ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 2/753/1372/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"02" лютого 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі ДЕАК Ю.В.

за участю

позивача не з'явився;

відповідачів не з'явилися;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Державної міграційної служби України Дарницького районного відділу Головного управління ДМС у місті Києві про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач 1), ОСОБА_3 (далі по тексту - відповідач 2) та Державної міграційної служби України Дарницького районного відділу Головного управління ДМС у місті Києві (далі по тексту - відповідач 3) про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняття їх з реєстраційного обліку.

Свої вимоги мотивував тим, що на прохання відповідачів, які є його знайомими, позивачем було здійснено реєстрацію відповідачів у належній йому на праві власності квартирі АДРЕСА_1. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з травня 2014 року не проживають в даній квартирі та сплату за комунальні послуги не здійснюють. В своїх позовних вимогах позивач просив суд визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрованих за вказаною вище адресою, такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняти їх з реєстраційного обліку.

Ухвалою суду від 10 грудня 2015 року відкрито провадження у даній справі та її розгляд призначено до судового засідання.

В судове засідання позивач не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, проте його представником надано заяву в якій позовні вимоги підтримав, вважав їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Крім того, в даній заяві просив суд розгляд справи проводити за його відсутністю.

Відповідачі 1, 2 в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутність до суду не надходило.

Відповідач 3 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, проте надіслав заяву про розгляд даної справи за відсутності їхнього представника.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 4 ст. 169, стст. 224-226 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується договором дарування квартири від 11.09.2004 року, копія якого наявна в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. А ч. 1 ст. 317 цього Кодексу встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Судом встановлено, що у спірній квартирі разом з позивачем, як власником житла, зареєстровані також його дружина з дітьми та відповідачі 1, 2, що підтверджується довідкою відділення №2 Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» за формою № 3 від 19.10.2015 року.

Крім того, судом встановлено, що відповідачі 1, 2 з травня 2014 року у спірній квартирі не проживають, сплату за утримання будинку та комунальні послуги не здійснюють. Вказане підтверджується також актами про не проживання осіб у спірній квартирі, відповідно до яких ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають за адресою: АДРЕСА_1

Частиною першою ст. 401 ЦК України встановлено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Тобто, між сторонами виникли правовідносини щодо права користування чужим майном (сервітут), в яких позивач є власником майна, а відповідачі 1, 2 особами, яка користується сервітутом.

Водночас, відповідно до вимог частини третьої статті 403 ЦК України особа, що користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Проте як, за змістом ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Оскільки відповідачі 1, 2 з травня 2014 року у спірній квартирі не проживають, сплату за утримання будинку та комунальні послуги будучі зареєстрованими у цій квартирі не здійснюють, що також порушує права та законні інтереси позивача, як власника майна, на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись цим майном, суд дійшов висновку про наявність обставин для припинення сервітуту ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. А відповідно до ст. 391 цього Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини, суд задовольняє позовні вимоги в частині визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1.

Разом з тим вимоги про зняття відповідачів. 1, 2 з реєстраційного обліку суд вважає передчасними, оскільки рішення суду про втрату права користування житловим приміщенням є самостійною підставою для зняття особи з реєстрації, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання».

У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного та керуючись стст. 316, 317, 319, 391 Цивільного кодексу України, стст. 88, 169, 208-210, 212-215, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.