Справа № 186/1706/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Кривошеї С. С.

при секретарі Кравченко А.Г.,

за участі: позивача ОСОБА_1

представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Першотравенську Дніпропетровської області цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування втраченого заробітку,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який не одноразово уточнював, до ОСОБА_4 про відшкодування втраченого заробітку.

Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що вироком Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2013 року ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі на пять років та задоволено цивільний позов ОСОБА_1 у повному обсязі. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2014 року вирок суду першої інстанції в частині визнання ОСОБА_4 винним у скоєнні злочину та призначення йому покарання залишено без змін, але з підстав, передбачених ч.5 ст.74, ч.1.ст.49 КК України, ОСОБА_4 звільнено від призначеного судом першої інстанції покарання у звязку зі спливом строків давності. Крім того вирок Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2013 року було скасовано в частині вирішення цивільного позову, справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд в той же суд в порядку цивільного судочинства.

Вироком суду першої інстанції, який було винесено на протязі десятирічного кримінального судового слідства та підтверджено ухвалою суду апеляційної інстанції, встановлено, що ОСОБА_4 25 березня 2004 року близько 16:05 години на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин біля гаража № 37, розташованого в гаражному кооперативі «Південний» м. Першотравенська, діючи навмисно завдав не менше чотирьох ударів рукою в ділянку голови ОСОБА_1 заподіявши йому при цьому тілесні ушкодження: краніо-лицева травма у вигляді параорбітальних синців, садна надбрівної ділянки та перелом кісток носа, які за своїм характером, відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи 39/11 від 22.06.2012 року, належать до легких тілесних ушкоджень та у вигляді контузії правого очного яблука з розривами конюнктиви та субконюктивальним крововиливом, що призвело до підвивиху кришталика, зниження гостроти зору, а в подальшому до запальних явищ у судинній оболонці відшарування сітківки та фіброзних змін склоподібного тіла, внаслідок чого розвинуласясубатрофія очного яблука та птоз верхньої повіки правого ока, які за своїм характером, відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 39/11 від 22.06.2012 року, викликали у ОСОБА_1 розлад здоровя і призвели до наслідків, які заподіяли 50% постійної втрати загальної працездатності та непоправного знівечення обличчя і належать до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою розладу здоровя, поєднаного зі стійкою втратою працездатності не менш ніж на одну третину та які спричинили непоправне знівечення обличчя ОСОБА_1

Відповідно до ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя фізичній особі, зобовязана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно- курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо (ч.1). У разі каліцтва або іншого ушкодження здоровя фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати (ч.2). Шкода, завдана фізичній особі каліцтва або іншим ушкодженням здоровя, відшкодовується без урахування пенсії,призначеної y звязку з втратою здоровя, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів (ч.3).

За приписом ч.1 ст.1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоровя заробітку ( доходу ), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоровя, з урахуванням ступеню втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється забажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоровя або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоровя. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від пятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з пятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до довідки про заробітну плату Управління Пенсійного фонду України у м. Першотравенську, яка підтверджена довідкою про заробітну плату з місця роботи у ОСОБА_1 середній заробіток за три місяці за період: грудень 2003 року та січень, лютий 2004 року складав 501 гривню 34 копійки.

Мінімальна заробітна плата в Україні у березні 2004 року складала 205,00 гривень, а її пятикратний розмір складав 1025 гривень.

Отже, враховуючи припис ст. 1197 ЦК України, позивач вважає, що розмір втраченого ним доходу у звязку із втратою 50% загальної працездатності, з причини заподіяння ОСОБА_4 каліцтва, має обчислюватися як 50% від пятикратного розміру мінімальної заробітної плати, у березні 2004 року це була сума 512,50 гривень,

а враховуючи, що за період з моменту заподіяння шкоди здоровю мінімальний розмір заробітної плати неодноразово змінювався, сума компенсації втраченого доходу ОСОБА_1 має обчислюватися з урахуванням зміни мінімальної заробітної плати.

Тобто за період з 01 квітня 2004 року по 31 січня 2016 року з урахуванням зміни мінімальної заробітної плати втрачений заробіток (дохід) ОСОБА_1 у звязку із зменшенням загальної працездатності склав 274245,00 гривень.

Відповідно до ст. 1208 ЦК України у разі підвищення вартості життя розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодження здоровя або смертю, підлягає індексації на підставі рішення суду. А у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням» здоровя або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підстав рішення суду.

Згідно ст. 1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої, іншим ушкодженням здоровя або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед .

Враховуючи зазначені приписи ст. 1208 ЦК України, виплата компенсації втрати середнього заробітку за своїм характером є щомісячною виплатою, яку заподіювач шкоди має сплачувати до моменту відновлення працездатності та підлягає зміні лише у разі зміни відсотку працездатності потерпілого. Зміна виплати суми втраченого доходу здійснюється за рішенням суду за відповідним позовом потерпілого (у разі збільшення відсотку втрати працездатності) або за позовом винної у злочині особи (у разі зменшення відсотку втрати працездатності у потерпілого).

Зазначене свідчить, що компенсація втраченого заробітку (доходу) потерпілому ОСОБА_1 має бути обчислена у розмірі 50% від пятикратного розміру мінімальної заробітної плати таприсуджена до сплати ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 щомісячним платежем постійно, тобто, без обмеження строком.

Позивач прохав суд стягнути з ОСОБА_4 на його користь втрачений у звязку із втратою загальної працездатності внаслідок злочину, заробіток (дохід) в сумі 274245,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 Івановичана його користь втрачений у звязку із втратою загальної працездатності внаслідок злочину, заробіток (дохід) у розмірі 2,5 (дві цілих пять десятих) мінімальних заробітних плат, розмір яких встановлений законом України, щомісячно та постійно, починаючи з 01 лютого 2016 року.

Позивач ОСОБА_1 та його представники ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі та прохали суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник адвокат ОСОБА_5 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали, прохали суд відмовити в їх задоволенні. Свої заперечення обґрунтовують тим, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Вважають, що вимоги позивача не підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами впорядку вимог ст.ст. 57, 58, 64 ЦПК України, а тому задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно з абзацами 3 і 4 пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" з подальшими змінами до 24 жовтня 2003 року суми на відшкодування шкоди втраченого заробітку мають присуджуватись потерпілому з дня втрати працездатності.

Відшкодування шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я складається зі щомісячних платежів (страхових виплат), що виплачуються протягом строку, на який встановлено втрату працездатності.

Відшкодування шкоди проводиться не з моменту вчинення діяння ( злочину), а з дня втрати постійної працездатності (абзац 3 п.22 вищезазначеної постанови Пленуму ВС України). Позивач же просить стягнути у відшкодування шкоди за період починаючи з 01.04.2004 року, хоча експертиза, яка встановила відсоток втрати працездатності ОСОБА_1, та на яку позивач посилається у своєму позові, проведена 22.06.2012 року.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, з якого часу у нього встановлена постійна втрата працездатності, тобто не встановлений день втрати працездатності, а відшкодування шкоди проводиться, як зазначено вище, не з моменту вчинення діяння ( злочину), як вказує позивач, а з дня втрати постійної працездатності ( абзац 3 п.22 вищезазначеної постанови Пленуму ВС України) В експертизі, на яку посилається позивач та яка проведена 22.06.2012 року не зазначено, з якого саме часу ОСОБА_1 втрачена постійна працездатність

Висновок спеціаліста за № 200/15, на який посилається сторона позивача, є неналежним доказом, оскільки його висновки стосуються ступеню ушкодження здоров'я, а відповідно до статті 145 ЦПК України для визначення характеру і ступеню ушкодження здоров'я обов'язково призначається експертиза. Висновок спеціаліста не є висновком експерта, оскільки він не відповідає вимогам частини 4 статті 147 ЦПК України, де зазначено, щоу висновку експерта обов'язково повинно бути зазначено, що його попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків».

З доданого позивачем висновку спеціаліста № 200/15 не вбачається, що експерт ОСОБА_6 попереджений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків.

Окрім того, у своєму висновку спеціаліст посилається на медичну карту стаціонарного хворого № 0304 Є4, яка, в порушення вимог частини 1 статті 131 ЦПК України, не подавалася до суду позивачем під час попереднього судового засідання, та до початку розгляду справи по суті, і не була залучена до матеріалів даної справи, позивач забрав вказану медичну карту стаціонарного хворого із кримінальної справи у канцелярії суду, до суду не повернув, що також не відповідає вимогам закону, оскільки, частина 1 ст. 131 ЦПК України, передбачає, що сторони зобов'язані подати суду свої докази до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. У частині 2 ст. 131 ЦПКУкраїни зазначено, що докази подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин. Позивачем не надано обгрунтування поважності причин, з яких медична картка стаціонарного хворого № 0304 Є4 не була долучена до матеріалів цивільної справи.

Окрім того, відповідно до частини 2 статті 54 ЦПК України спеціаліст може бути залучений до участі у цивільному процесі за ухвалою суду для надання безпосередньої технічної допомоги під час вчинення процесуальних дій. Допомога спеціаліста не замінює висновку експерта.

Враховуючи положення статті 59 ЦПК України, якою передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, і що обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, висновок спеціаліста № 200/15 є неналежним доказом.

Відшкодування шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я складається зі щомісячних платежів (страхових виплат), що виплачуються протягом строку, на який встановлено втрату працездатності.

Підставою відшкодування майнової шкоди, а саме втраченого заробітку, завданої внаслідок каліцтва, іншим ушкодженням здоров'я, є втрата чи зменшення професійної або загальної працездатності .

Для вирішення питання, щодо відшкодування позивачу заробітку (доходу), втраченого ним внаслідок ушкодження здоров'я необхідно встановити, яка ступінь втрати професійної та / або загальної працездатності настала у нього внаслідок цієї події, момент її настання та строк на який її встановлено.

Позивачем не надано належних доказів, які б містили відомості про момент настання ним втрати працездатності та строк на який її встановлено. Наданий позивачем висновок спеціаліста таких відомостей не містить.

Виходячи з наведенного та за відсутністю належних доказів щодо наявності істотних обставин, які б давали підстави для стягнення з відповідача ОСОБА_4, на користь позивача відшкодування шкоди (втраченого доходу) у період з 01.04.2004 р. по 31.01.2016 р. у задоволенні позовних вимог прохає відмовити.

Не відповідають вимогам закону, обгрунтування позовних вимог про стягнення з ОСОБА_4 на користь позивача матеріальної шкоди, в порядку вимог ч. 2 ст. 1195 ЦК України у сумі 274 245,00 грн., виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, починаючи з 01.04.2004 року по 31.01.2016 року.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1195, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності.

Частина 2 статті 1195 ЦК України передбачає, у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

ОСОБА_1 весь час, починаючи з 01.04.2004 року працював і мав постійний дохід, а тому до нього не застосовуються положення ч.2 ст.1195 ЦК України.

Позивачем не надано довідки про розмір його середнього місячного заробітку за 3 чи 12 календарних місяців роботи, що передували пошкодженню здоров'я. Довідка з Управління Пенсійного фонду України у м. Першотравенську, на яку посилається позивач, не є довідкою про середній місячний заробіток позивача, адже зазначена довідка включає в себе лише заробітну плату, яку фактично отримав позивач, а не нараховану йому середньомісячну заробітну плату, як це передбачено постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року з подальшими змінами, відповідно до якої в розрахунок середньої заробітної плати включаються усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, цільові фонди, стягнення аліментів тощо.

З вищезазначених підстав прохають суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 і відносно стягнення з ОСОБА_4 на користь позивача 2,5 мінімальних заробітних плат розмір яких встановлений законом України щомісячно та постійно, починаючи з 01 лютого 2016 року.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, встановленими наступні факти та обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення

Статтею 61 ЦК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Вироком Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2013 року, ОСОБА_4 було визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. Стягнуто на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_4 у відшкодування матеріальної шкоди 28309,68 гривень, у відшкодування втраченого заробітку за період з 01 квітня 2004 року до 01 квітня 2013 року 170135 гривень, у відшкодування витрат на правову допомогу 3030 гривень, а всього стягнуто 201474 гривні 68 копійок.

Відповідно до вищезазначеного вироку 25 березня 2004 року близько 16 години 05 хвилин ОСОБА_4 на грунті раптово виниклих неприязних відносин біля гаражу №37, розташованого в гаражному товаристві «Південне» м.Першотравенська, діючи навмисно наніс не менше чотирьох ударів рукою в область голови ОСОБА_1, заподіявши йому при цьому наступні тілесні ушкодження: краніо-лицева травма у вигляді пара орбітальних синців, садна надбрівної ділянки та перелом кісток носа, які за своїм характером відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи №39/11 від 22 червня 2012 року відносяться до легких тілесних ушкоджень та у вигляді контузії правого очного яблука з розривами конюктиви та субконюктивальним крововиливом, яка призвела до підвивиху кришталика, зниженню гостроти зору, а в подальшому до запальних явищ у судинній оболонці, відшаруванню сітківки та фіброзних змін склоподібного тіла, внаслідок чого розвинуласясубатрофія очного яблука та птоз верхньої повіки правого ока, які за своїм характером, відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи №39/11 від 22 червня 2012 року викликали у ОСОБА_1 розлад здоровя і призвели до наслідків, які заподіяли 50% постійної втрати загальної працездатності та непоправного знівечення обличчя та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознаками розладу здоровя, поєднаного зі стійкою втратою працездатності не менш ніж на одну третину та які спричинили непоправне знівечення обличчя ОСОБА_1

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2014 року засудженого ОСОБА_4 на підставі ч.5 ст.74, ч.1 ст.49 КК України було звільнено від призначеного за вироком Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2013 року покарання у виді пяти років позбавлення волі у звязку із закінченням строків давності.

Вирок Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2013 року в частині вирішення цивільного позову скасовано, та справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до зазначеної вище ухвали судом першої інстанції не було приведено розрахунок середнього заробітку потерпілого за дванадцять або три останні календарних місяці, що передували пошкодженню здоровя, не наведено розрахунок розміру втраченого заробітку та чому стягнуто втрачений заробіток довічно.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195, ч. 1 ст. 1197 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню визначається у відсотках від середнього заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності загальної працездатності.

Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров'я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

При визначенні розміру заробітку (доходу), який втрачений потерпілим внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, важливу роль відіграє той факт, чи знаходиться особа у трудових відносинах. Так, якщо каліцтво чи інше ушкодження здоров?я було завдане особі, яка працювала за трудовим договором, то розмір втраченого заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров?я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності загальної працездатності.

Під поняттям «професійна працездатність» слід розуміти здатність особи до виконанняпевної роботи, виконання якої потребує певної кваліфікації. Відсоток втрати професійної працездатності особи встановлюється медико-соціальною експертизою і на підставі цього особа визнається інвалідом І, II або III групи. Загальною працездатністю вважають здатність особи до виконання будь-якої некваліфікованої роботи взагалі, яка не потребує спеціальних знань та навичок. Відсоток втрати загальної працездатності особи встановлюється також медико-соціальною експертизою. Тобто на розмір втраченого заробітку (доходу) впливають:

а) середній місячний заробіток потерпілого;

б) ступінь втрати професійної або загальної працездатності.

Середньомісячний заробіток (дохід) слід обчислювати шляхом поділу сукупного заробітку (доходу) за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров?я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров?я на, відповідно, 12 або 3. Пріоритетність у виборі найкращого співвідношення надається потерпілому. При цьому вказане співвідношення, яке і становитиме середньомісячний заробіток (дохід), не повинен бути менше п?ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Ще одним фактором, який впливає на розмір втраченого заробітку (доходу), є ступінь втрати професійної працездатності, а за її відсутності загальної працездатності. При цьому слід зауважити, що втрата працездатності може бути тимчасова або стійка (тривала).

Коли мова йде про тимчасову втрату працездатності, то вона повинна посвідчуватись листком тимчасової непрацездатності (лікарняним листком), який видається відповідним лікувальним закладом. Умови та порядок відшкодування такої шкоди встановлюються спеціальними законами ( з січня 2001 року до 01 січня 2015 року Законом України «Про загальнообов?язкове державне соціальне страхування у зв?язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», з 01 січня 2015 року по теперішній час Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування»).

Стійка (тривала) втрата працездатності встановлюється медико-соціальними експертними комісіями Міністерства охорони здоров?я України (далі МСЕК). (Діяльність МСЕК та порядок проведення експертиз регламентуються : з квітня 1994 року до 18 грудня 2009 року «Порядком організації та проведення медико-соціальної експертизи втрати працездатності» затвердженого постановою КМУ №221 від 04.04.1994 року; з 18 грудня 2009 року по теперішній час Положенням про медико-соціальну експертизу затвердженого постановою КМУ №1317 від 03 грудня 2009 року.)

На підставі проведеної цими органами медико-соціальної експертизи встановлюється ступінь втрати професійної працездатності особи. І лише у випадку, коли втрати професійної працездатності немає, тоді відповідні комісії встановлюють ступінь втрати загальної працездатності. Ступінь втрати працездатності встановлюється у відсотках на підставі висновку МСЕК.

Тобто, розмір втраченого заробітку (доходу) потерпілого обов'язково визначається з урахуванням втрати чи зменшення його професійної або загальної працездатності.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про пенсійне забезпечення» причини й групи інвалідності, а також час настання інвалідності встановлюються органами медико-соціальної експертизи, що діють на підставі Положення про них, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

З аналізу п. п. 1, 11 Положення про медико-соціальну експертизу, п. п. 3, 26, 27 Положення про порядок, умови та критеріїв встановлення інвалідності затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317, Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 5 вересня 2011 року №561, встановлення МСЕК тієї чи іншої групи інвалідності внаслідок загального захворювання визначається за критеріями життєдіяльності людини, зокрема, здатністю особи до виконання трудової діяльності.

Здатність до трудової діяльності сукупність фізичних та духовних можливостей людини, яка визначається станом здоров'я, що дозволяє їй займатися різного виду трудовою діяльністю.

Параметрами оцінки є збереження або втрата професійної працездатності, можливість трудової діяльності за іншою професією, яка за кваліфікацією дорівнює попередній, оцінка допустимого обсягу роботи у своїй професії і посаді, можливість трудової зайнятості в звичайних або спеціально створених умовах.

Законодавство вирізняє професійну та загальну працездатність. Професійна працездатність передбачає здатність працівника до роботи за конкретним фахом і на певній посаді, у той час як загальна працездатність це здатність до виконання будь-якої роботи у звичайних умовах праці. Особа, яка зазнала каліцтва та якій встановлено інвалідність, може бути визнана частково працездатною. З метою встановлення в особи здатності до праці, МСЕК під час встановлення інвалідності має встановити ступінь професійної (а за її відсутності - загальної) працездатності у відсотках.

На підставі цих даних суд визначає розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я заробітку (доходу) у відсотках, що підлягає відшкодуванню.

В ході судового розгляду справи було встановлено, що позивач ОСОБА_1 на час спричинення йому тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_4 перебував в трудових відносинах з Павлоградським енергопідприємством в якості електромонтера з 18 квітня 2002 року, звільнений за власним бажанням 26 квітня 2005 року. В подальшому позивач знаходився в трудових відносинах з Першотравенським МЖКП з 23 травня 2005 року по 22 серпня 2011 року; з ТОВ «Сігма-Ком» з 01.09.2011 року по 29.01.2012 року; з Першотравенським МЖКП з 10.02.2012 року по теперішній час, що підтверджується копією трудової книжки на імя позивача, яка знаходиться в матеріалах справи ( Т-1 а.с.91-93).

Згідно до висновків експерта №39/11 від 22 червня 2012 року ( Т-1 а.с.45-56), на який позивач посилається, як на підтвердження своїх позовних вимог, ( судово-медична експертиза була проведена в рамках кримінальної справи) у ОСОБА_1 після події 25.03.2004 року в результаті травматичної дії мала місце контузія правого очного яблука з розривами конюктиви та субконюктивальним крововиливом, яка призвела до підвивиху кришталика, зниження гостроти зору, а в подальшому, незважаючи на правильно проведене лікування до запальних явищ у судинній оболонці, відшаруванню сітківки, фіброзних змін склоподібного тіла, внаслідок чого розвинулась субатрофія очного яблука, птоз верхньої повіки правого ока.

Отже , вищевказана травма правого ока за своїм характером викликала у ОСОБА_1 розлад здоровя та призвела до наслідків, які спричинили 50% постійної втрати загальної працездатності. Ці ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою розладу здоровя , поєднаного зі стійкою втратою працездатності не менш ніж на одну третину. Наслідки травми правого ока у ОСОБА_1 слід вважати невиправними.

Вищезазначеним висновком зазначено відсоток втрати загальної працездатності, але не встановлено з якого часу вона настала, та по який час вона встановлена.

Не встановлено час настання втрати працездатності у ОСОБА_1 і наданим позивачем висновком спеціаліста від 08 червня 2015 року, згідно до якого вона настала в проміжок часу з 25 березня 2004 року по 02 липня 2010 року ( протягом більше шести років). Крім того в даному висновку взагалі незрозуміло яку ж працездатність втратив ОСОБА_1 професійну чи загальну ? Якщо він втратив і професійну працездатність то в якому розмірі?

Крім того позивач прохає суд стягнути з відповідача на його користь втрачений ним заробіток в період часу з 01 квітня 2004 року та на подальший час, тоді як з виступу представника позивача ОСОБА_2, ОСОБА_1 в період часу з 25 березня 2004 року по травень 2004 року перебував на лікарняному листі у звязку з тимчасовою непрацездатністю, тобто за даний час передбачено інший порядок відшкодування втраченого заробітку.

Позивачем та його представниками не надано суду належних та достовірних доказів, які б підтверджували дату встановлення ОСОБА_1 стійкої втрати професійної чи загальної працездатності ( при відсутності професійної), строк на який її встановлено, а також її відсотки.

В ході судового розгляду позивач та його представники відмовилися від проведення будь-яких медичних експертиз, так як вважають, що встановлення дати настання стійкої втрати професійної (загальної працездатності) та строк на який таку втрату встановлено, відноситься до компетенції суду.

Як вже було зазначено вище для вирішення питання щодо відшкодування позивачу заробітку (доходу), втраченого ним внаслідок ушкодження здоровя під час злочину, необхідно встановити, яка ступінь втрати професійної та / або загальної працездатності настала у нього внаслідок цієї події, момент її настання та строк на який її встановлено.

Виходячи з наведеного та оскільки відсутні докази щодо наявності істотних обставин, які б давали підстави для стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування шкоди (втраченого доходу) позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,11,209,212,214,215 ЦПК України,- суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування втраченого заробітку відмовити.

Витрати по сплаті судового збору віднести за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Першотравенський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: С.С. Кривошея.