печерський районний суд міста києва
Справа № 757/4403/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2016 року Печерський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді - Фаркош Ю.А.,

при секретарі - Мудрак О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України, Служби Безпеки України про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації ,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Генеральної прокуратури України, Служби Безпеки України про захист, честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив: визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права ОСОБА_1 на повагу до його гідності ті недоторканість його ділової репутації, поширену помічником Генепрокурора України ОСОБА_2 та речником Служби безпеки України ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 року інформацію про те, що:

- ОСОБА_1 використовував фонд, який був створений спеціально для допомоги бійцям АТО, куди прості громадяни по копійчині здавали свої кошти для того, щоб допомогти бійцям, які сьогодні перебувають на фронті, ...інколи віддавали бабусі останнє. Ці люди організувавшись, викрадали кошти. Сьогодні встановлено, що з цього Фонду який був спрямований для бійців на передовій, було викрадено близько 40 мільйонів гривень. При чому ці кошти потім використовувались на придбання коштовних речей, на придбання автомобілів. Тобто ви розумієте - ця цинічність ситуації, що люди збирали кошти для бійців, а ці покупали собі коштовності;

- ОСОБА_1 був затриманий серед інших фігурантів злочинного угруповання;

- ОСОБА_1 є організатором діяльності злочинного угруповання;

- фактично під прикриттям благодійницької діяльності та, начебто, допомозі армії було створено та фактично працювало організоване злочинне угрупування..., ...фактично прикрившись флагом патріотів, скоювались тяжкі злочини, викрадалися люди, незаконно відбиралися гроші, в тому числі, які були зібрані для допомоги наших солдат, які зараз воюють в зоні АТО і воювали цей час, захищаючи фактично незалежність нашої держави…ці кошти просто розкрадались, дахувалась контрабанда...під прикриттям волонтерів скоювали злочини...',

- вилучено близько 40 мільйонів гривень, які формально мали знаходитись в Фонді... через цей благодійний фонд, а також, через інші незаконні оборудки фінансувалась приватна армія, яка формально називалась особистою охороною...

- безпосередньо операція почалась не по рапортах працівників правоохоронних органів, а після надходження заяв осіб, які були викрадені представниками оцієї злочинної зграї... жодної політики;

- ОСОБА_1 є керівником у цьому у групуванні.

Позивач просить зобов'язати Генеральну прокуратуру України та Службу безпеки України спростувати зазначену недостовірну інформацію шляхом:

- повідомлення на прес-конференції (брифінгу) про прийняте судом рішення з зачитуванням його повного тексту;

- розміщення відеозапису такої Прес-конференції (брифінгу) в мережі інтернет на каналі Генеральної прокуратури України сервісу YouTube; розміщення відеозапису такої прес-конференції (брифінгу) в мережі інтернет на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України в підрозділі «Новини» розділу «Новини та публікації»;

- розміщення тексту судового рішення на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України в підрозділі «Новини» розділу «Новини та публікації»;

- розміщення відеозапису такої прес-конференції (брифінгу) в мережі інтернет на каналі Служби безпеки України сервісу YouTube.

Стягнути солідарно із Генеральної прокуратури України та Служби безпеки України моральну шкоду у розмірі 1 (одна) гривня 00 копійок.

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що позивач є відомим в Україні політиком, одним із засновників Благодійного фонду «Фонд оборони країни». Поширена у такий спосіб відповідачами інформація не відповідає дійсності, порушує особисті немайнові права позивача, оскільки створює враження причетності позивача до протиправної діяльності, створює уявлення в інших осіб про те, що позивач причетний до протиправних діянь (в тому числі кримінальних правопорушень) за відсутності вироку суду чи будь-яких інших належним правових підстав.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених у ньому, просив задовольнити.

Представники відповідачів в судовому засідання заперечували проти задоволення позову, заперечення подали у письмовому виді.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. 3, 28).

Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України).

За положеннями ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь.

Водночас, згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Судовим розглядом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 помічником Генерального прокурора України ОСОБА_2 та речником Служби безпеки України ОСОБА_3 було проведено два спільних брифінги Генеральної прокуратури України та Служби безпеки України під час яких поінформовано громадськість про проведення в деяких містах України спеціальної операції в рамках досудового розслідування кримінального провадження, за ознаками злочинів передбачених статтями 255, 191, 349 Кримінального кодексу України, в якій були задіяні слідчі ГПУ та співробітники СБУ і яка спрямована на виявлення, документування та ліквідацію особливо небезпечної злочинної організації.

Відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Пунктом 19 вказаної Постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Судовим розглядом встановлено, що прокуратурою м. Києва здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002852 від 15.08.2014 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28 ст. 349 та ч.4 ст. 28 ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 28 ч. З ст. 157, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 205, ч. 2 ст. 209, ч. 1, 3 ст. 212, ч. 5 ст. 27. ч. З ст. 212 КК України.

У даному кримінальному провадженні 04.11.2015 ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. З ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28 ч. З ст. 27 ст. 349, ч.З ст. 27 ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 28 ч. З ст. 27 ч. З ст. 157 КК України, яку в подальшому було змінено.

Згодом із матеріалів кримінального провадження № 0002852 в окреме провадження виділено матеріали досудового розслідування № 0000204 від 10.03.2016 щодо підозрюваного ОСОБА_1 та в рамках цього розслідування підозрюваному повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри за фактом незаконного позбавлення волі та викрадення ОСОБА_4 за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.

Між підозрюваним ОСОБА_1 та потерпілим ОСОБА_4 10.03.2016 укладено угоду про примирення.

За наслідками розслідування кримінального провадження № 0000204 складено обвинувальний акт, який разом з угодою про примирення направлено для розгляду до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська.

21.03.2016 Кіровським районним судом м. Дніпропетровська у цьому провадженні винесено вирок, яким затверджено угоду про примирення між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_1, останнього визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, призначено узгоджене покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з іспитовим строком. Вирок набрав законної сили.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про прокуратуру», наказу Генерального прокурора України від 18.09.2015 № 218 «Про організацію інформування суспільства щодо діяльності органів прокуратури України» органи прокуратури інформують суспільство про свою діяльність шляхом повідомлень у засобах масової інформації. Діяльність прокуратури оприлюднюється в загальнодержавних та місцевих друкованих ЗМІ і на офіційних веб-сайтах органів прокуратури.

На виконання вказаних положень, у Генеральній прокуратурі України ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 проведені спільні із Службою безпеки України брифінги.

В мережі інтернет на каналі Генеральної прокуратури України сервісу YouTube та на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України розміщено інформацію та відеозапис про проведення брифінгу від ІНФОРМАЦІЯ_1.

У виступі зазначено, що наразі слідством вивчаються питання діяльності окремих осіб у складі злочинного угрупування, у тому числі вивчається питання щодо участі у протиправних діях ОСОБА_1, що не є прямим звинуваченням у вчиненні злочину.

Зокрема, у ході спільних брифінгів представників Генеральної прокуратури України і Служби безпеки України від ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_2 зазначено про здійснення ІНФОРМАЦІЯ_1 значного обсягу слідчих та процесуальних дій слідчими Генеральної прокуратури України та співробітниками Служби безпеки України.

Також на запитання щодо затримання ОСОБА_1 дана відповідь про вивчення питання щодо безпосереднього його керівництва злочинним угрупуванням.

На брифінгу ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначено, що питання щодо можливої участі ОСОБА_1 у організації злочинного угрупування вивчається.

Також, повідомлялось, що фігурантам кримінального провадження інкримінується зокрема нецільове використання коштів благодійного фонду, що одним з епізодів є розкрадання коштів, призначених для допомоги бійцям АТО, що ОСОБА_1 затримано та вирішується питання щодо його подальшого процесуального статусу, тощо.

Відповідно до ст. 222 КПК України відомості досудового розслідування можуть розголошуватися лише з дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим.

Генеральною прокуратурою України та Службою Безпеки України оприлюднено деякі матеріали кримінального провадження, а також продемонстровано окремі здобуті під час розслідування докази.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв'язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Отже, суд погоджується з доводами представників відповідачів про те, що у порядку цивільного судочинства не може розглядатися спір про спростування інформації органу досудового розслідування про проведення процесуальних дій, їх хід та здобуті результати, оскільки такій інформації оцінка надається у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом.

Доводи позивача та його представника, що поширення інформації про нього порушує особисті немайнові права позивача, принцип презумпції невинуватості, закріплений ст. 62 Конституції України, с. 2 КК України, п. 2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини та п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, а саме про причетність ОСОБА_5 до протиправних діянь (в тому числі кримінальних правопорушень) за відсутності вироку суду чи будь-яких інших належним правових підстав, є безпідставними, оскільки ОСОБА_5 04.11.2015 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28 ч. 33 ст. 27 ст. 349, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 157 КК України.

Крім того, відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини» Європейська Конвенція та рішення Європейського суду є джерелом права в Україні, національні суди мають використовувати практику Європейського суду.

Практика Європейського суду з прав людини стосовно порушення принципу невинуватості до суб'єктів, винних у порушенні цього принципу, відносить не лише осіб, які здійснюють досудове провадження, судовий розгляд кримінальних справ, а й інших осіб, які вважають особу винною у вчиненні злочину ще до ухвалення обвинувального вироку у кримінальній справі (справа Альне Де Рібемон проти Франції (Allenet de Ribemont v. France) від 10 лютого 1995 року, п. 33, п. 38, п. 41).

Проте, ніщо не може завадити відповідним органам надавити інформацію про перебіг розслідування в кримінальних справах, адже це суперечило б праву на свободу вираження поглядів, проголошеному статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Однак він зобов'язує робити це з усією необхідною обережністю та обачністю, щоб дотримати принцип презумпції невинуватості (справа Альне Де Рібемон проти Франції (Allenet de Ribemont v. France) від 10 лютого 1995 року, п. 38).

Тому, при вирішенні питання про порушення права на презумпцію невинуватості слід брати до уваги не лише зміст конкретних висловлювань, а й контекст, в якому вони були зроблені й важливо державним посадовим особам добирати слова, оприлюднюючи свої заяви ще до судового розгляду справи (справа «Дактарас проти Литви» (Dactaras v.Lithuania від 24 листопада 2000 року п.п. 41, 43).

Разом з тим, інформація, яку просить позивач визнати недостовірною, взята з контексту конференцій, оскільки в оспорюваній інформації не йдеться та не стверджується винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень позивача.

Відтак, при поширенні оспорюваної інформації про позивача посадовими особами Генеральної прокуратури України та Служби Безпеки України не порушено принцип презумпції невинуватості.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму ВСУ № 1 при поширенні інформації стосовно публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12.02.2004 на 872-му всіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

У рішенні від 07.02.2012 № 39954/08 «Аксель Спрінгер проти Німеччини» Європейський Суд з прав людини вказав, що «приватна особа, невідома для громадськості, може вимагати особливого захисту свого права на приватне життя, в той час як публічних осіб така норма не стосується. Стаття 8 «Право на повагу до приватного і сімейного життя» Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не може бути підставою для того, щоб скаржитися на оприлюднення інформації на втрату репутації, яка є передбачуваним наслідком власних дій, таких як, наприклад, вчинення кримінального злочину» (пункти 83, 91).

Оскільки позивач займав публічну посаду та є публічною особою, про що він визнає у позовній заяві, зазначаючи, що є відомим політиком, одним із засновників та значних донорів Благодійного фонду «Фонд оборони країни», то інформування Генеральною прокуратурою України та Службою безпеки України про хід досудового розслідування кримінального провадження, в якому ОСОБА_5 має статус підозрюваної особи, не суперечить вимогам законодавства України.

21.04.2016 на виконання ухвали суду від 03.03.2016 складено висновок судово-лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи за матеріалами цивільної справи №757/4403/16-ц.

Разом з тим, враховуючи, що поставлені на вирішення експертизи питання не відповідають текстовому змісту мовлення спікерів брифінгів, зазначений висновок експерта не може вважатись належним доказом у цій справі.

Дану обставину не оспорював в судовому засіданні представник позивача

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки позивачем не доведені позовні вимоги, того, що поширена інформація щодо нього органом досудового розслідування є недостовірною, порушує принцип презумпції невинуватості закріплений ст. 62 Конституції України, ст. 2 КК України, п. 2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини та п. 2 ст. 14 Міжнародного Пакту про громадянські і політичні права, є твердженням про причетність позивача до вчинення злочину, чим створюється негативне уявлення про нього як особи причетної до вчинення кримінального правопорушення, то з урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позові.

Також суд надає оцінку тій обставині, що інформація зазначена у позові, викладена позивачем із викривленням фактичних обставин вказаних вище брифінгів та трактуванням на свою користь окремих уривків зі сказаного без прив'язки до повного змісту.

При цьому, суд також враховує, що інформація, поширена на брифінгу посадовими особами Генеральної прокуратури України та Служби безпеки України відносно позивача, є суспільно значимою, тобто вона була предметом громадського інтересу на час поширення такої інформації, оскільки стосувалась кримінального провадження, досудове розслідування у якому здійснювалось відносно колишнього заступника голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації ОСОБА_5, таке право громадськості знати цю інформацію переважає право позивача на її захист, а тому таке поширення інформації відповідає практиці застосування Європейським судом з прав людини статті 8 Конвенції.

На підставі ст. 88 ЦПК України судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову до суду, їй не відшкодовується.

На підставі викладеного та керуючись ст. 297, 299, 277 ЦК України, ст. 1, 30 Закону України «Про інформацію» та ст. 10, 15, 88, 57, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України, Служби Безпеки України про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації , - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається Апеляційному суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва.

Суддя Ю.А.Фаркош