РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/336/15-ц

пр. № 2/759/144/16

11 квітня 2016 року Святошинський районний суд м. Києва

в складі: головуючого- судді Петренко Н. О.

при секретарі Рагімовій Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення коштів

встановив:

Позивач звернувся з позовом до суду, мотивуючи свої вимоги тим, що він зареєстрований в м. Севастополі. 03.10.2013р. між позивачем та відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений депозитний договір № SAMDN3147. 04.10.2013р. між позивачем та відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений депозитний договір № SAMDN2310. 05.10.2013р. між позивачем та відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений депозитний договір № SAMDNWFD600. Навесні 2014р. у зв`язку із припиненням функціонування банківських відділень відповідача на території АР Крим та м. Севастополя рахунки позивача були безпідставно заблоковані відповідачем. Відповідно до виписки № від 07.08.2014р. на рахунках позивача в ПАТ КБ «Приватбанк» знаходяться кошти на загальну суму 59 424,09 доларів США. На неодноразові звернення позивача до відповідача з заявами про розірвання договорів та видачу вкладів з відсотками кошти позивачем так і не отримані. Позивач просить суд зобов`язати ПАТ КБ «Приватбанк» надати йому вільний доступ до належних позивачу коштів шляхом розблокування рахунків позивача або видати готівкою через касу будь-якого відділення ПАТ КБ «Приватбанк» на території м. Києва належні ОСОБА_1 кошти за договорами банківських вкладів № SAMDN3147, № SAMDN2310, № SAMDNWFD600 у валюті вкладу разом з нарахованими відсотками та штрафними санкціями в обсязі 79 301,49 доларів США.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову посилаючись на те, що у відповідності до положень ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» територія Автономної Республіки Крим визначена як тимчасово окупована територія України. Згідно п. 5 Постанови НБУ № 260 банки, в тому числі ПАТ КБ «Приватбанк», зобов`язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України. Крім того, окупаційна влада ще з травня 2014р. фактично здійснила конфіскацію частини майнового комплексу ПАТ КБ «Приватбанк», що використовувався у банківській діяльності відокремленого структурного підрозділу Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк». Таким чином відокремлений підрозділ ПАТ КБ «Приватбанк» на території АРК та міста Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність після окупації АРК та міста Севастополя. Банком Росії було прийнято рішення № РН-33/І від 21.04.2014р. про припинення з 21.04.2014р. діяльність відокремлених структурних підрозділів на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя ПАТ КБ «Приватбанк». Законодавством РФ було призначено, що автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників» взяла на себе зобов`язання здійснювати компенсаційні виплати, в тому числі вкладникам Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк», поза волею відповідача Ухвалою Центрального районного суду м. Сімферополя від 21.04.2014р. АНО «ФЗВ» було передано в довірче управління майновий комплекс Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк», у зв`язку з чим АНО «ФЗВ» користується, володіє, розпоряджається всім майном ПАТ КБ «Приватбанк», що знаходиться на території АРК та міста Севастополя: нерухомістю, транспортом, банкоматами, терміналами, грошовими коштами, правами за всіма зобов`язаннями, а не лише депозитами. Відповідач вважає себе неналежним відповідачем, оскільки зобов`язання за договорами депозитного вкладу, укладеними працівниками Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк», виконує АНО «ФЗВ» за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АРК та міста Севастополя. Просив в задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з копій документів, які містяться в матеріалах справи, 03.10.2013р. між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ПАО КБ «Приватбанк» був укладений договір № SAMDN3147, згідно якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 18 294,00 доларів США для розміщення на депозитному вкладі.

04.10.2013р. між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ПАО КБ «Приватбанк» був укладений договір № SAMDN2310, згідно якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 18 100,00 доларів США для розміщення на депозитному вкладі.

05.10.2013р. між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ПАО КБ «Приватбанк» був укладений депозитний договір № SAMDNWFD600, згідно якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 22 656,00 доларів США для розміщення на депозитному вкладі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (п. 1.8 Інструкції); договір банківського вкладу рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (п. 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтвердженодоговором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (п. 1.10 Інструкції).

Пункт 10.1 Інструкції передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Згідно зі ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_1 за період з 01.01.2006р. по 17.11.2015р. ідентифікувати наявність коштів по договорах, копії яких долучені до матеріалів справи, не виявляється можливим.

В судовому засіданні було встановлено, що оригінали договорів позивача було втрачено, інших документів на підтвердження наявності грошових вкладів позивачем не надано.

Долучені до матеріалів справи копії виписок від 07.08.2014р. № по картках НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4 суд не приймає за належний доказ, оскільки вони належним чином не завірені. Для огляду оригінали до суду не надані.

Суд, встановивши фактичні обставини справи, дійшов висновку, що копії договорів та виписки по карткових рахунках не є належним доказом внесення грошових коштів позивачем, у зв`язку з чим суд відмовляє в задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись вимогами ст.ст.10, 11, 60, 62, 209, 212, 213-215, 218 ЦПК України, ч. 1 ст. 1058, ч.1 ст. 1059 ЦК України, суд -

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: