АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1714/16 Головуючий 1 інстанції - Майстренко О.М.
Справа № 643/2149/15-ц Доповідач - Коровін С.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2016 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі :

Головуючого - Коровіна С.Г.

суддів: - Коваленко І.П., Довгаль А.П.,

при секретарі Огарьовій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Турбоатом» в особі представника ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Відкритого акціонерного товариства «Турбоатом», третя особа - житлово-комунальний відділ Відкритого акціонерного товариства «Турбоатом» про визнання незаконним та скасування рішення комісії про розподіл житлової площі, -

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2015 року позивач звернувся до суду з позовом та просив скасувати рішення засідання комісії по розподілу житлової кімнати в гуртожитку підприємства ВАТ «Турбоатом» від 24.11.2014 року - протокол № 4.

В обґрунтування посилався на те, що його мати - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 Наказом №360 від 15.04.1982 року була прийнята на роботу до ПО «Харківський турбінний завод» імені С. М. Кірова. У період роботи на ВАТ «Турбоатом», за висновком ВКК №1604 від 16.07.2005 року стан здоров'я матері позивача погіршився і вона у зв'язку з діагнозом ішемічний інсульт потребувала переведення на роботу не пов'язану з переохолодженням, підійманням ваги не більше 5 кг, нічними змінами.

Його мати пропрацювала на ВАТ «Турбоатом» безперервно понад 29 років, з яких понад 10 років працювала контролером 4 розряду на сварочно - обрубному участку та виконувала роботу зі шкідливими умовами праці. Наказом №345 від 16.09.2011 р. була звільнена з ВАТ «Турбоатом», у зв'язку з виходом на пенсію за віком.

У 2000 році відповідач виділив їй на сім'ю, яка складалася з двох членів сім'ї, дві жилі кімнати у житловому багатоповерховому будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. Відповідно до довідок №56 від 17.09.2014 р. та №35 від 23.06.2014 р. Житлово-комунального відділу ВАТ «Турбоатом» вказаний багатоповерховий будинок зазначений як гуртожиток . Кімнату №512- площею 11,6 кв. м та кімнату № 513- площею 16.9 кв. м.. Жила площа в гуртожитку надавалася на підставі рішення адміністрації відповідача. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація відповідача видала його матері ордер, за яким вони були зареєстровані за вказаною адресою.

У червні 2007 року, його мати, за власні кошти, з дозволу заступника генерального директора ВАТ «Турбоатом» ОСОБА_7 та погодженням з сусідами гуртожитку зробила

перегородку для окремого санвузла та ванної кімнати. У зв'язку з чим загальна площа двох кімнат з санвузлом збільшилася до 34.2 кв. м. У вищезазначеному гуртожитку матір була зареєстрована на законних підставах з 12.07.2000 року та проживала разом з ним безперервно понад 14 років. ІНФОРМАЦІЯ_4 його мати померла (Свідоцтво про смерть актовий запис№11861 від 20.08.2014року.)

Він, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований зі своєю матір'ю на законних підставах, як член сім'ї з 01.08.2001 року та безперервно проживає в гуртожитку до теперішнього часу понад 14 років. Своєчасно оплачую всі комунальні послуги. Заборгованості не має. Іншого житла до цього часу не має.

З листопада 2014 року, працівники відповідача не дають йому можливості користуватися жилим приміщенням в тому обсязі, який передбачено законом., створюють для нього нестерпні умови для подальшого проживання у гуртожитку. Декілька разів були спроби зі сторони працівників відповідача по залякуванню та примушуванню звільнити одну з займаних кімнат№512. З цього приводу він звертався з заявою до Прокуратури м. Харкова.

Водночас, він звернувся до відповідача з заявою від 24.01.2015 року про надання йому документального обґрунтування підстав для звільнення кімнати №512.

Листом від 05.02.2015р.№46-129, відповідач повідомив його про винесення рішення засідання комісії по розподілу житлової площі кімнат в гуртожитках підприємства ВАТ «Турбоатом» (протокол №4 від 24.11.2014 року) . Даним рішенням відповідач зобов'язує його звільнити жилу кімнату№512 у гуртожитку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, площею 11,6 кв. м. в строк до 31.12.2014р.

Вважає дане рішення не законним та не правомірним, так як з моменту їх з матір'ю реєстрації у гуртожитку, він оплачує за користування двома кімнатами у гуртожитку №512, 513 та санвузлом за 34.2 кв. м.

Але з січня 2015 року Житлово-комунальним відділом ВАТ «Турбоатом» без жодних законних на те підстав, йому було надано повідомлення на оплату площі 19.8 кв. м. тобто за користування кімнатою №513 та санвузлом. Вважав дії відповідача незаконними.

Представник ВАТ «Турбоатом» позов не визнав, пояснивши при цьому, що рішенням засідання комісії по розподілу житлової площі в гуртожитку № 4 від 24.11.2014 року було вирішено про зобов'язання позивача в строк до 31.12.2014 року звільнити одну кімнату № 512 площею 11,6 кв.м. Підстав для закріплення за позивачем 2-х кімнат не мається, так як останній не працює на підприємстві.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2015 рокупозов ОСОБА_4 до ВА Г «Турбоатом», 3-тя особа житлово-комунальний відділ ВАТ «Турбоатом» про визнання незаконним та скасування рішення комісії про розподіл житлової площі задоволено.

Вирішено скасувати рішення засідання комісії по розподілу житлової кімнати в гуртожитку підприємства ВАТ «Турбоатом» від 24.11.2014 року - протокол № 4.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ВАТ «Турбоатом» подали на нього апеляційну скаргу, в якій просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в позові в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначають, що судом порушено вимоги матеріального та процесуального права при вирішенні спору та не в повному обсязі з'ясовані всі обставини справи. Представник відповідача зазначає, що відповідно до ст. 127 Житлового Кодексу України та п. 2 Положення про гуртожитки, затвердженого Постановою Ради Міністрів України від 3 червня 1986 р. № 208 в гуртожитку, що належить ВАТ мають право проживати робітники підприємства, службовці, студенти, учні також інші громадяни у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Наведені норми чинного законодавства України свідчать про тимчасовий статус жильців, які мешкають у гуртожитках під час праці на підприємстві.

На теперішній час на підприємстві існує черга робітників, яких необхідно, під час їх роботи, забезпечити житлом, а вільні місця в гуртожитку відсутні.

Замість того, частину житлової площі у гуртожитку, який належить ВАТ «Турбоатом», займають люди, які не знаходяться в трудових відносинах з підприємством, зокрема, ОСОБА_9.

Крім того відповідач вважає, що діями відповідача права ОСОБА_9 не порушені і він вибрав неналежний спосіб захисту своїх прав.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що мати позивача ОСОБА_5 пропрацювала на ВАТ «Турбоатом» безперервно понад 29 років, з яких понад 10 років працювала контролером 4 розряду на сварочно-обрубному участку - виконувала роботу зі шкідливими умовами праці. Наказом №345 від 16.09.2011 р. була звільнена з ВАТ «Турбоатом», у зв'язку з виходом на пенсію за віком.

У 2000 році відповідач виділив їй на сім'ю, яка складалася з двох членів сім'ї, дві жилі кімнати у житловому багатоповерховому будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. Відповідно до довідок №56 від 17.09.2014 р. та №35 від 23.06.2014 року Житлово-комунального відділу ВАТ «Турбоатом» зазначений багатоповерховий будинок є гуртожитком. Встановлено, позивач разом із матір'ю користувалися кімтатою №512- площею 11,6 кв. м. та кімнатою № 513- площею 16.9 кв. м.

Жила площа в гуртожитку надавалася на підставі спільного рішення адміністрації відповідача. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація відповідача видала його матері ордер, за яким вони були зареєстровані за вказаною адресою.

У червні 2007 року, його мати, за власні кошти , з дозволу заступника генерального директора ВАТ «Турбоатом» та погодженням з сусідами гуртожитку зробила перегородку для окремого сан. вузла та ванної кімнати. У зв'язку з чим загальна площа двох кімнат з санвузлом збільшилася до 34.2 кв.м. У вищезазначеному гуртожитку матір була зареєстрована на законних підставах з 12.07.2000 року та проживала разом з ним безперервно понад 14 років. ІНФОРМАЦІЯ_4 мати позивача померла (Свідоцтво про смерть актовий запис №11861 від 20.08.2014року.)

Позивач стверджував, що був зареєстрований зі своєю матір'ю у гуртожитку на законних підставах, як член сім'ї з 01.08.2001 року. Він безперервно проживає в гуртожитку до теперішнього часу понад 14 років. Своєчасно оплачую всі комунальні послуги. Заборгованості не має. Іншого житла до цього часу він також не має.

Листом від 05.02.2015р.№46-129, відповідач повідомив ОСОБА_4 про винесення рішення на засіданні комісії по розподілу житлової площі кімнат в гуртожитках підприємства ВАТ «Турбоатом» (протокол №4 від 24.11.2014 року) . Цим рішенням відповідач зобов'язує його звільнити жилу кімнату №512 у гуртожитку, площею 11,6 кв. м. в строк до 31.12.2014р.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбаченому законом.

Статтею 109 ЖК України встановлено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом, при чому громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення.

Частина 2 статті 132 ЖК України містить вичерпний перелік підстав для працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, та яких може бути виселено без надання іншого жилого приміщення, а саме звільнення за власним бажанням без поважних причин, порушення трудової дисципліни або вчинення злочину.

Оскільки матір позивача була звільнена з ВАТ «Турбоатом» з поважних причин, а саме, у зв'язку з виходом на пенсію за віком, пропрацювавши там понад 29 років, то на неї та на позивача, як на члена сім'ї, поширюється дія частини 3 статті 132 ЖК Української РСР в якій зазначено, що осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині 2 статті 132 ЖК України може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції як підставами до задоволення позову. Крім того, з матеріалів справи не вбачається і проти цього не заперечували сторони, що у встановленому законом порядку ніяких вимог щодо виселення ОСОБА_4, без надання іншого житлового приміщення, зі спірних кімнат ВАТ «Турбоатом» не заявлено.

З матеріалів справи вбачається, що 24.11.2014 року на засіданні комісії по розподілу житлової площі (кімнат) у гуртожитку підприємства розглядалася заява ОСОБА_10 про закріплення за ним двох кімнат площею 11,6 кв.м. та 16, 9 кв.м. у гуртожитку на сім'ю з однієї особи. Згідно рішення комісії запропоновано ОСОБА_4 звільнити кімнату площею 11,6 кв.м. до 31.12.2014 року.

ОСОБА_4 також роз'яснено, що йому, як особі, яка не працює на підприємстві керівництво не може гарантувати подальше проживання у гуртожитку. Крім того йому запропоновано обговорити питання про працевлаштування на підприємстві (т.1 с.с.23). У судовому засіданні позивач пояснив, що на ВАТ «Турбоатом» він не працевлаштувався і намірів таких не робив.

У відповідності до вимог ст. 109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.

Порядок виселення з гуртожитків передбачено ст.132 ЖК Української РСР

Рішення засідання комісії по розподілу житла не є рішенням суду і не може бути підставою для примусового виселення ОСОБА_4 з кімнат у гуртожитку, які він займає. Зазначеним рішенням ОСОБА_4 тільки було запропоновано до 13.12.2014 року звільнити одну із кімнат.

Позовних вимог щодо виселення ОСОБА_4 з спірних кімнат до нього не пред'явлено. У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_4 пояснив, що після прийняття комісією рішення про звільнення кімнати він проживає і користується обома кімнатами. Його побоювання, що у майбутньому до нього можуть пред'явити вимоги про звільнення і іншої кімнати і взагалі поставити питання про виселення з гуртожитку ґрунтуються на припущеннях і це не є підставою для скасування рішення комісії по розподілу житлової площі. Колегія вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 є передчасними і не можуть бути задоволені.

Суд першої інстанції зазначеного не врахував і безпідставно задовольнив позов ОСОБА_4 не врахувавши при цьому, що позивачем фактично не доведено, що відповідачем - ВАТ «Турбоатом» будь яким чином порушені його права.

При таких обставинах рішення суду підлягає скасуванню. По справі необхідно ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України судова колегія ,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Турбоатом» в особі представника ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2015 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до Відкритого акціонерного товариства «Турбоатом», третя особа - житлово-комунальний відділ Відкритого акціонерного товариства «Турбоатом» про визнання незаконним та скасування рішення комісії про розподіл житлової площі - відмовити.

Рішення набирає законної сили негайно і може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -