Справа № 367/2295/15-ц Головуючий у І інстанції Кухленко Д. С.
Провадження № 22-ц/780/1616/16 Доповідач у 2 інстанції Поліщук М. А.
Категорія 21 16.03.2016
УХВАЛА

Іменем України

16 березня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Поліщука М.А.

суддів: Ігнатченко Н.В., Кулішенка Ю.М.

при секретарі: Вербовій І.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 10 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання (догляду),-

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулась в суд із вказаним позовом, в якому просила розірвати договір довічного утримання від 31 січня 2007 року, укладений між нею та ОСОБА_2, визнати за ОСОБА_3 право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та зняти заборону відчуження вказаної квартири.

Позов обґрунтований тим, що 31 січня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений Договір довічного утримання, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_2 належну їй на праві власності квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а ОСОБА_2 зобов'язалась довічно утримувати її, зокрема: забезпечувати продуктами харчування, одягом, доглядати та надавати необхідну допомогу. Вартість матеріального забезпечення була визначена умовами договору, а саме 450 грн. на місяць.

Позивач зазначала, що з моменту укладення Договору і до теперішнього часу відповідач не виконує свої зобов'язання за Договором, що вважає передбаченою законом підставою для його розірвання.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 10 грудня 2015 року позов задоволено. Розірвано договір довічного утримання, укладений 31.01.2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Визнано право власності на квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. за ОСОБА_3. Знято заборону відчуження квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на неповне з»ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню із наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що свої зобов'язання за договором довічного утримання відповідач не виконує, що є передбаченою відповідно до ст. 755 ЦК України правовою підставою для його розірвання.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.

У відповідності до ст.744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно із ч.1 ст.755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду:

1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини;

Відповідно до вимог ч.1 ст.756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужував набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має права вимагати його повернення.

Судом першої інстанції встановлено, що 31 січня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області Харченко К.В., зареєстрований в реєстрі за № 3-224 та накладено заборону на відчуження зазначеної в договорі квартири, зареєстрованої в реєстрі за №3-225 (а.с. 3).

Відповідно до п.1 вказаного Договору ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_2 належну їй на праві особистої власності квартиру, загальною площею 41,6 кв.м., яка складається з однієї житлової кімнати - житловою площею 19,6 кв.м., кухні, санвузлу та допоміжних приміщень, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Пунктом 6 Договору передбачено, що набувач майна ОСОБА_2, бере на себе зобов'язання довічно утримувати (доглядати) відчужувача ОСОБА_3, забезпечувати її продуктами харчування, одягом, доглядати та надавати необхідну допомогу, а також зберігати в її безкоштовному довічному користуванні всю квартиру.

Вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду, необхідної допомоги) визначена сторонами Договору в сумі 450 гривень в місяць відповідно до п.7 Договору.

Пунктом 8 Договору визначено, що Договір може бути розірваний у випадку невиконання його умов та відмови від добровільного розірвання однією стороною - в судовому порядку.

24 березня 2015 року ОСОБА_3 направила ОСОБА_2 заяву з пропозицією розірвати договір довічного утримання в добровільному порядку і не отримавши від відповідача згоди, звернулась до суду. (а.с. 4,5).

Встановивши ці обставини справи, суд з врахуванням предмету і правових підстав позову, доказів, наданих сторонами на підтвердження - заперечення позову, положень статей 744 - 756 Цивільного кодексу України прийшов до вірного висновку про наявність правових підстав для розірвання договору довічного утримання, оскільки ОСОБА_2 взяті на себе зобов»язання щодо довічного утримування (догляду) відчужувача ОСОБА_3, в що входить забезпечення її продуктами харчування, одягом, доглядом та наданням необхідної допомоги щомісячно на суму 450 гривень, не виконувала.

Посилання відповідача на те, що в кінці 2006 року вона на прохання ОСОБА_3 про надання фінансової допомоги, протягом певного періоду сплатила їй вартість 1/3 частини квартири також належними і допустимими доказами не підтверджені.

Доказів виконання своїх обов»язків за Договором відповідач не надала.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 існувала усна домовленість щодо виконання умов договору довічного утримання, а саме, що ОСОБА_3 буде здавати в оренду квартиру, яка була передана за договором ОСОБА_2, а орендна плата, яку буде отримувати позивач визначено, як належне виконання умов договору, не заслуговують на увагу суду, оскільки відносини які склалися між позивачем і відповідачем регулюються виключно Договором довічного утримання, укладеним між ними, а умовами договору чітко визначено спосіб виконання ОСОБА_2 своїх обов»язків. (п.п. 6,7 Договору).

Інші доводи апеляційної скарги на те, що протягом 8 (восьми) років позивача все влаштовувало і вона не ставила питання про розірвання Договору і вказані обставини свідчать про належне виконання відповідачем своїх обов»язків за договором перевірені судом першої інстанції і обґрунтовано відхилені.

Доводи апеляційної скарги на те, що позовні вимоги є недоведеними і суд не навів доказів на підтвердження висновку, що відповідач не виконує свої обов»язки за договором, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заперечуючи щодо задоволення позову, ОСОБА_2 відповідно до ст..ст.10,60 ЦПК України доказів щодо виконання нею обов»язків за Договором довічного утримання не надала.

Інших доводів, які-б вказувала на неповне з»ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не містить.

Ккеруючись ст..ст.303, 308, 315 ЦПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 10 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: