АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 600/389/15-ц Головуючий у 1-й інстанції Дзюбановський Ю.І.
Провадження № 22-ц/789/189/16 Доповідач - Жолудько Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2016 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Жолудько Л.Д.

суддів - Кузьма Р. М., Костів О. З.,

при секретарі - Баляс Т.І.

з участю ОСОБА_1, його представника-ОСОБА_6., представника ГУ Державної казначейської служби України в Тернопільській області та Державної казначейської служби України-Клима А.А., представника прокуратури Тернопільської області-Ємець Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 03 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України в Тернопільській області, прокуратури Тернопільської області, управління Служби безпеки України в Тернопільській області, третьої особи на стороні відповідачів - Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України в Тернопільській області, прокуратури Тернопільської області про відшкодування шкоди, завданої діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування і прокуратури.

Ухвалами Тернопільського міськрайонного суду від 14.08.2015 року та 18.09.2015 року залучено до участі у справі співвідповідачем управління Служби безпеки України в Тернопільській області та третьою особою на стороні відповідача Державну казначейську службу України.

14 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою до тих же відповідачів про збільшення позовних вимог, у якій просив стягнути на його користь з Державної казначейської служби України шкоду в розмірі 1 280 000 грн., яка складається з втрачених внаслідок незаконних дій органів прокуратури грошових доходів у розмірі 237959,78 грн., витрат на проїзд у зв'язку з викликом до суду у розмірі 12040,22 грн. та на правову допомогу в розмірі 30000 грн., моральної шкоди в розмірі 1000000 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 03 грудня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Тернопільського міськрайонного суду від 03 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

ОСОБА_1 вважає необґрунтованими висновки суду про те, що ним не доведено факту вчинення працівниками СБУ в Тернопільській області незаконних дій при проведенні оперативно-розшукових дій, його незаконного затримання та вчинення працівниками прокуратури Тернопільської області незаконних дій при здійсненні досудового розслідування. Наголошує на тому, що суди першої та апеляційної інстанції при розгляді кримінальної справи прийшли до однозначного висновку про відсутність у його діях складу злочину.

Особа, що подала апеляційну скаргу зазначає, що, прийнявши заяву або повідомлення про злочин, правоохоронний орган зобов'язаний був провести дослідчу перевірку і лише за наявності ознак кримінального діяння порушити кримінальну справу. Вказує на те, що пред'явлене обвинувачення повинно бути законним та обґрунтованим.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав свою апеляційну скаргу, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Представник відповідача-Головного управління ДКС України в Тернопільській області та третьої особи- Державної казначейської служби України Клим А.А. просить відхилити апеляційну скаргу, рішення суду залишити без змін. Разом з тим пояснив, що ГУ ДКС України в Тернопільській області не здійснює бюджетних відшкодувань.

Представник прокуратури Тернопільської області Ємець Д.В. вважає рішення суду законним та обґрунтованим, апеляційну скаргу просить відхилити.

Представник управління СБУ в Тернопільській області в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про день та час судового засідання.

Розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників апеляційного розгляду справи, колегія вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід частково задовольнити.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Ухвалюючи рішення, судом першої інстанції не було виконано всі вимоги цивільного судочинства, зокрема, щодо вирішення питання про склад осіб, які братимуть участь у справі. У порушення вимог ст. 33 ЦПК України судом не було замінено первісного відповідача належним відповідачем або залучено до участі в справі співвідповідачем іншу особу, яка має відповідати за позовом.

Наведені порушення норм процесуального права призвели до невідповідності висновків суду обставинам справи, що в силу ст. 309, ч. 1, п.п.3, 4 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

04 грудня 2009 року відділ по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю УСБУ в Тернопільській області направив прокурору Тернопільської області звернення в порядку ст. 97 КПК України, а саме: матеріали перевірки щодо начальника Бережанського ВДАІ УМВСУ в Тернопільській області ОСОБА_1, в діях якого вбачаються ознаки злочину, передбаченого ст. 368, ч. 2 КК України.

05 грудня 2009 року прокуратурою Тернопільської області порушено кримінальну справу за № 1681251 стосовно начальника ВДАІ з обслуговування адміністративної території Бережанського району та автомобільно-технічної інспекції УДАІ УМВС України в Тернопільській області ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого ст. 368, ч. 2 КК України.

Згідно із протоколом затримання підозрюваного від 05.12.2009 року в приміщенні службового кабінету прокуратури Тернопільської області старшим слідчим прокуратури Тернопільської області з участю старшого оперуповноваженого в ОВС ВБКОЗ Управління СБУ в Тернопільській області затримано ОСОБА_1, підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ст. 368, ч. 2 КК України (а.с. 209-211, т. 1).

Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 07 грудня 2009 року за поданням старшого слідчого прокуратури Тернопільської області ОСОБА_1 обрано запобіжний захід тримання під вартою (а.с. 212-213, т. 1).

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 11.12.2009 року апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_1 залишено без задоволення. Постанову Тернопільського міськрайонного суду від 07.12.2009 року про обрання ОСОБА_1 міри запобіжного заходу у виді тримання під варту залишено без змін (а.с. 214-216, т. 1).

14 грудня 2009 року ОСОБА_1 пред'явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ст. 386, ч. 2 КК України.

02 лютого 2010 року старший слідчий прокуратури Тернопільської області звернувся до Тернопільського міськрайонного суду із поданням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_1, яке постановою Тернопільського міськрайонного суду було задоволено та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_1 до 05.04.2010 року (а.с. 217-224, т. 1).

30 березня 2010 року старший слідчий прокуратури Тернопільської області звернувся до апеляційного суду Тернопільської області про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_1 (а.с. 225-230, т. 1).

Постановою апеляційного суду Тернопільської області від 02.04.2010 року відмовлено у задоволенні подання старшого слідчого прокуратури Тернопільської області про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_1 та 05.04.2010 року старшим слідчим прокуратури Тернопільської області застосовано ОСОБА_1 запобіжний захід у виді підписки про невиїзд з місця постійного проживання (а.с. 233-236, т. 1).

Вироком Козівського районного суду Тернопільської області від 27.06.2014 року ОСОБА_1, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368, ч. 2 КК України, визнано не винним у зв'язку з відсутністю в його діях складу злочину та виправдано, а кримінальну справу закрито згідно з вимогами ст. 6, п. 2 КПК України (а.с. 4-10, т. 1).

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 15.10.2014 року вирок Козівського районного суду від 27.06.2014 року залишено без змін (а.с. 11-23, т. 1).

Наказом УМВСУ в Тернопільській області № 264 о/с від 08.12.2009 року ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил України за п. 66 Положення про проходження служби (через дискредитацію) на підставі: висновку про звільнення, наказу УМВС України в Тернопільській області № 563 від 05.12.2009 року, згоди ДДАІ МВС України № 4/10-11256 від 08.12.2009 року (а.с. 24, т. 1).

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 25.05.2015 року, яка залишена в силі ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду України від 05.10.2015 року, скасовано наказ УМВС України в Тернопільській області № 563 від 05.12.2009 року та наказ УМВСУ в Тернопільській області № 264 о/с від 08.12.2009 року в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ (а.с. 32-39, т. 2).

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника ВДАІ з обслуговування адміністративної території Бережанського району та автомобільно-технічної інспекції УДАІ УМВС України в Тернопільській області та стягнуто на його користь 27 588, 40 грн. вимушеного прогулу.

Постановою помічника військового прокурора Тернопільського гарнізону від 10.02.2010 року відмовлено в порушенні кримінальної справи по факту побиття ОСОБА_1 працівниками СБУ в Тернопільській області за ознаками злочину, передбаченого ст. 424, ч. 1 КК України, на підставі ст. 6, п. 2 КПК України за відсутністю складу злочину (а.с. 131-133, т. 1).

В силу вимог статей 11, 10, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Правовідносини з приводу відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду регулюються ст. 1176 ЦК України та Законом України "Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду".

Відповідно до ст. 1176, ч.ч.1,2 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Згідно зі ст.ст. 2, 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку. передбачених цим Законом, виникає у випадках, у тому числі, постановлення виправдувального вироку.

Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1,3,4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну казначейську службу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 року № 215, Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (п.4, п.п. 3 Положення).

Пунктом 35 "Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011 року передбачено, що казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що проводить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

Отже, відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що проводить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду, здійснює Державна казначейська служба шляхом безспірного списання коштів державного бюджету.

Як убачається із матеріалів справи, позивач звернувся з позовом до Головного управління Державної казначейської служби у Тернопільській області, Державну казначейську службу України судом першої інстанції залучено третьою особою на стороні відповідача.

У даному випадку Головне управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області не є належним відповідачем, оскільки воно не вправі здійснювати безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що проводить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

З огляду на вищенаведене належним відповідачем по справі має бути Державна казначейська служба України.

Порядок заміни неналежного відповідача, залучення співвідповідачів по справі передбачений ст. 33 ЦПК України.

Судом першої інстанції в порушення вимог ст. 33 ЦПК України не залучено належного відповідача по даній справі.

У зв'язку з чим апеляційний суд не вправі проводити заміну відповідача або залучати співвідповідача у справі, а отже й перевіряти законність та обґрунтованість рішення суду, ухваленого за позовом до осіб, які не відповідають за позовом.

Колегія суддів уважає, що ОСОБА_1 заявлено позов до неналежних відповідачів, а тому його вимоги до них про стягнення на його користь шкоди, завданої діями органів, що проводять оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури не підлягають задоволенню.

Виходячи з наведеного і у відповідності з вимогами ст. 309,ч.1,п.п. 3,4 ЦПК України рішення суду слід скасувати й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову з іншої підстави.

На підставі ст.ст.2, 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", ст. 1176 ЦК України та, керуючись ст.ст. 33, 307, ч. 1, п. 2; 309, ч. 1, п.п. 3,4; 313; 314; 316; 317; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 частково задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 03 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України в Тернопільській області, прокуратури Тернопільської області, управління Служби безпеки України в Тернопільській області, третьої особи на стороні відповідачів - Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Л.Д. Жолудько