ЦК України, якими передбачено в якості загальної вимоги, необхідної для чинності укладеного двостороннього або одностороннього правочину - наявність повної цивільної дієздатності та правоздатності у особи, якою вчиняється правочин на момент його вчинення, не приймає зазначену позицію до уваги, вважаючи її необґрунтованою.

У відповідності до ст.88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, яким здійснено витрати по сплаті судового збору /а.с.1/.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 207, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4, за участю третьої особи Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу будинку, розташованого за адресою: вул. Херсонська, 5 в м. Новомосковську Дніпропетровської області, укладений 24 квітня 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, посвідчений 24 квітня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за № 703.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення в повному обсязі виготовлено 01 листопада 2016 року.

Суддя Д.О. Парфьонов