АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Литвинюк І. М.

суддів: Височанської Н.К., Владичана А.І.

секретар: Вівчарик Н.А.

за участю: позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до обласної комунальної установи «Чернівецький обласний центр з профілактики та боротьби зі СНІДом» про визнання наказу про звільнення з роботи незаконним, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 28 січня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду позовом до ОКУ «Чернівецький обласний центр з профілактики та боротьби зі СНІДом» про визнання наказу про звільнення з роботи незаконним, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з 22 березня 2005 року працював на посаді заступника головного лікаря з профілактичної, організаційно-методичної роботи та епідеміологічного моніторингу Чернівецького обласного центру з профілактики та боротьби зі СНІДом з правом підпису під юридичними та фінансовими документами в разі відсутності головного лікаря. За наказом головного лікаря закладу від 24 лютого 2005 року йому дозволено працювати за сумісництвом на посаді лікаря-педіатра на 0,25 посадового окладу.

Вказував на те, що наказом тимчасово виконуючого обов'язки головного лікаря ОКУ «Чернівецький обласний центр з профілактики та боротьби зі СНІДом» № 67-ос від 31 серпня 2015 року його звільнено з посади заступника головного лікаря з профілактичної, організаційно-методичної роботи та епідеміологічного моніторингу Чернівецького обласного центру з профілактики та боротьби зі СНІДом з 02 вересня 2015 року на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, а саме, у зв'язку із вчиненням прогулів без поважних причин.

Підставою для його звільнення відповідач зазначав відсутність на робочому місці 12 травня 2015 року в період часу з 11 год. 10 хв. по 17 год. 45 хв., а також 13 травня 2015 року в період часу з 11 год. 10 хв. по 17 год. 45 хв., про що складено відповідні акти. Крім того, 14 травня 2015 року за поданням т.в.о. головного лікаря ОСОБА_4 та на підставі вказаних актів профспілковий комітет надав згоду на його звільнення.

Зазначав, що вказаний наказ та зазначені в ньому підстави для його звільнення є незаконними, оскільки у вказані в наказі дні та час він був відсутній на робочому місці з поважних причин, а також у зв'язку з виконанням ним своїх трудових обов'язків.

Просив визнати незаконним наказ від 31 серпня 2015 року №67-ос в частині визнання для нього робочих днів 12 травня 2015 року та 13 травня 2015 року днями прогулу без поважних причин та застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України (за прогули без поважних причин); поновити його на роботі на посаді заступника головного лікаря з профілактичної, організаційно-методичної роботи та епідмоніторингу ОКУ «Чернівецький обласний центр з профілактики та боротьби зі СНІДом» з 02 вересня 2015 року, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та виплати середнього заробітку за один місяць.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 28 січня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апелянт вважає, що ухвалене судом першої інстанції рішення є незаконним та необґрунтованим, при прийнятті рішення допущені порушення норм матеріального та процесуального права, неповно з»ясовані всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, не дано оцінку всім доказам, які містяться в матеріалах справи.

Посилається на те, що основні функції його роботи полягають не в тому, щоб постійно знаходитися на робочому місці в кабінеті № 3, а постійно займатися профілактикою захворювань на СНІД, надавати організаційно-методичну допомогу закладам охорони здоров»я міста Чернівці та Чернівецької області з цього питання. Для здійснення таких повноважень необхідно періодично зустрічатися з керівниками закладів охорони здоров»я, посадовими особами органів місцевої влади та державних органів. В той період часу, який відображений в актах про відсутність його на робочому місці, він займався безпосередньо питаннями щодо протидії поширенню ВІЛ-інфекції в місті Чернівці та в Чернівецькій області. Також він відвідував лікувальні установи з приводу свого захворювання, однак допустив помилку в тому, що не відмітив відвідування лікаря в своїй медичній картці. Відповідач в судовому засіданні не надав докази, які б спростовували дані факти, тобто не довели суду, що він в цей час не виконував ту роботу, яку повинен виконувати згідно Посадової інструкції заступника головного лікаря з профілактичної, організаційно-методичної роботи та епідеміологічного моніторингу Чернівецького обласного центру з профілактики та боротьбі зі СНІДом.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці 12 та 13 травня 2015 року без поважних причин, при його звільненні з роботи був дотриманий порядок, передбачений трудовим законодавством, наявності рішення профспілкового комітету щодо надання згоди на його звільнення, отже, що відсутні правові підстави для визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, у тому числі з підстав звільнення після спливу місячного строку з дня отримання згоди профспілки на його звільнення, а також в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 з 22 березня 2005 року працював на посаді заступника головного лікаря з профілактичної, організаційно-методичної роботи та епідеміологічного моніторингу Чернівецького обласного центру з профілактики та боротьби зі СНІДом та згідно з наказом головного лікаря № 2 від 24 лютого 2005 року йому дозволено працювати за сумісництвом на посаді лікаря-педіатра на 0,25 посадового окладу.

Також встановлено, що Наказом т.в.о. головного лікаря ОКУ «Чернівецький обласний центр з профілактики та боротьби зі СНІДом» №67-ос від 31 серпня 2015 року ОСОБА_1 звільнено з посади заступника головного лікаря з профілактичної, організаційно-методичної роботи та епідеміологічного моніторингу Чернівецького обласного центру з профілактики та боротьби зі СНІДом за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з 02 вересня 2015 року за прогули без поважних причин 12 та 13 травня 2015 року.

Згідно з ОСОБА_2 №1 від 12 травня 2015 року та № 2 від 13 травня 2015 року заступник головного лікаря з оргметодроботи ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці у період часу з 11 год. 10 хв. по 17 год. 45 хв. 12 травня 2015 року та з 11 год. 00 хв. по 17 год. 05 хв. 13 травня 2015 року. Як зазначено в актах, на момент їх складання відомостей про поважні причини відсутності ОСОБА_1 на роботі не надходило.

З наданого суду апеляційної інстанції табелю обліку використання робочого часу ОКУ «Чернівецький обласний центр з профілактики та боротьби зі СНІДом» за травень 2015 року видно, що у відмітці про явку та неявку за числами місяця заступника головного лікаря ОСОБА_1, 12 та 13 травня 2015 року зазначено як прогул.

Листом від 03 вересня 2015 року № 400 відповідач повідомив позивача ОСОБА_1 про звільнення та необхідність з'явитися до Центру для отримання трудової книжки.

На підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з'ясувати поважність причини такої відсутності.

Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника.

Як роз'яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Отже, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України є з'ясування поважності причин його відсутності на роботі.

Законодавством не визначено перелік обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, а тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази, передбачені статтею 57 ЦПК України.

Так, відповідно до п. 5 Правил внутрішнього трудового розпорядку центру з профілактики та боротьби зі СНІДом, затверджених 18 грудня 2013 року, заклад працює з 08.00 год. по 20.00 год.. При цьому, працівники, які працюють на 0,25 ставки відпрацьовують 1 год. 48 хв. обідньої перерви; працівники, які працюють на 0,5 ставки відпрацьовують 3 год. 36 хв. обідньої перерви; працівники, які працюють на 0,75 ставки відпрацьовують 5 год. 24 хв. без обідньої перерви; працівники, які працюють на 1,0 ставки відпрацьовують 7 год. 12 хв., 00 год. 30 хв. обідньої перерви, в цілому 7 год. 42 хв.; працівники, які працюють на 1,25 ставки відпрацьовують 9 год. плюс 00 год. 30 хв. обідньої перерви, в цілому 9 год. 30 хв.; працівники, які працюють 1,5 ставки відпрацьовують 10 год. 48 хв. плюс 00 год. 30 хв. обідньої перерви, в цілому 11 год. 18 хв.. Дані правила внутрішнього трудового розпорядку затверджені у визначеному законом порядку.

Як вбачається з позовної заяви та апеляційної скарги ОСОБА_1, не заперечуючи самого факту відсутності на робочому місці у вказані в актах дні, свою відсутність 12 травня 2015 року він пояснював перебуванням з 11.00 год. у поліклініці з приводу загострення радикуліту. 13 травня 2015 року з 13.00 год. до 17.00 год. він перебував на прийомі у почесного консула Австрії в м.Чернівцях, вручав йому офіційну заяву з пропозицією про співробітництво лікувальних установ Австрії з лікувальними установами міста та області. Прийом тривав до 17.00 години.

Крім того, з матеріалів справи видно, що 14 травня 2015 року ОСОБА_1 надав пояснення щодо відсутності на робочому місці 13 травня 2015 року, обґрунтовуючи свою відсутність необхідністю звернення до почесного консула Австрії в Чернівцях, а також до посадових осіб Чернівецької міської ради, керівництва ОСОБА_5 освіти Чернівецької ОДА, до керівника по боротьби з корупцією в охороні здоров»я в м.Чернівці; щодо причин відсутності на робочому місці 12 травня 2015 року у вказаний в акті час пояснень не надав.

З пояснень допитаного в судовому засіданні в якості свідка почесного консула Австрії ОСОБА_6 у м. Чернівцях вбачається, що ОСОБА_1 дійсно був за попереднім записом у нього на прийомі, точної дати не памятає, оскільки журнал прийому не ведеться. Однак памятає, що це було після 16.00 год., ближче до вечора, що спростовує твердження позивача про перебування на прийомі у консула з 13.00 год. до 17.00 год..

Також необґрунтованими є посилання ОСОБА_1 на те, що у вказані дні та години він був відсутній з поважних причин, а саме через хворобу, а також перебував на прийомі у посадових осіб області, оскільки ці доводи не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, та спростовуються наявними в справі доказами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку.

Посадовою Інструкцією заступника головного лікаря з профілактичної, оргметодроботи та епідмоніторингу, затвердженою Наказом головного лікаря закладу 23 жовтня 2014 року, та Правилами внутрішнього трудового розпорядку встановлено, що робоче місце заступника головного лікаря розташоване в кабінеті № 3. Організаційно-методичне забезпечення з питань ВІЛ-інфекції проводиться в будь-якому лікувально-профілактичному та іншому закладі області відповідно до наказів ОСОБА_5 охорони здоров»я Чернівецької ОДА, наказів та розпоряджень головного лікаря (п. 1.5. Посадової Інструкції); працівники зобов»язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, вчасно приходити на роботу (п. 13 Правил); порядок обліку часу роботи поза межами закладу встановлюється адміністрацією (п. 18 Правил).

Так, апелянт вказує на те, що для виконання своїх повноважень йому необхідно періодично зустрічатися з керівниками закладів охорони здоров»я, посадовими особами органів місцевої влади та державних органів, а постійне перебування його на робочому місці виключає можливість виконувати основні функції його роботи, які полягають в тому, щоб займатися профілактикою захворювань на СНІД, а не постійно знаходитися на робочому місці в кабінеті № 3.

Однак зі змісту наказу 31 серпня 2015 року про накладення дисциплінарного стягнення вбачається, що своїми діями ОСОБА_1 порушив галузеві правила внутрішнього трудового розпорядку та посадову інструкцію, він не попередив керівника закладу про свою відсутність. Офіційних викликів ОСОБА_1 до ОСОБА_5 охорони здоров'я ОДА та інших організацій, установ не було. Крім того, ОСОБА_1 і раніше залишав своє робоче місце та неодноразово був відсутній на робочому місці.

З огляду на викладене, доводи ОСОБА_1 про недоведеність роботодавцем факту відсутності його на робочому місці без поважних причин є безпідставними, оскільки судом встановлено, що відповідач виконав свій обов»язок і з'ясував причини невиходу працівника на роботу, і дії відповідача по його виконанню були своєчасними та достатніми.

За змістом ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п. 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Як вбачається з п. 1.2. Загальних положень Посадової Інструкції заступника головного лікаря Центру, він призначається на посаду та звільняється з посади наказом керівника закладу відповідно до чинного законодавства України, за погодженням ОСОБА_5 охорони здоров»я Чернівецької ОДА.

В матеріалах справи міститься лист-звернення адміністрації ОКУ «Чернівецький обласний центр з профілактики та боротьби зі СНІДом» до ОСОБА_5 з охорони здоров»я Чернівецької ОДА від 14 травня 2015 року № 191 про погодження звільнення з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України (прогули без поважних причин) заступника головного лікаря закладу ОСОБА_1.

ОСОБА_5 з охорони здоров»я Чернівецької ОДА від 19 травня 2015 року № 013/1716 погоджено звільнення ОСОБА_1 з посади заступника головного лікаря з профілактичної, організаційно-методичної роботи та епідеміологічного моніторингу Чернівецького обласного центру з профілактики та боротьби зі СНІДом за п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Твердження позивача про його звільнення з порушенням приписів ч. 1 ст. 148 КЗпП України, а саме, з порушенням місячного строку з дня отримання згоди профспілки, не відповідають дійсності і спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, з яких вбачається, що звільнення ОСОБА_1 з роботи відбулося з дотриманням вимог ч. 1 ст. 148 КЗпП України, з врахуванням того, що з 18 травня 2015 року по 01 вересня 2015 року позивач безперервно перебував або у відпустці, або на лікарняному, у звязку з чим звільняти його під час вказаного періоду було б неправомірно.

Колегія суддів вважає, що на підставі наявних у справі доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що застосування відповідачем до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з роботи відбулося із дотриманням вимог ч. 1 ст. 148 КЗпП України.

При цьому суд правильно врахував, що сам ОСОБА_1 під час розгляду справи визнав та не заперечував того факту, що він 12 та 13 травня 2015 року був відсутній на робочому місці у вказані в ОСОБА_2 години та зазначив, що це відбулося із поважних причин, проте не надав належних та допустимих доказів згідно зі ст. ст. 10, 57, 58 ЦПК України на підтвердження цих доводів.

Відповідно до ч. 3 ст. 149 КЗпП України при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку та заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Доводи апелянта про можливість оголошення йому догани, а не звільнення з роботи за прогули, з врахуванням попередньої роботи, почесних грамот та заохочень, є безпідставними, оскільки з досліджених судом першої інстанції доказів вбачається, що звільнення позивача з посади відбувалося з врахуванням ступені тяжкості вчиненого проступку та попередньої його роботи, що його вже було неодноразово притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, про що зазначено в наказі про звільнення.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і відповідно до вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України надав їм належну оцінку, встановив фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, та виходячи з недоведеності та необґрунтованості заявлених позовних вимог, ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції було перевірено належним чином дотримання підстав та процедури звільнення відповідача на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, а саме: перевірка поважності причин відсутності позивача на робочому місці та доведеність скоєння ним прогулів без поважних причин, отримання згоди профспілкового комітету на його звільнення, додержання встановленого для цього строку та передбачених чинним законодавством правил та порядку застосування дисциплінарних стягнень.

З огляду на викладене, колегія суддів, відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшла висновку, що наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують і не дають підстав для скасування уваленого у справі рішення, а тому воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315-317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 28 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: