РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 року

Київський районний суд міста Харкова:

головуючий - суддя Золотарьова Л.І.

за участю секретаря - Бломберус С.А., Абібуллаєва Е.Ш.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Орган опіки та піклування Київського району м. Харкова про визнання договору іпотеки недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

23.11.2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати договір іпотеки від 18.03.2010 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Лавінда Н.О. за реєстровим №1036, недійсним з моменту його укладання.

В своїх доводах посилається на те, що 18.03.2010 року між нею та її чоловіком було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1. Укладання цього договору було вчинено нею під впливом тяжких обставин на момент укладання договору вона була вагітна, вагітність була важка через стан її здоров'я та її вік (на той час було вже 40 років), тому все, що її цікавило на той час - це здоров'я майбутньої дитини. Крім того, щодо її чоловіка було постановлено судове рішення про стягнення коштів, яких у них не було, а її чоловік вже почав погано себе відчувати й з'явились перші ознаки тяжкої хвороби, яка повністю виявилась в серпні 2010 року, в зв'язку з чим її чоловік протягом декількох місяців був майже повністю паралізований, але це було вже наслідками тієї хвороби, що почалася набагато раніше. Саме вказані обставини змусили її погодитись на умовляння її чоловіка, що укладання вказаного договору потрібно родині для того, що б пережити важкі часи, чим фактично й скористався ОСОБА_2 У п.19 оспорюваного договору іпотеки вказано, що сторони усвідомлюють значення своїх дій, що не відповідає дійсності, оскільки вона знаходилась у такому стані, що фактично не читала цей договір, її не було ознайомлено із договором позики на суму 303 000 доларів США, яких її чоловік не отримував, а вона як дружина не надавала згоду на отримання будь-якої позики. Їй відомо, що вказаний догорів позики фіктивний та не відповідає дійсним правовідносинам між її чоловіком та ОСОБА_2 На підставі ст. 233 ЦК України просить визнати договір іпотеки недійсним, оскільки правочин було вчинено під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення відповідно до викладених в позові вимог. Також зазначив, що це було єдиним житлом позивачки.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, зазначила, що підстави для визнання договору іпотеки недійсним відсутні, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що договір було укладено під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах. Станом на час укладання договору іпотеки позивачка мала на праві власності інші квартири. Зокрема, в листопаді 2011 році вона продала частину квартири, а в листопаді 2011 року чоловік позивачки ОСОБА_4 продав нежитлові приміщення. Позивачка також користується платними послугами няні. Тому ніяких тяжких обставин на час укладання договору іпотеки не було.

Представник органу опіки та піклування не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив прийняти рішення на розсуд суду з урахуванням інтересів дитини.

Суд, вислухавши пояснення представників позивача, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

18.03.2010 року між ОСОБА_2 (іпотекодержателем) та ОСОБА_1 (іпотекодавцем) було укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки (зареєстровано у реєстрі №1036), з метою забезпечення виконання зобов'язання, що виникло у ОСОБА_4 за укладеним із іпотекодержателем договором позики від 18.03.2010 року, за якимФедяєв В.Є. зобов'язався перед ОСОБА_2 повернути в строк до 25.12.2012 року позику у сумі 2424000 грн.

Згідно з п. 2 договору іпотеки, предметом іпотеки є 4-х кімнатна квартира АДРЕСА_1, житловою площею 115,9 кв.м., загальною площею 162,8 кв. Вказана квартира належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору дарування від 11.03.2010 року.

Відповідно до п. 19 договору іпотеки, сторони свідчать, що на час укладання договору вони: усвідомлюють наслідки і розуміють значення своїх дій, підтверджують свої наміри та керують ними; мають необхідний обсяг цивільної дієздатності; не визнані судом недієздатними або обмеженими у дієздатності; їх не примушували укласти цей договір на вкрай невигідних для них умовах під впливом тяжкої обставини; уклали цей договір не під впливом помилки, обману або насильства; уклали цей договір без наміру приховати інші угоди (дії); цей договір не є фіктивним або удаваним та не суперечить правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб.

Згідно зі свідоцтвом про шлюб, позивачка перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 Від сумісного проживання у них народилася донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» 06.11.2009 року N 9, правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Як на підставу на підтвердження важких обставин позивач посилається на те, що при укладанні спірного договору іпотеки вона була вагітна, вагітність була важка через стан її здоров'я та її вік; її чоловік хворів на тяжку хворобу; було постановлено судове рішення про стягнення коштів з чоловіка, яких у них не було.

Разом з тим, факт перебування позивачки у стані вагітності (важкої вагітності) на час укладання договору іпотеки від 18.03.2010 року не свідчить про укладання спірного договору під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах. Крім того, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вагітність була важка через стан здоров'я позивачки та її вік.

Як вбачається з виписок із історії хвороби, ОСОБА_4 знаходився на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні з 14.09.2010 по 11.10.2010, 25.11.2010 по 08.12.2010, 26.10.2010 по 15.11.2010, 01 по 12 вересня 2011 року, з діагнозом фунікулерний мієлоз с тетрапарезом, з порушенням акту ходьби.

Однак, враховуючи, що спірний договір іпотеки укладений 18.03.2010 року, тобто знаходження ОСОБА_4 на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні відбулось через 6 років після укладання договору.

Разом з тим, перебування ОСОБА_4 на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні з вказаним діагнозом через 6 років після укладання спірного договору не є достатнім доказом для підтвердження того, що правочин було вчинено позивачкою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася.

Крім того, не підтверджено матеріалами справи посилання позивачки про наявність судового рішення про стягнення з її чоловіка грошових коштів. Як вбачається з Ухвали апеляційного суду Харківської області від 01.12.2011 року, рішення Московського районного суду м. Харкові про стягнення коштів з ОСОБА_4 було ухвалено лише 09.09.2011 року, тобто за півтора року після укладання договору іпотеки від 18.03.2010 року.

Посилаючись на наявність важких обставин, позивачем не доведено, що за відсутності цих обставин правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Більш того, згідно з довідкою КП «ХМБТІ» від 27.07.2015 року, за позивачкою ОСОБА_5 станом на 31.12.2012 року зареєстровано на праві власності 1/2 частина квартири АДРЕСА_2.

Відповідно до довідки КП «ХМБТІ» від 08.04.2015 року, позивачка на підставі договору-купівлі продажу від 30.11.2011 року відчужила частину квартири АДРЕСА_3. А чоловік позивачки 17.11.2011 року продав нежитлові приміщення підвалу в літ. А-5 загальною площею 154,8 кв.м. по АДРЕСА_4.

Таким чином, на час укладання спірного договору іпотеки позивачка та її чоловік мали нерухоме майно.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Вказані норми ЦПК України закріплюють змагальність та диспозитивність цивільного процесу.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України).

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1 ст. 60 ЦПК України)

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Таким чином, відсутні підстави для застосування наслідків, передбачених ч. 1 ст. 233 ЦК України, оскільки позивачем всупереч вимог ст. 60 ЦПК України не доведено належними та допустимими доказами, що укладення спірного правочину відбулося під впливом тяжкої обставини, на вкрай невигідних умовах, а за відсутності цих обставин правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Разом з тим, згідно з п. 19 договору іпотеки, сторони, однаково розуміючи значення і умови цього правочину та його правові наслідки, засвідчили одне одному, що правочин не вчинено під впливом тяжких обставин і на невигідних для них умовах.

Посилання на те, що догорів позики, укладений між її чоловіком та ОСОБА_2, фіктивний та не відповідає дійсним правовідносинам, суд до уваги не приймає, оскільки не надано доказів на підтвердження того, що вказаний договір визнаний недійсним.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Враховуючи, що вимоги про визнання недійсним договору позики від 18.03.2010 року, не заявлялись, то він відповідно до вимог ст. 204 ЦК України є правомірним.

На підставі викладеного, позовні вимоги про визнання недійсним договору іпотеки від 18.03.2010 року, задоволенню не підлягають.

Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58-60, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 203, 204, 215, 233 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування Київського району м. Харкова про визнання договору іпотеки недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня його проголошення. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий -