У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2016 року

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Будулуци М.С., Курило В.П.,

за участю секретаря Марченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Комунальної лікувально-профілактичної установи «Міський наркологічний диспансер м. Слов'янська» на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 10 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунальної лікувально-профілактичної установи «Міський наркологічний диспансер м. Слов'янська» про визнання незаконним наказу про оголошення догани, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 10 лютого 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунальної лікувально-профілактичної установи «Міський наркологічний диспансер м. Слов'янська» про визнання незаконним наказу про оголошення догани - задоволено.

Визнано незаконним наказ головного лікаря Комунальної лікувально-профілактичної установи «Міський наркологічний диспансер м. Слов'янська» №127 від 4 грудня 2015 року про оголошення догани лікарю-наркологу дільничному ОСОБА_1. Вирішено питання про судові витрати.

З вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач - Комунальна лікувально-профілактична установа «Міський наркологічний диспансер м. Слов'янська» та подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводами апеляційної скарги наведено, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, а саме: при вирішенні спірних правовідносин не застосовано норми статей 139-141 Кзпп України, які передбачають обов'язок працівників своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни, що призвело до невірного вирішення справи. Крім того, неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, тобто, суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновку про відсутність у відповідача претензій до роботи позивачки, посилаючись на її преміювання у грудні 2015 року. При цьому не звернув увагу на частину 3 постанови Кабінету Міністрів України №1013 від 09.12.2015 року «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», що передбачала таке преміювання. Факт преміювання кваліфікованого лікаря-нарколога не є свідченням відсутності у роботодавця будь-яких претензій до неї. Також відповідач зазначає, що діючим законодавством не встановлено та не затверджено будь-яких форм наказів, у тому числі і про оголошення стягнень.

Судом першої інстанції не надано належної оцінки доказам, які мають значення для розгляду справи по суті, а саме: не прийнято до уваги пояснення свідків з боку відповідача, а також належним чином не оцінені докази відповідача щодо порушення субординації та медичної етики позивачкою по відношенню до медичних працівників.

Виходячи з наведеного вище, вважає, що наказ про оголошення догани позивачу за систематичне порушення трудової дисципліни винесений правильно і не суперечить чинному законодавству, а позивачем не надано суду жодного доказу незаконності спірного наказу.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримав, наполягав на її задоволенні.

В судове засідання апеляційного суду позивачка та її представник не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяву про розгляд справи за їх відсутністю, апеляційну скаргу вважали безпідставною, просили у її задоволенні відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю позивача та його представника.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено та це вбачається з матеріалів справи, що відповідно наказу №47п-1 від 2 червня 2010 року позивачка прийнята на посаду лікаря-нарколога дільничного по переводу в КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Слов'янська», і відповідно наказу №22/1 від 1 серпня 2014 року працює за сумісництвом на посаді лікаря-нарколога цілодобового кабінету експертизи на стан алкогольного та наркотичного сп'яніння (а.с. 7, 44).

Наказом №127 від 4 грудня 2015року головним лікарем ОСОБА_2 позивачці оголошено догану за систематичне порушення трудової дисципліни закладу, невиконання у повному обсязі функціональних обов'язків, порушення субординації та медичної етики, з яким ОСОБА_1 ознайомлена 22.12.2015 року (а.с. 8).

Відповідно до рішення комісії по трудовим спорам від 4 грудня 2015 року вимоги викладені в заяві лікаря-нарколога ОСОБА_3 визнані необґрунтованими та вирішено клопотати перед головним лікарем не звільняти ОСОБА_1, оголосити їй догану за порушення субординації, лікарської етики, невиконання функціональних обов'язків та трудової дисципліни (а.с. 17).

Відповідно акту від 4 грудня 2015 року позивачка відмовилася написати пояснення щодо порушень трудової дисципліни та невиконання у повному обсязі посадових обов'язків, порушень субординації і медичної етики (а.с. 35).

Суд, задовольняючи позов, виходив з законності та обґрунтованості позовних вимог, недоведеності відповідачем скоєння позивачем дисциплінарних проступків, при цьому зазначивши, що у наказі відсутня конкретика: які саме дії позивача відповідач розцінив як систематичне порушення трудової дисципліни, невиконання у повному обсязі функціональних обов'язків, порушення субординації та медичної етики, та коли ці порушення мали місце; а також мало місце порушення процедури накладення дисциплінарного стягнення.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними і відповідають обставинам справи та закону.

Відповідно до ст. 141 Кзпп України власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту.

Згідно з ч. 1ст. 147 Кзпп України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення:

1) догана;

2) звільнення.

Статтею 147-1 Кзпп України встановлено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу даного працівника.

За правилами ст. 149 Кзпп України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Отже, законодавством передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення порушник має надати письмові пояснення про порушення дисципліни, і за кожне порушення може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. Проте, з наданих відповідачем актів не вбачається, за які порушення дисципліни позивачка мала надати пояснення. А з наказу №127 від 4 грудня 2015 року про оголошення догани ОСОБА_1 не видно, за які систематичні порушення винесено їй догану, в який період мали місце такі порушення. Тобто, чи стосується дисциплінарне стягнення у вигляді догани за порушення позивачкою трудової дисципліни та невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, що вказані на думку відповідача у його актах.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції положень частини 3 постанови Кабінету Міністрів України №1013 від 09.12.2015 року «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» апеляційний суд до уваги не бере тому, що частина 3 цієї постанови не є обов'язковою підставою для преміювання працівників та неврахування за цих обставин положень частини 3 ст. 151 Кзпп України.

Доводи апеляційної скарги щодо неналежної оцінки доказів, що викладені в рішенні, у тому числі і пояснень свідків, та їх оцінки є безпідставними.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

За своєю формою рішення суду відповідає вимогам ст. 215 ЦП К України.

Як приведено вище, відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Виходячи з вказаної норми закону, до компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку.

Нових доказів, які б давали підстави для відмови у задоволенні позовних вимог, відповідачем не надано.

Разом з тим, апеляційний суд не виключає певних фактів порушення позивачкою трудової дисципліни у вигляді невиконання у повному обсязі функціональних обов'язків та порушення медичної етики, але до уваги їх не приймає через неправильне оформлення необхідних документів.

Інші приведені в апеляційні скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Тому апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Комунальної лікувально-профілактичної установи «Міський наркологічний диспансер м. Слов'янська» - відхилити.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 10 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: