САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/2297/15-ц
Провадження №2/726/52/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2016 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівців у складі: головуючого судді Мілінчук С. В., при секретарі судових засідань - Сківернічук А.М., за участю представників позивача: адвоката Ставчанського В.С., ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на боці позивача Виконавчий комітет Чернівецької міської ради про усунення перешкод у розпорядженні та у повноцінному користуванні належним на праві особистої приватної власності нерухомим майном, шляхом визнання осіб, що були тимчасовими користувачами такими, що не набули ні права власності, ні права на проживання в житловому будинку і стали особами, що неправомірно зареєстрували своє постійне місце проживання в ньому і про витребування, належного власнику, майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, заволоділа ним та зареєструвала своє постійне місце проживання, шляхом зобов'язання звільнити приміщення, яке є нежитловим, а також зобов'язати їх негайно анулювати своє постійне місце проживання в житловому будинку, суд,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду із позовом в якому вказує, що починаючи з 29 листопада 2012 року, а з 25 липня 2013 року і формально, вона є од¬ноосібним власником садиби за адресою: АДРЕСА_1, яка розташована на земельній ділянці загальною площею - 0,2601га., з яких одна з них площею, що є присадибною ділянкою для будівництва та обслуговування житлового будинку, господар¬ських будівель і споруд площею - 0,10га., яка належить їй на праві приватної власності, а інша площею - 0,1601га., надана їй в оренду під сад та город. На присадибній земельній ділянці розташовано житловий будинок літ.А., літня кухня літ В. та інші господарські побудови.

Вказує, що її брат, ОСОБА_9, отримавши у спадщину після смерті його бабусі ОСОБА_10 будинковолодіння за вказаною адресою, у 2002 та 2003 роках прописав туди свою дружину ОСОБА_6 та її сина ОСОБА_7, старий будинок, який перебував за вказаною адресою зніс та розпочав будівництво нового. В подальшому ОСОБА_9 помер та його мати, ОСОБА_11, визнавши право власності на будівельні матеріали в новозбудованому будинку за вказаною адресою набула на них право власності та в подальшому також померла. Спадкоємцем усього майна після смерті ОСОБА_11 є позивач, яка в 2012 році отримала свідоцтво про право власності на вказане будинковолодіння.

Як до смерті ОСОБА_9 так і після його смерті у будинковолодінні зареєстрованими є ОСОБА_6, ОСОБА_7, які проживають у літній кухні та не бажають покидати займане приміщення. У зв'язку із цим, позивач звернулась до суду з позовом про усунення перешкод у володінні та користуванні майном, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, однак рішенням суду їй було відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Попри це, відповідач ОСОБА_6 продовжує проживати у літній кухні на території будинковолодіння ставлячись до позивача вороже, користуючись плодами із її земельних ділянок, та вчиняє інші дії, які роблять її життя нестерпним.

На підставі викладеного, просить суд ухвалити рішення, яким усунути перешкоди у розпорядженні та повноцінному користуванні нерухомим майном, шляхом визнання осіб, що були тимчасовими користувачами такими, що не набули ні права власності, ні права на проживання в житловому будинку і стали особами, що неправомірно зареєстрували своє постійне місце проживання в ньому і про витребування, належного власнику, майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, заволоділа ним та зареєструвала своє постійне місце проживання, шляхом зобов'язання звільнити приміщення, яке є нежитловим, а також зобов'язати їх негайно анулювати своє постійне місце проживання в житловому будинку.

В судовому засіданні представники позивача дали пояснення аналогічні викладеним в позові, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідачі та їх представник в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог категорично заперечили, пояснили, що вони є особами, які вселились до будинковолодіння на законних підставах та мають право там проживати, іншого житла у них немає.

Представник виконавчого комітету Чернівецької міської ради надіслав до суду заяву з проханням справу розглянути без його участі та прийняти рішення відповідно до чинного законодавства.

Суд дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи сторін та свідків, оцінивши належність, допустимість та достовірність доказів, приходить до висновку про не обґрунтованість позову необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 24.01.2014 року встановлено, що що 04.03.1994 року ОСОБА_9 став власником спадкового майна, а саме 62% готовності житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1. 10 березня 2000 року ОСОБА_9 уклав шлюб із ОСОБА_12. 08.08.2002 року ОСОБА_9 реєструє свою дружину ОСОБА_6, а 1.05.2003 року і її сина ОСОБА_7 у вказаному в будинку.

16 жовтня 2004 року ОСОБА_9 помер.

Судом встановлено, що на даний час житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_13 на праві власності відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 25.07.2013 року.

Також ОСОБА_5 на праві приватної власності належить земельна ділянка у АДРЕСА_1 площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_2 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), як це вбачається із копії витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Окрім того, ОСОБА_5 надано в оренду під сад та город земельна ділянка площею 0,1601 га за вказаною адресою, що підтверджується копією Витягу з рішення Чернівецької міської ради за № 671 від 29.11.2012р. з Додатком № 1, копією витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 11.06.2013р. з Кадастровим планом земельної дільнки.

Як вбачається із довідки про склад сім'ї № 6603 від 10.10.2015 року виданого ПП «Садгора-Сервіс» у АДРЕСА_1 зареєстровані та постійно проживають ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Власник майна, як зазначено у ст.391 ЦК України, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Однак у відповідності до ч.1 ст.156 ЖК України члени сімї власника будинку квартири, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно з ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать , зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Так, відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Як встановлено із вищевказаного рішення суду, відповідачка ОСОБА_6 зареєстрована в указаному будинку, як дружина власника, з 8 серпня 2002 року до тепер, оскільки з 10 березня 2000 року по день смерті перебувала в зареєстрованому шлюбі з братом позивачки. Відповідач ОСОБА_7 також зареєстрований в указаному будинку як член сім'ї власника з 21 травня 2003 року до тепер. Протягом подружнього життя відповідачка разом із ОСОБА_9 і своїм сином проживали у спірному будинку, як члени сім'ї власника ОСОБА_9, який дав згоду на вселення довідачів до спірного житла та реєстрацію в ньому.

Таким чином, рішенням, яке вступило в законну силу встановлено, що відповідачі вселилися у спірний будинок на законних підставах та з дозволу власника, а тому право користування житловим приміщенням не втратили.

Окрім того, позивач просить усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном шляхом заборони користуватись земельними ділянками та отримувати із них плоди, але у своєму позові не вказує посилання на правову підставу обмеження такого права відповідачів, як спосіб захисту цивільного права.

До способів захисту цивільного права відповідно до ст 16 ЦК України належить зокрема припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2015 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Проте позивач ні в своїй позовній заяві, ні безпосередньо у судовому засіданні не вказував про порушення з боку ОСОБА_6 стосовно неправомірного отримання та збирання нею врожаю із земельної ділянки власника, не надала жодного доказу на підтвердження своєї позиції та не довела, що є реальна небезпека порушення її права. Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги, викладені в прохальній частині позовної заяви в своїй сукупності за змістом та значенням є викладеними некоректно та на думку суду є такими, що свідчать про намір ОСОБА_5 позбавити відповідачів права користування житловим приміщенням в будь-який спосіб, всупереч існуючому рішенню суду, яке свідчить про правомірність їхнього проживання.

Встановивши, що сторони проживають у вказаному будинковолодінні на законних підставах, судом не можуть бути задоволені інші позовні вимоги про витребування майна із чужого незаконного володіння шляхом звільнення приміщення та анулювання реєстрації свого постійного місця проживання. За таких умов, позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10,11, 57, 60-61, 209, 212, 214-215, 226ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

В позовних вимогах ОСОБА_5 - відмовити .

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернівецької області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя С. В. Мілінчук