Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2016 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Хараджа О. О. , при секретарі Сердюк Ю.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ММК ім. Ілліча», третя особа Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Маріуполі, про визнання незаконними рішень лікувально-консультаційної комісії відповідача та зобовязання поновити порушені права, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання незаконними рішень лікувально-консультаційної комісії ПАТ «ММК ім. Ілліча» та зобовязання поновити порушені права, стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що багато років працював на важких роботах на підприємстві відповідача. Донецьким обласним клінічним територіальним медичним обєднанням йому було встановлено діагноз радікулопатія. Оскільки вказане захворювання може бути професійним, він звернувся до ОСОБА_2 охорони здоровя України з проханням встановити наявність чи відсутність причинного звязку хвороби «радікулопатія» з умовами його праці, а також встановити чи є вказане захворювання професійним. ОСОБА_2 охорони здоровя до ДУ «Інститут медицини праці НАМН» м. Київ було направлено прохання у встановленому порядку розглянути встановлення причинного звязку захворювання з професією хворого лікарською експертною комісією. Однак для розгляду вказаного питання необхідно зібрати та оформити відповідну медичну документацію за встановленою формою, що має зробити лікарня, у якій він перебуває на обліку. Для нього таким закладом є лікувально-діагностичний центр ПАТ «ММК ім. Ілліча», який згідно законодавства не має прав та повноважень самостійно розглядати питання встановлення причинного звязку його захворювання з професією. Вказаний ЛДЦ має тільки оформити медичну документацію та направити його разом з нею до ДУ «Інститут медицини праці» у м. Києві. Однак своїми рішеннями від 10.09.2013 року та 22.01.2015 року йому було відмовлено у видачі такого направлення. Без направлення та оформлення медичних документів він позбавлений можливості розгляду його питання щодо встановлення причинного звязку хвороби з професією у встановленому законом порядку, оскільки ЛДЦ ПАТ «ММК ім. Ілліча» фактично не допускає його до ДУ «Інститут медицини праці». При цьому ЛКК на його думку перевищила надані їй повноваження та надала свій висновок про відсутність причинного звязку його захворювання з професією.

На підставі викладеного позивач просив визнати незаконними рішення лікувально-консультаційної комісії ПАТ «ММК ім. Ілліча» №42 від 10.09.2013 року та №3/1 від 22.01.2015 року, якими йому було відмовлено у видачі направлення до ДУ «Інститут медицини праці НАМН України» у м. Києві для розгляду у встановленому порядку питання наявності чи відсутності причинного звязку його захворювання з професією, зобовязати ЛКК відповідача оформити у встановленому порядку необхідну медичну документацію та направлення до ДУ «Інститут медицини праці НАМН України» у м. Києві, а також стягнути з відповідача на його користь у якості відшкодування моральної шкоди 5000 грн.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3, яка діє за довіреністю, в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові.

Представник позивача ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, надавши на адресу суду заяву про розгляд справи без його присутності.

Представник відповідача ПАТ «ММК ім. Ілліча» в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своєї позиції надала письмові заперечення проти позову, в яких зазначила, що ОСОБА_1 був прийнятий на роботу до ПАТ «ММК ім. Ілліча» 12.12.2002 року вантажником служби завантаження-розвантаження залізнодорожнього цеху. З 12.12.2002 року до 16.11.2006 року позивач працював вантажником на розвантаженні гарячого агломерату на бункерах 1 розряду. Згідно з картою умов праці це робоче місце характеризується як місце з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці. Вже па етапі початку своєї трудової діяльності у ОСОБА_1 були проблеми зі спиною. Так з 14.03.2003 року по 19.03.2003 року, з 15.05.2003 року по 19.05.2003 року, з 25.12.2003 року по 30.12.2003 року ОСОБА_1 знаходився на лікарняному з діагнозом остеохондроз, який став підставою для надання у 2013 році позивачу статусу інваліда Ш групи. З 16.11.2006 року до 06.12.2006 року (менше ніж місяць) позивач працював вантажником, що зайнятий на роботах з сировиною та паливом 1 розряду. Праця на цій ділянці характеризується як робота із шкідливими та тяжкими умовами, однак вимірне значення фізичного навантаження, маси вантажу, статичного навантаження, нахилів корпусу, робочої пози і таке інше не перевищують нормативного значення. З 06.12.2006 року по 18.09.2009 року ОСОБА_1 працював вантажником з очистки вагонів та закриттю люків. Згідно з протоколом № 159 дослідження важкості та напруженості праці ця робота не є особливо шкідливою та тяжкою. З 18.09.2009 року до 05.08.2013 року ОСОБА_1 знов працював вантажником, зайнятим на роботах з сировиною і паливом. Працюючи вантажником позивач у 2004 році, та у період з 2006 по 2011 роки до лікарень зі скаргами на болі у спині взагалі не звертався. Лише у серпні 2012 року почав лікування по цьому захворюванню, а в січні 2013 року при обстеженні на МРТ було виявлено грижу диску з загрозою секвертації 7-8 мм. Ніяких професійних травм позивач на підприємстві не отримував, зі скаргами на недугу до лікувально-профілактичного центру не звертався, при регулярному проходженні профоглядів ніяких скарг не висловлював. Те, що у ОСОБА_1 є професійне захворювання «радикулопатія», що міститься у Переліку професійних захворювань, затвердженого постановою Кабінету України вії 08.11.2000р. № 1662, не відповідає дійсності. Так, діагноз «радикулопатія» встановлений Позивачу лише у міськлікарні №9 і обласним неврологом 27.03.2013 року, але такий діагноз (якщо він пов'язаний з професійною діяльністю) лікар міг встановити лише після вивчення умов праці пацієнта. Такі документі при винесенні діагнозу ніким не вивчалися. Згідно з п.4 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року 1317 - лікувально-консультативна комісія лікувально-профілактичного закладу охорони здоров'я направляє осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, на огляд комісії за формою, затвердженою МОЗ. Однак жодний лікувально-профілактичний заклад, у якому лікувався ОСОБА_1, не запідозрив зв'язку захворювання спини з професійною діяльністю. Те, що у ОСОБА_1 не професійне захворювання - радикулопатія, а лише остеохондроз, яким страждають багато людей, підтверджено МСЕК, на якій Позивач 26.07.2013 року отримав ІІІ трупу інвалідності за загальним захворюванням. Зважаючи на те, що в особливо шкідливих і особливо важких умовах ОСОБА_5 працював лише чотири роки (з грудня 2002 року по листопад 2006 року), що на професійних оглядах позивач не висловлював ніяких скарг щодо захворювання спини, на те, що діагноз радікулопатія МСЕК не був підтверджений, просила у позові відмовити.

Представник третьої особи - Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Маріуполі, в судовому засіданні також заперечував проти задоволення позовних вимог позивача, вважаючи їх безпідставними.

Вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 з 12.12.2012 року по 16.11.2006 року працював вантажником на розвантаженні гарячого агломерату на бункерах 1 розряду (а.с. 11). Вказане робоче місце згідно з карткою умов праці характеризується як місце з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці. (а.с. 59).

З 16.11.2006 року ОСОБА_1 було переведено на посаду вантажника, що зайнятий на роботах з сировиною та паливом 1 розряду, де він працював до 06.12.2006 року. Робота на цій ділянці характеризується як робота зі шкідливими та тяжкими умовами. (а.с. 11, 58).

06.12.2006 року позивач був переведений на посаду вантажника з очистки вагонів та закриттю люків, де робоче місце згідно картки умов праці вважається зі шкідливими умовами праці (а.с. 57), а з 18.09.2009 року знову працював вантажником, що зайнятий на роботах з сировиною та паливом 1 розряду. 05.08.2013 року ОСОБА_1 був переведений до цеху ремонту та благоустрою підсобним робочим (на період інвалідності). (а.с. 11, 12).

27.03.2013 року на консультації обласного невролога позивачу встановлено діагноз: вертеброгенна радікулопатія з вираженими корінцевим та мязово-тонічним синдромами, остеохондроз, грижа дисків та рекомендована, окрім іншого, консультація у обласній лікарні професійних захворювань. (а.с. 17).

У період з 19 квітня по 07 травня 2013 року позивач знаходився на лікуванні у неврологічному відділенні КЛПУ «Донецьке обласне клінічне територіальне медичне обєднання» з діагнозом хронічний вертеброгенний (остеохондроз поперекового відділу хребта, спондилоартроз, протрузія дисків до 0,6 см, грижа диску до 0,7 см з секвестрацією та компресією корінців, відносний стеноз спинномозкового каналу), мієлорадікуліт з помірним парезом у лівій стопі, що виразився мязово-тонічним та корінцевим синдромами, статико-диначміними порушеннями, часто рецедивуючий перебіг, у стадії загострення. За результатами лікування ОСОБА_1 рекомендована консультація у лікарні професійних захворювань. (а.с. 14, 15).

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Департаменту медичної допомоги ОСОБА_2 охорони здоровя України з проханням встановити діагноз, з яким повязане професійне захворювання, та направити його документи до Інституту медицини праці, на яке листом від 01.10.2014 року № 3.17-Ш-9590/10541-зв була надана відповідь, згідно якої до ДУ «Інститут медицини праці НАМН України» направлене прохання розглянути у встановленому порядку причинний зв'язок захворювання з професією хворого лікарською експертною комісією. (а.с. 13).

Згідно відповіді головного лікаря ЛДЦ ПАТ «ММК ім. Ілліча» від 22.01.2015 року №167/34, ОСОБА_1 повідомлено, що рішенням ВКК №42 від 10.09.2013 року та №3/1 від 22.01.2015 року встановлено відсутність підстав для підозри у позивача професійного захворювання, у звязку з чим відмовлено у направленні його до клініки профзахворювань інституту медицини праці в м. Києві. (а.с. 16).

Допитані в судовому засіданні в якості свідків заступник головного лікаря ЛДЦ ПАТ «ММК ім. Ілліча» ОСОБА_6, керівник відділу гігієни праці Маріупольського міського управління державної санітарно-епідеміологічної служби в Донецькій області ОСОБА_7 та страховий експерт з охорони праці Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Маріуполі ОСОБА_8, які входили до складу лікувально-консультаційної комісії, пояснили, що у ОСОБА_1 було виявлене загальне захворювання, на підставі чого він отримав інвалідність 3 групи. Запит на складання санітарно-гігієнічної характеристики умов праці не робився. Направлення до Інституту медицини праці надається лише при наявності обґрунтованої підозри на професійне захворювання, яка у випадку з ОСОБА_1 була відсутня. За таких обставин комісія не витрачає час на підготовку медичної документації, яка є довгим та складним процесом.

Відповідно до листа голови міжрайонної МСЕК №2 м. Маріуполя від 22.04.2015 року, на підставі наданих лікувальною установою - ЛДЦ ПАТ «ММК ім. Ілліча». Медичних документів, ОСОБА_1 пройшов переосвідування на МСЕК №2 30.07.2014 року та є інвалідом 3 групи загального захворювання до 01.08.2015 року. Діагноз остеохондроз попереково-крестцового відділу хребта з протрузією дисків, компрессією корінців та відносним стенозом спинномозкового каналу з помірним больовим, мязові-тонічним та корінцевим синдромами, помірним парезом лівої стопи, помірними стато-динамічними порушеннями. (а.с. 42).

У 2015 році міським профпатологом м. Маріуполя ОСОБА_9 ОСОБА_1 було видано направлення до Київського інституту медицини праці для встановлення остаточного діагнозу та його звязку із впливом шкідливих факторів виробничого середовища. (а.с. 134).

Допитаний у судовому засіданні в якості спеціаліста міський профпатолог м Маріуполя ОСОБА_9, який видавав вищевказане направлення, пояснив, що ним спочатку було видане направлення на консультацію до Київського інституту медицини праці, у звязку з тим, що в теперішній час відсутній обласний профпатолог, а потім видав і направлення до цього ж закладу для встановлення остаточного діагнозу та його звязку із впливом шкідливих факторів виробничого середовища. Він мав право видати таке направлення, однак попередив позивача про те, що для обстеження у інституті необхідні також і санітарно-гігієнічні умови праці, запит на складання яких може зробити або лікарня за територіальністю (МЛ №1) або професійна клініка.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначених законом України (ст. 4 ЦПК України).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 стверджував про те, що умови його праці були шкідливими і це спричинило виникнення захворювання радікулопатії, однак ЛДЦ підприємства, на якому він працював, відмовляє у видачі направлення до Інституту медицини праці у м. Києві для встановлення остаточного діагнозу та його звязку із впливом шкідливих факторів виробничого середовища, незважаючи на те, що неодноразово обласні лікарі рекомендували пройти консультацію у клініці професійних захворювань. Вважає, що причиною його інвалідності стало саме професійне захворювання. Він дійсно отримав групу інвалідності за загальним захворюванням, однак лише тому, що не мав жодної можливості з вини відповідача на той час у встановленому порядку довести звязок його захворювання з умовами праці у ПАТ «ММК ім. Ілліча».

Згідно ст. 22 Закону України "Про охорону праці" роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об'єднаннями профспілок.

За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов'язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування.

Процедуру розслідування та ведення обліку випадків хронічних професійних захворювань визначено положеннями пп. 68-82 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві.

Згідно з пп. 72,74,76,78 Порядку для встановлення діагнозу і зв'язку захворювання з впливом шкідливих виробничих факторів і трудового процесу головний спеціаліст з професійної патології міста, області, Автономної Республіки Крим (штатний або позаштатний) направляє хворого до спеціалізованого лікувально-профілактичного закладу.

Спеціалізовані лікувально-профілактичні заклади проводять амбулаторне та стаціонарне обстеження працівників за відповідним направленням. Відповідальність за встановлення діагнозу щодо хронічних професійних захворювань, перелік яких визначено Кабінетом Міністрів України, покладається на керівників цих закладів.

У спірних випадках для остаточного вирішення питання про наявність професійного захворювання особа направляється до Інституту медицини праці ОСОБА_5 медичних наук (м.Київ). У разі незгоди хворого або роботодавця з рішенням Інституту щодо встановлення діагнозу і зв'язку захворювання із впливом шкідливих виробничих факторів і трудового процесу воно може бути оскаржено в судовому порядку.

Крім того, відповідно до п. 1.3. «Порядку складання та вимоги до санітарно-гігієнічних характеристик умов праці» , затвердженого наказом ОСОБА_2 охорони здоровя України від 13.12.2004 р. № 614, зареєстрованого в ОСОБА_2 юстиції України від 23.02.2005 р. за № 260/10540, санітарно-гігієнічна характеристика умов праці складається в разі підозри в працівника професійного захворювання та є одним з документів, з урахуванням якого в кожному конкретному випадку вирішується питання про звязок хронічного захворювання (отруєння) з впливом виробничих факторів і трудового процесу з метою встановлення діагнозу хронічного професійного захворювання (отруєння).

Запит на складання санітарно-гігієнічної характеристики подається лікувально- профілактичним закладом протягом 3 робочих днів після встановлення у працівника діагнозу підозри на хронічне професійне захворювання.

З матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово протягом періоду з 2014 року звертався до ЛДЦ ПАТ «ММК ім. Ілліча» з проханням надати йому направлення до Інституту медицини праці ОСОБА_5 медичних наук України, однак кожен раз ЛКК відмовляло у цьому позивачу, посилаючись на відсутність підстав для підозри професійного захворювання.

Суд зауважує, що наявність у позивача інвалідності за загальним захворюванням не може бути єдиною і виключною підставою для відмови у обстеженні для встановлення можливого зв'язку наявного захворювання із впливом шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу, оскільки позивач працював у ПАТ «ММК ім. Ілліча» у період з 2002 року по 2006 рік і виконував роботу з особливо важкими та особливо шкідливими умовами праці.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоровя» основними принципами охорони здоров'я в Україні є, зокрема, дотримання прав і свобод людини і громадянина в сфері охорони здоров'я та забезпечення пов'язаних з ними державних гарантій; рівноправність громадян, демократизм і загальнодоступність медичної допомоги та інших послуг в сфері охорони здоров'я; попереджувально-профілактичний характер, комплексний соціальний, екологічний та медичний підхід до охорони здоров'я.

Зважаючи на те, що Порядком для встановлення діагнозу і зв'язку захворювання з впливом шкідливих виробничих факторів і трудового процесу передбачена можливість у спірних випадках для остаточного вирішення питання про наявність професійного захворювання направлення особи до Інституту медицини праці ОСОБА_5 медичних наук (м.Київ), а відмова у видачі такого направлення позбавляє особу права на доведення своєї позиції, а також права пересвідчитись у вірності виводів ЛКК, яка не є спеціалізованою комісією по професійним захворюванням, зважаючи на те, що перегляд рішень ЛКК не передбачений діючим законодавством, рішення лікувально-консультаційної комісії ПАТ «ММК ім. Ілліча» №42 від 10.09.2013 року та №3/1 від 22.01.2015 року є незаконними.

Таким чином, вимога про зобов'язання лікувально-консультативної комісії ПАТ «ММК ім. Ілліча» оформити посильні документи і надати направлення ОСОБА_1 до Інституту медицини праці ОСОБА_5 медичних наук України для вирішення питання про встановлення остаточного діагнозу та зв'язку захворювання із впливом шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу слід задовольнити.

Щодо вимог позивача про відшкодування йому завданої внаслідок дій відповідача моральної шкоди, суд зазначає наступне.

При зясуванні фактів, з якими закон повязує відшкодування моральної шкоди, слід виходити з вимог ст. 1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обовязку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування.

Відповідно до розяснень, викладених в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, обовязковому зясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.

Позивач ОСОБА_1 не довів свого позову в частині спричинення йому моральної шкоди діями відповідача, що є його обовязком відповідно до засад змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України.

У звязку з цим позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір за вимоги немайнового характеру в розмірі 243,60 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 88, 208, 212-218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ММК ім. Ілліча», третя особа Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Маріуполі, про визнання незаконними рішень лікувально-консультаційної комісії відповідача та зобовязання поновити порушені права, стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати незаконними рішення лікувально-консультаційної комісії ПАТ «ММК ім. Ілліча» №42 від 10.09.2013 року та №3/1 від 22.01.2015 року.

Зобовязати лікувально-консультаційну комісію ПАТ «ММК ім. Ілліча» оформити посильні документи і надати направлення ОСОБА_1 до Інституту медицини праці ОСОБА_5 медичних наук України для вирішення питань про встановлення остаточного діагнозу та зв'язку захворювання із впливом шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ММК ім. Ілліча» на користь держав судовий збір в розмірі 243,60 грн.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення буде виготовлений 22.02.2016 року.

Суддя: О. О. Хараджа