Справа № 365/897/15-ц Головуючий у І інстанції Денисенко Н. О.
Провадження № 22-ц/780/1439/16 Доповідач у 2 інстанції Кулішенко Ю. М.
Категорія 46 17.03.2016
УХВАЛА

Іменем України

17 березня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Сушко Л.П.,

за участю секретаря: Волинець Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Згурівського районного суду Київської області від 28 грудня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Згурівської селищної ради Згурівського району Київської області, третя особа: Відділ Держгеокадастру у Згурівському районі Київської області про визнання недійсним рішення та державного акта на право власності на земельну ділянку,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що їй на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 11.04.2003, укладеного між нею та ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідно до рішення Згурівської селищної ради від 03 вересня 2015 року № 1163-56 VI їй було відмовлено у надані дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства у зв'язку з тим, що спірні земельні ділянки відповідно до рішення селищної ради від 29 вересня 1994 року № 42 було передано у власність ОСОБА_5 Зазначає, що відповідно до вимог ст. 120 ЗК вона набула право власності на спірні земельні ділянки.

Просила визнати недійсними рішення Згурівської селищної ради Київської області від 29.09.1994 № 42 в частині затвердження технічної документації та безкоштовної передачі у приватну власність ОСОБА_4 спірних земельних ділянок та спірний Державний акт на ці ділянки НОМЕР_1.

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 28 грудня 2015 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить рішення сакасувати, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задольнити в повному обсязі. Зазначає, що відповідно до ст.. 120, 125 ЗК України у випадку переходу права власності на об»єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав:

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, що були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 11.04.2003 року ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_2. Зі змісту договору купівлі-продажу житлового будинку вбачається, що розмір земельної ділянки в ньому не визначений (а.с.7-8, 9 - копії технічного паспарта, договору, Витягу).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. (а.с.19). Спадщину прийняла дочка померлої ОСОБА_3 (а.с.43-46).

До спадкової маси після смерті ОСОБА_4, крім іншого, входить земельна ділянка площею 0,452 га, з якої, 0,150 га - для обслуговування житлового будинку, 0,302 га - для ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території смт. Згурівка Київської області, яку ОСОБА_4 отримала у власність на підставі рішення Згурівської селищної ради від 29 вересня 1994 року № 42 та відповідно отримала Державний акт НОМЕР_2 (а.с.11 -18 - копія технічного звіту).

Рішенням Згурівської селищної рада Київської області № 1163-56-VI від 03 вересня 2015 року відмовлено ОСОБА_6 у надані дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку та для ведення особистого селянського господарства у зв'язку з тим, що ці земельні ділянки було передано безоплатно у власність ОСОБА_4 та видано Державний акт (а.с.16)

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що відповідно до чинного на момент укладення договору купівлі-продажу житлового будинку законодавства передати право власності на земельну ділянку можливо було лише на підставі окремої домовленості із її власником. Позивачкою не надано доказів, того що спірне рішення є недійсним та підлягає скасуванню у частині затвердження технічної документації з видачі громадянці ОСОБА_4 Державного акту на право приватної власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, для ведення особистого селянського господарства та безкоштовної передачі їй у приватну власність спірних земельних ділянок та відповідно не підлягає визнанню недійсним спірний Державний акт як похідна позовна вимога від попередньої.

З вказаним висновком погоджується і колегія суддів виходячи з наступних підстав:

На підставі ч. 1 ст. 120 ЗК України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, на час укладення договору дарування - 11 квітня 2003 року) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Як роз'яснено у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати ст. 30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 року в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до ст. 120 ЗК України 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, згідно зі ст. 377 ЦК України, а з часу внесення змін до ст. 120 ЗК України від 27 квітня 2007року - і згідно зі ст. 120 ЗК України, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування.

Інших доводів незаконності рішення апеляційна скарга не містить.

Висновки суду першої інстанції викладені в рішенні відповідають вимогам закону та обставинам справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази та ухвалив обґрунтоване рішення з вірним застосуванням норм матеріального права.

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Згурівського районного суду Київської області від 28 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: