Провадження №2/173/101/2016
29.03.2016 м.Верхньодніпровськ
Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Шевченко О.Ю. при секретарі судового засідання Демяненко С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави,
Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося до Галицького районного суду м.Львова з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про вилучення автомобіля, звернення стягнення на предмет застави, стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 12 листопада 2015 року зазначений позов було розєднано в самостійні провадження: вимоги ПАТ «Ідея Банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та вимоги ПАТ «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави. На підставі ухвали Галицького районного суду м.Львова від 17 листопада 2015 року цивільну справу за позовом ПАТ «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави передано за підсудністю до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області.
В судове засідання представник позивача не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав та просив суд задовольнити заявлені вимоги.
Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи у відповідності до ч. 5 ст. 74 Цивільного процесуального кодексу України повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи без його участі не надав.
У відповідності до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України судом було постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи.
Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.
Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.
Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
Відповідно до виписки по рахунку останній платіж по кредиту було сплачено 20 квітня 2014 року (а.с.31).
У звязку з чим суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про дострокове стягнення з відповідача всієї суми заборгованості у звязку з порушення графіку повернення кредиту відповідно до умов договору.
Умовами договору, а саме п.п.9.1, 9.2 передбачена відповідальність Позичальника за порушення термінів сплати щомісячних платежів від 1до 60 днів у виді пені в розмірі 0, 15 % від простроченої суми боргу за кожний день прострочки. В разі порушення позичальником термінів сплати щомісячних платежів більше ніж на 60 днів, Банк має право нарахувати та стягнути з Позичальника пеню в розмірі 0,65% від простроченої суми боргу за кожен день прострочки.
Отже, судом встановлено неналежне виконання ОСОБА_1 зобовязань за кредитним договором, а саме порушення ним строків погашення кредиту у звязку з чим станом на 2 липня 2015 року загальна сума заборгованості за кредитом становить 101452 грн. 64 коп., в тому числі заборгованість по кредиту, процентам та пеня.
Згідно зі ст. 572 Цивільного кодексу України кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Аналогічне положення містить частина перша ст.20 Закону України «Про заставу», згідно з якою заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.
Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 592 Цивільного кодексу України заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобовязання, забезпеченого заставою, а якщо його вимога не буде задоволена звернути стягнення на предмет застави у випадках, встановлених договором.
Згідно з п.п. 5.1., 5.2 Заставодержатель має право звернути стягнення на Предмет застави у випадку порушення Заставодавцем будь-якого із зобовязань, передбачених кредитним договором. Звернення стягнення на Предмет застави здійснюється за вибором Заставодержателя одним із способів: за рішенням суду або в позасудовому порядку шляхом набуття Заставодержателем Предмета застави у власність чи шляхом продажу Заставодержателем Предмету застави третій особі.
З урахування вищевикладеного суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про звернення стягнення на предмет застави.
Згідно з п.8 ч. 1 ст. 346 Цивільного кодексу України право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобовязаннями власника.
Згідно зі ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону, положеннями якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем.
Нормами чинного законодавства позивачу надано право на власний розсуд обирати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, в тому числі шляхом продажу заставного майна будь-якій третій осіб покупцю від імені власника за ціною не нижче ринкової, визначеної незалежним субєктом оціночної діяльності.
А тому, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, суд приходить до висновку про законність вимог позивача про звернення стягнення на предмет застави, а саме автомобіль ЗАЗ TF698К-73, 2013 року випуску, з наданням ПАТ «Ідея Банк» усіх прав та повноважень на відчуження транспортного засобу, в тому числі, але не виключно: проводити всі необхідні дії в органах ДАІ МВС України та всіх інших державних та недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортні засоби, отримувати/виготовляти ключі/їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу власника, які повязані з продажем автомобіля тощо), оскільки такі способи захисту прав не суперечать положенням ст. 16 Цивільного кодексу України.
Пунктом 3 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію їх обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період його реалізації, якщо такі необхідні.
На підставі вищевикладеного, з метою забезпечення збереження предмета застави, ат також з метою подальшого реального виконання рішення суду, суд приходить до висновку про можливість задовольнити вимоги позивача про вилучення у ОСОБА_1 або у інших осіб, у яких може знаходитись транспортний засіб, який є предметом застави, а саме, автомобіля ЗАЗ TF698К-73, 2013 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) Y6DТF698КD0323548 та передачу його ПАТ «Ідея Банк».
З урахуванням вищевикладеного суд вважає позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 є законними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приймає до уваги, що позов задоволено, а тому згідно з ч.1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню солідарно з відповідачів на його користь.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 16, 572, 589, 590, 592, 610-612, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, Законом України «Про заставу», Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст. ст. 10, 11, 60‚ 88, 212-215, 224-233 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити рішення суду шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Ю.Шевченко