Справа № 263/7905/15-ц
Провадження № 2/263/38/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2016 р. м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі головуючого судді Скрипниченко Т.І., при секретарі Момт А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Степ» та ОСОБА_2 «Українська пожежно-страхова компанія», третя особа ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди спричиненої джерелом підвищеної небезпеки, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Степ» та ОСОБА_2 «Українська пожежно-страхова компанія», третя особа ОСОБА_3, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди спричиненої джерелом підвищеної небезпеки. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що внаслідок ДТП, яка мала місце 21.11.2014 року, було пошкоджено його автомобіль НОМЕР_1. Відповідно до постанови суду від 05.12.2014 року було визнано винним у скоєнні ДТП ОСОБА_3, який керував автомобілем «Пежо», реєстраційний номер НОМЕР_2 та скоїв зіткнення з автомобілем позивача, останнього притягнуто до адмінінстративної вдповідальності за ст. 124 КУпроАП. Автомобіль «Пежо» належить відповідачу ТОВ «Степ», цивільна відповідальність відповідача ТОВ «Степ» застрахована у ОСОБА_2 «Українська пожежно-страхова компанія», розмір страхового відшкодування складає 50000 грн., франшиза 500 грн відповідно до полісу.

Страховою компанією було сплачено позивачу відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 22747,13 грн., яка була розрахована за звітом відповідача страхової компанії від 30.01.2015 року та склала 23247,13 грн. Але зазначений звіт проведено з урахуванням коефіциенту фізичного зносу, який не можливо було враховувати, оскільки на час заподіяння шкоди 21.11.2014 року автомобілю позивача було менше 7 років, тому зазнаечений коефіциент не підлягає врахуванню. Відповідно до оцінки вартості матеріальної шкоди вартість матеріальної шкоди складає 55253,22 грн, з яких 52442,32 грн. вартість поновлюваного ремонту, 2810,90 грн. розмір втрати товарної вартості трансапортного засобу.

Тому позивач просить стягнути з відповідача страхової компанії 26752,87 грн. різницю між фактично відшкодованою сумою та встановленим лімітом за відрахуванням франшизи. З відповідача ТОВ «Степ» позивач просить стягнути шкоду,яка складається між розміром ліміту страхового відшкодування та вартістю шкоди 5753,22 грн., з яких 500 грн. франшиза, 2810,90 грн. розмір втрати товарної вартості трансапортного засобу, 2442, 32 грн. розмір заподіяної шкоди. Крім того позивач просить стягнути витрати по сплаті товарознавчої оцінки шкоди у сумі 700 грн. та з відповідача ТОВ «Степ» моральну шкоду у сумі 5000 грн. та судові витрати. Моральну шкоду обгрунтовує тим, що після ушкодження автомобіля позивач не має можливості продовжувати своє активне життя , має безсоння, відчуває страх перед транспортом. Невідшкодування шкоди спонукає позивача витрачати час на оформлення документів, звернення до суду, вимушений скасувати свої плани.

В судовому засіданні позивач підтримав свої позоні вимоги, наполягав наїх задоволенні. Надав пояснення, аналогічні викладеним у позові, зазначив , що мав моральні страждання, відчуває страх після ДТП. В подальшому надав суду заяву про розгляд справи за його відсутність.

Представник позивача адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, наполягав на їх задоволенні. Зазначив, що оцінка вартості матеріальної шкоди, яка була виконана спеціалістом ОСОБА_5 є невірною, оскільки спеціалістом не враховано те, що на час ДТП 21.11.2014 року автомобілю позивача було менше 7 років, тому відсутні підстави для врахування коефіциенту фізичного зносу автомобіля. Звіт, який було складено спецыалыстом ОСОБА_6, про оцінку вартості збитків внаслідок ДТП автомобілю позивача є вірним, оскільки дата оцінки зазначена 21.11.2014 року , тобто на час ДТП та не застосовувався коефіциент фізичного зносу автомобіля, а тому розмір шкоди є більшою та підлягає відшкодуванню.

Представник відповідача ОСОБА_2 «Українська пожежно-страхова компанія» ОСОБА_7 в судовому засіданні, яке проводилося у режимі відеоконференції, проти позову заперечував, зазначив, що звіт, який складено за заявкою страхової компаніїї є вірним та за цим звітом страхова компанія повністю відшкодувала матеріальну шкоду позивачу за винятком франшизи. Відповідно до вимог законодавства витрати по відновлювальному ремонту транспортних засобів розраховуються з урахуванням зносу.

Представник відповідача ТОВ «Степ» ОСОБА_8 проти позову в судовому засіданні заперечувала, зазначала, що ОСОБА_3 був працівником товариства та керував автомблем під час ДТП, який належить відповідачу, страховою компанією в межах встановленого полісом ліміту позивачу шкода відшкодована повністю, звіт, який складено експертом ОСОБА_6 не може бути прийнято до уваги, оскільки не враховано зносу транспортного засобу, при цьому автомобіль позивача раніше був пошкоджений у іншій ДТП та ці відомості не враховані. Крім того, наданий позивачем звіт складено не експертом, тобто особою, яка не несе криміналної відповдальності за неправдиві висновки. Позивач не розрізняє поняття шкоди та збитків. Позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди позивачем не обгрунтовані. Просила у задоволенні позову відмовити.

Треття особа ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що він працював у ТОВ «Степ» та керував автомобілем «Пежо», реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить товариству, був визнаний винним у скоєнні ДТП за участю позивача. З позовом позивача не згоден, оскільки не погоджується із розміром матеріальної шкоди, заявленої позивачем.

Допитаний у судовому засіданні спеціаліст ОСОБА_9 підтвердив висновки по звіту про оцінку вартості збитків, заподіяних транспортному засобу позивача, зазначивши, що звіт складався 19.06.2015 року, але дата оцінки є дата ДТП 21.11.2014 року. На цей час автомобілю позивача не було 7 років, тому при проведенні оцінки не не застосовувався коефіциент фізичного зносу автомобіля, що впливає на розмір матеріальної шкоди.

Спеціаліст ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що ним було складено звіт про експертну оцінку транспортного засобу позивача, а саме встановлено розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Звіт було складено 30.01.2015 року, на цей час автомобілю позивача було 7 років, тому експертом враховувалося при розрахунку коефіциент фізичного зносу автомобіля. При проведенні звіту за замовою страхової компанії йому не надавалися відомості про час ДТП, яка мала місце 21.11.2014 року, якби йому було це відомо, то розрахунок ним би виконувався на цю дату, а тому якщо автомбілю не було 7 років, то у цьому випадку не підлягає застосуванню коефіциент зносу.

Заслухавши сторони, спеціалістів , дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.

Позивач є власником автомобіля НОМЕР_1 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та має посвідчення водія, виданого 2013 року.

Постановою Жовтневого районного суду м.Маріуполя ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП, а саме за скоєння ДТП, внаслідок якого транспортний засіб ОСОБА_1 автомобіль «Рено Логан» реєстраційний номер НОМЕР_3 отримав механічні ушкодження.

Відповідно до страхового полісу цивільна відповідальність відповідача ТОВ «Степ», як власника автомобіля «Пежо» реєстраційний номер НОМЕР_2, була застрахована у ОСОБА_2 «Українська пожежно-страхова компанія» у перід з 31.05.2014 року по 30.05.2015 року, ліміт за шкоду, заподіянну майну, встановлено у розмірі 50000 грн., франшиза 500 грн.

Відомості про ОСОБА_2 «Українська пожежно-страхова компанія» внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що підтверджується відповідними свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи та випискою з реєстру.

Згідно звіту про експерту оцінку трансорптного засобу від 30.01.2015 року, складеного спеціалістом ОСОБА_5 за замовою страхової компанії, сума матеріальної шкоди, заподіяної автомобілю НОМЕР_4, складає 23247,13 грн. Відповідно до тексту звіту при розрахунку визначався коефіцієнт фізичного зносу вузлів та деталей транспортного засобу із врахуванням строку експлуатації автомобіля 7 років, який відповідно до розрахунку склав 0,62.

За страховим актом від 17.04.2015 року на користь позивача страховою компанією перераховано 22747,13 грн. на підставі умов договору страхування. (23247,13 грн. вартість відновлювального ремонту 500 грн. франшза =22747,13 грн.)

Відповідно до наданого позивачем звіту про оцінку вартості збитків, заподіянних пошкодженням транспортного засобу від 19.06.2015 року, дата оцінки зазначена 21.11.2014 року, складеного спеціалістом ОСОБА_9, вартість поновлюваного ремонту складає 52442,32 грн. , втрата товарної вартості 2810,90 грн., а вартість збитків складає 55253,22 грн. За товарознавче дослідження позивачем сплачено 700 грн., що підтверджується квтанцією від 19.06.2015 року.

ОСОБА_3 працював в ТОВ «Степ» начальником спеціалізованої дільниці с 22.11.2013 року по 24.03.2015 року згідно довідці від 14.08.2015 року.

Згідно довідки, наданої з Національної автоматизованої інформаційної системи ДДАІ МВС України транспортний засіб зареєстрований за ОСОБА_1 «DACIA LOGAN» державний номе АН 3761 ЕІ, в період з 2008 року по теперішній час зареєстрована одна ДТП, яка мала місце 21.11.2014 року за участю зазначеного автомобіля.

Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК).

Відповідно до положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. До казування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Крім того, ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено відшкодування шкоди, заподіяній третій особі і зазначено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ч.2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зі ст. 29 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Виходячи з результатів аналізу зазначених норм, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» і Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за N 1074/8395.

Вирішуючи питання по суті позовних вимог суд виходить з того, що відповідно до ст. 10 ЦПК України одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін та відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог.

Обставинами які підлягають доказуванню є не тільки вина заподіювача шкоди, а і обсяг пошкоджень та розмір завданої шкоди.

У відповідності до п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно з вимогами ст. 5 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України» суб'єктами оціночної діяльності є: суб'єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно - правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб'єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону.

Крім того, згідно з вимогами ст. 6 зазначеного Закону оцінювачами можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які склали кваліфікаційний іспит та одержали кваліфікаційне свідоцтво оцінювача відповідно до вимог цього Закону.

Отже, будь - яких доказів які б викликали сумнів у повноті, ясності, правильності звіту про оцінку вартості збитків, заподіянних пошкодженням транспортного засобу від 19.06.2015 року, складеного спеціалістом ОСОБА_9, чи доказів пов'язаних з недостатньою професійною кваліфікацією оцінювача, сторонами надано не було, а тому суд вважає його вірним та обґрунтованим і таким, що не суперечить матеріалам справи, поясненням сторін і може бути взятим до уваги судом при ухваленні рішення. При цому суд враховує, що спеціаліст ОСОБА_5 в судовому засіданні підвердив, що при проведені ним оцінки розміру матеріальної шкоди було враховано коефіцієнт зносу транспортного засобу, оскільки на час проведення оцінки автомобілю позивача вже було 7 років, про дату ДТП йому відомо не було та такі данні страховою компанією не надавалися, тому при повних данних ним були би враховані ці обставни та коефіцієнт зносу ним би не враховувася при изначенні розміру матеріальної шкоди.

Як роз'яснено в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду україни №6 від 27.03.1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

На підставі п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно з п. 6 вищезазначеної Постанови ПВССУ, особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 14 Постанови , при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення ст. 1192 ЦК України. З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовується в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З урахуванням вищенаведених норм права суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення на користь позивача з ОСОБА_2 «Українська пожежно-страхова компанія» матеріальної шкоди у розмірі 26752,87 гривень, яка складається з різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою та не перевищує встановлений ліміт страхового відшкодування.

Відповідно до п.36.6 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Статтею 12 даного Закону передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування ) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язання сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Тобто відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяно шкоду, перебуває у трудових відносинах із цією організацією, і шкоду було заподіяно нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків. Аналогічна позиція викладена у постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди».З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з відповідачем ТОВ «Степ» на час скоєння ДТП.

Таким чином, суд вважає, що вимога про стягнення з відповідача ТОВ «Степ», як власника джерела підвищеної небезпеки, матеріальної шкоди у розмірі 5753,22 грн., з яких 500 грн. франшиза, 2810,90 грн. розмір втрати товарної вартості трансапортного засобу, 2442, 32 грн. розмір заподіяної шкоди є обгрунтованою та підлягає задоволенню. Крім того з відповдача ТОВ «Степ» підлягають стягненню витрати по сплаті товарознавчої оцінки шкоди у сумі 700 грн.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, приймаючи до уваги встановлені при розгляді справи безспірні обставини: факт пошкодження автомобіля позивача внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась з вини працівника відповідача, і неможливість використання власного транспорту протягом певного періоду часу, а також доводи позивача, що він переніс струс та страх в результаті ДТП, суд доходить до висновку, що це безумовно вплинуло на спосіб життя позивача, викликало в нього душевні хвилювання, а тому вимога про стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню частково. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості, тому суд вважає необхідним відповідно до ст. 1167 ЦК України в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнути з відповідача ТОВ «Степ» на його користь моральну шкоду у розмірі 2000 гривень, що буде відповідним до спричиненій йому шкоді.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

На підставі п. 36 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (навіть, якщо його було сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом України «Про судовий збір»).

Таким чином з вдповідачів підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 60,61, 88, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Степ» та ОСОБА_2 «Українська пожежно-страхова компанія», третя особа ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди спричиненої джерелом підвищеної небезпеки задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 26752,87 грн. та витрати по сплаті судового збору, пропоційно від задоволених позовних вимог 267,53 грн., а всього 27020,4 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Степ» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 5753,22 грн. та моральну шкоду у сумі 2000 грн., витрати за товарознавче дослідження 700 грн., по сплаті судового збору пропоційно від задоволених позовних вимог 57,53 грн. та за вимогами немайнового характеру у розмірі 243,60 грн., а всього 8754,35 грн.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області у місті Маріуполі через Жовтневий районний суд міста Маріуполя шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його оголошення або у разі неприсутності сторін під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.І. Скрипниченко