Єдиний унікальний номер (справа №) 216/7188/15-ц
Номер провадження у суді 2/216/555/16
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
28 січня 2016 року місто ОСОБА_1 Ріг
Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Кузнецова Р.О.,
секретаря судового засідання Буданцевої О.А.,
представника позивача ОСОБА_2,
заочно розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті Кривому Розі Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,
До Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області10.09.2015 надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якій позивач просила визнати за ОСОБА_3 право власності за набувальною давністю на 1/2 частину домоволодіння № 77 по вул. Широківська у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, яке у цілому складається з житлового будинку «А-1», загальною площею 65,8 кв. м, літньої кухні «Б», погребу «В», вбиральні «Д», водо колонки «І», парканів № I-5, яка за життя належала ОСОБА_6, померлому 16 січня 1994 року.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначала, що 05 листопада 1990 року померла її мати ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 05.11.1990 року, актовий запис № 4174. Після смерті матері вона та її брат отримали у спадок у рівних частках, по 1/2 частині кожен, домоволодіння № 77 по вул. Широківська у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, що підтверджується дублікатом свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 грудня 1992 року, посвідченого приватним нотаріусом Першої криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_8, реєстр № 3-3543, реєстраційним посвідченням від 08 червня 1994 року та довідкою КП ДОР «Криворізьке БТІ» від 18.08.2015 року. У вказаному володінні після смерті матері фактично проживав лише її брат, однак у 1993 році через необхідність догляду за ним у звязку з його тяжкою хворобою (цироз печінки), вона переїхала проживати до нього у належне їм володіння, проте незважаючи на це 16 січня 1994 року останній помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 20.01.1994 року, актовий запис № 99. З того часу вона так і залишилася проживати у даному володінні та проживає по теперішній час.
Ухвалою від 23.10.2015 справу прийнято до провадження судді Кузнецова Р.О. на підставі протоколу автоматичного розподілу від 22.10.2015.
В судовому засіданні, представник позивача підтримав позовні вимоги та надав пояснення, які відповідали викладеним в позові обставинам.
Відповідачі у судове засідання не зявились, будь-яких заяв чи клопотань від них до суду не надходило.
Матеріалами справи підтверджено, що виклик відповідачів здійснювався через оголошення у пресі, а саме, через газету «Вісті Придніпровя» №98(1693) від 10.12.2015, оскільки за даними ВАДР ГУ ДМС України не значиться реєстрації місця проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (аркуші справи 113, 133), тому в силу ч. 9 ст. 74 ЦПК України відповідачі є належним чином повідомленими про час та місце слухання справи, про що свідчать наявні у матеріалах справи оголошення (аркуш справи 147).
Представник позивача в судовому засіданні заявив про те, що він не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідно до вимог ч. 1 статті 224 Цивільного процесуального кодексу України у випадку неявки в судове засідання відповідача, належним чином повідомленого і від якого не надходила заява про розгляд справи у його відсутність або якщо вказані ним підстави неявки визнано неповажними, суд може прийняти заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про необхідність проведення заочного розгляду справи.
Під час розгляду справи були встановлені наступні фактичні обставини.
Як вбачається з матеріалів справи, житловий будинок за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Широківська,буд. №77 належав ОСОБА_7, про що свідчить копія дублікату свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 грудня 1992 року, посвідченого приватним нотаріусом Першої криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_8, реєстр № 3-3543, реєстраційним посвідченням від 08 червня 1994 року.
Згідно свідоцтва про смерть від 05.11.1990 року, актовий запис № 4174, ОСОБА_7 померла 01 травня 1988 року (аркуш справи 5).
На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 грудня 1992 року, посвідченого приватним нотаріусом Першої криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_8, реєстр № 3-3543, реєстраційне посвідчення від 08 червня 1994 року, було поділено спадкове майно ОСОБА_7, яке складалось з житлового будинку за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Широківська, буд № 77, між спадкоємцями за законом ОСОБА_3 та ОСОБА_6, у рівних частинах, та зареєстровано за кожним право власності на ? частки у вказаному будинку в порядку спадкування (аркуш справи 7).
Право власності сторін на нерухоме майно було зареєстроване в КП «Криворізьке БТІ», про що в матеріалах справи наявні відповідне реєстраційне посвідчення (аркуш справи 8).
При цьому згідно відомостей, наведених у домовій книзі на житловий будинок за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Широківська, буд. № 77, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 зареєстровані за цією адресою (аркуші справи 17-23).
Також судом встановлено, що співвласник домоволодіння за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Широківська, буд. № 77, ОСОБА_6 16 січня 1994 року помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 20.01.1994 року, актовий запис № 99 (аркуш справи 6). Після чого, у Першій криворізькій державній нотаріальній конторі була заведена спадкова справа №306-1994 на майно належне померлому, що підтверджено копіями спадкової справи наданими згідно судового запиту та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (аркуш справи 124), а також встановлено, що у померлого є діти, а саме син - ОСОБА_5 та донька - ОСОБА_4, які звертались із заявами про прийняття спадщини після померлого батька та є його спадкоємцями (аркуші справи 25, 26).
Також судом встановлено, що згідно з даними технічного паспорту, складеного Міським бюро технічної інвентаризації на житловий будинок розташований за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Широківська, буд. № 77, під час останнього обстеження працівниками БТІ станом на 20.06.1994 такий обєкт нерухомого майна мав наступні технічні характеристики: житловий будинок «А-1», загальною площею 74,5 кв. м, літня кухня «Б», погреб «В», вбиральня «Д», водо колонка «І», паркан № I-5 (аркуші справи 10-12).
Одночасно з цим відповідно до відомостей, викладених у висновку про вартість обєкту оцінки, складеному ТОВ «АТРІ ГРУП» 08.09.2015 на замовлення позивача, зазначено інші технічні характеристики житлового будинку з господарчими будівлями, а саме житловий будинок з господарчими будівлями загальною площею 65,8 кв.м., що також відображено і в прохальній частині позову (аркуш справи 96).
Допитані в ході судового розгляду справи в якості свідків ОСОБА_1, ОСОБА_9, та ОСОБА_10 які були сусідками позивача, підтвердили обставини позову, за якими ОСОБА_3 тривалий час проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідачів не бачили тривалий час. Одночасно з цим свідкам не було відомо про те, кому саме належить нерухоме майно і як воно поділене, а також про те, що Алексєєвій Рєнє Іванівні належить частка у нерухомому майні, яка не виділена в натурі.
Крім того матеріалами справи підтверджено, що позивач протягом тривалого часу користування належним в тому числі їй самій будинком, оплачувала вартість наданих комунальних послуг, про що свідчать відповідні договори про надання таких послу та квитанції про сплату їх вартості (аркуші справи 28-94).
Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши осіб, які брали участь у розгляді справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та обєктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
За приписами ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При цьому згідно розяснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
З урахуванням встановлених у справі обставин суд дійшов висновку, що спірні правовідносини виникли між сторонами щодо наявності або відсутності у позивача права власності на частку нерухомого майна, належного померлому, яке виникло за набувальною давністю, внаслідок чого до таких відносин слід застосувати положення Цивільного кодексу України, які регулюють питання виникнення права власності.
Зокрема за приписами частин 1 та 4 статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
При цьому відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року N 5 при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.
Отже, виходячи зі змісту ст. 344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі:
- майно може бути об'єктом набувальної давності;
- добросовісність володіння;
- відкритість володіння;
- давність володіння та його безперервність;
- відсутність інших осіб, які претендують на це майно;
- відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.
Проте, коли з позовом про набуття права власності за набувальною давністю звертаються самі власники майна, тобто, як в цьому випадку, сторони є співвласниками будинку на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 грудня 1992 року, частки яких не виділені в натурі, можливість застосування в такому випадку норм ст. 344 ЦК України виключається, оскільки інститут набувальної давності застосовується лише щодо майна іншої особи. Крім того позивачем не було доведено добросовісність придбання майна, внаслідок її обізнаності про відсутність в неї правових підстав для набуття права власності на ? частку житлового будинку, не було доведено відсутність інших осіб, які претендують на майно розташованого за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Широківська,буд. № 77, яка належить ОСОБА_6. При цьому витрати ОСОБА_3 на утримання будинку та сплату комунальних послуг не можуть вважатись діями, які підтверджують обставину заволодіння майном, а свідчать лише про користування позивачем такими послугами як співвласника нерухомого майна, а в силу вимог ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, тому такі дії вважаються виконанням обовязку з утримання майна.
Також судом звертається увага на вимоги ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України, за якими ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним, в звязку з чим суд дійшов висновку про те, що визнання права власності за позивачем призведе до протиправного позбавлення відповідача права власності на частку у нерухомому майні.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання за ОСОБА_3 права власності за набувальною давністю на ? частки житлового будинку, розташованого за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Широківська, буд. № 77, належного ОСОБА_6.
Також судом звертається увага на те, що в позові зазначена вимога про визнання власності на обєкт нерухомого майна, який складається з житлового будинку, «А-1», загальною площею 65,8 кв.м, літньої кухні «Б», погребу «В», вбиральні «Д», водо колонки «І», парканів № I-5. Проте одночасно з цим згідно відомостіям, вказаним в технічному паспорті на житловий будинок за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Широківська, буд. № 77, складається з житлового будинку, «А-1», загальною площею 74,5 кв.м,, літньої кухні «Б», погребу «В», вбиральні «Д», водо колонки «І», парканів № I-5.
При цьому самостійно усунути вказані суперечності у суду повноважень не має, оскільки це б суперечило принципу диспозитивності, визначеному в ст. 11 ЦПК України, а представник наданим йому законом правом на уточнення позову не скористався.
Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 84, 213 ЦПК України, ст. 244 ЦК України, п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України у від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», п.п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року N 5, суд
У задоволенні позову ОСОБА_3 - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, подано протягом 10-ти днів з дня отримання його копії.
Іншими учасниками процесу рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду до апеляційного суду Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано, а у разі її подання - після розгляду справи апеляційним судом, якщо його не скасовано судом апеляційної інстанції.

Суддя Р.О. Кузнецов