Справа № 297/3141/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2016 року м. Берегово

Берегівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого Драб В. І., при секретарі Гарані О. А., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Берегово, цивільну справу за позовом ОСОБА_1, поданого в інтересах ОСОБА_2, до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Колос» про визнання права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в інтересах ОСОБА_3 до Берегівського районного суду з позовом до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Колос» про визнання права власності на нерухоме майно.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_3 було придбано нерухоме майно, а саме, - нежитлову будівлю ферми (корівник та навіс) (далі Обєкт), яка знаходиться за адресою: Закарпатська обл., Берегівський р-н, с. Гут, вул. Міжлісовий хутір, 1/8, що підтверджується Договором купівлі-продажу від 05 травня 2015 року, посвідченим приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу ОСОБА_4, реєстраційний номер 2630.

Вищевказаний Обєкт було придбано у 17 осіб, які отримали його в рахунок майнових паїв як члени колишнього колективного сільськогосподарського підприємства «Колос» Надьбегань, правонаступником якого є Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Колос». Продавці за вище зазначеним Договором були власниками Обєкту та володіли ним на законних підставах, про що свідчить наявність у кожного з них Свідоцтва (майнового сертифікату) про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, а також Виписок з протоколів засідання реорганізаційної комісії КСГП «Колос».

З метою подальшої реєстрації права власності на зазначене нерухоме майно, ОСОБА_3 звернулась до Великобийганської сільської ради з метою отримання на своє імя Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства. 14 липня 2015 року було видано зазначене Свідоцтво, в якому, зокрема, передбачено, що ОСОБА_3 на вказаний майновий пай виділено нерухоме майно корівник і навіс, на загальну суму 7 884,00 гривні, загальною площею 1099,1 кв.м.

Крім цього, на замовлення ОСОБА_3 було виготовлено технічний паспорт на нежитлову будівлю ферми (корівник і навіс) станом на 26 червня 2015 року, в якому вказано, що площа корівника становить 94,8 кв. м., площа навісу 1004,35 кв. м., отже, загальна площа обєкту нерухомого майна 1099,1 кв.м.

Однак, при зверненні до Реєстраційної служби Берегівського районного управління юстиції з метою державної реєстрації за собою права власності на обєкт нерухомого майна, ОСОБА_3 було надано Рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 23437168 від 05 серпня 2015 року. Відмова аргументована тим, що документи, подані для проведення державної реєстрації прав, видані на підставі Наказу Міністерства Аграрної політики України від 14 березня 2001 року № 62 «Про затвердження Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств», який, в свою чергу, втратив чинність на підставі Наказу Міністерства аграрної політики та продовольства від 11 квітня 2013 року № 253 «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких наказів».

Таким чином, ОСОБА_3 було відмовлено у державній реєстрації права власності на належний їй Обєкт лише з тієї причини, що в даний час не існує діючого нормативно-правового акту, котрий регулює порядок реєстрації речових прав на майнові паї членів колективного сільськогосподарського підприємства.

Отже, оскільки через наявність в чинному законодавстві України прогалини, яка унеможливлює провести державну реєстрацію речових прав на майнові паї членів колективного сільськогосподарського підприємства в досудовому порядку, ОСОБА_3, з метою захисту та реалізації свого законного права на державну реєстрацію права власності на Обєкт, змушена звернутися до суду.

Позивачка та її представник у судове засідання не зявилися, при цьому подали до суду заяву, в якій просили суд розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просили позов задоволити.

Представник відповідача сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Колос» в судове засідання не зявився, однак подали до суду заяву, в якій просили справу розглянути у їх відсутності, позовні вимоги визнають.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Частина 1 статті 8 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Частина 2 цієї ж статті говорить, що у разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин, вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права).

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України передбачає, що одним із способів захисту цивільного права є визнання права, в тому числі і визнання права власності.

Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», у разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі.

Указом Президента України від 29 січня 2001 року № 62/2001 «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки» та постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 передбачено недопущення порушень майнових прав, забезпечення вільного здійснення права власності на майнові паї та виділення групі осіб (окремим особам), які є власниками паїв, індивідуально визначених об'єктів зі складу майна реорганізованих сільськогосподарських підприємств чи їх правонаступників. Крім того, даним Указом встановлено, що єдиним документом, що посвідчує право власності на майновий пай є свідоцтво про право власності на майновий пай члена КСП (майновий сертифікат), видане за процедурою, предбаченою Порядком видачі та обліку Свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП (майновий сертифікат), затвердженим наказом Міністерства аграрної політики України від 21.03.2001 р. №79.

Відповідно до п. 7 та п. 13 Порядку видачі та обліку Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат), затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України від 23 березня 2001 року № 79, Свідоцтво видається, якщо особа, яка має право на майновий пай, не отримала його у натурі, грішми або цінними паперами.

Згідно п. 13 Порядку визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального підтвердження, затвердженого постановою КМУ від 28 лютого 2001 № 177, майновий пай члена підприємства документально підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена підприємства за зразком згідно з додатком.

У разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод, а також спадкування видається нове свідоцтво.

Разом з тим, свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) підтверджує право особи на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства.

Втім, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно проводиться на підставі документів, що посвідчують виникнення чи перехід речових прав на конкретний обєкт нерухомості, одним з яких є свідоцтво про право власності на нерухоме майно (пункт 36 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17 жовтня 2013 № 868).

Порядок розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств був врегульований наказом Міністерства аграрної політики від 14 березня 2001 року № 62 «Про затвердження Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств», зареєстрованим в МЮУ від 04 квітня 2001 за № 306/5496 (далі Порядок), який, втратив чинність 24 травня 2013 на підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства від 11 квітня 2013 № 253 «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких наказів», зареєстрованого в МЮУ 25 квітня 2013 за № 673/23205.

Відповідно до пункту 8 Порядку, кожен із співвласників має право скористатися своїм майновим паєм, зокрема, шляхом об'єднання свого майнового паю з паями інших співвласників, отримання майна у натурі у спільну часткову власність та передання його до статутного (пайового) фонду новостворюваної юридичної особи, у тому числі до обслуговуючого кооперативу; отримати свій майновий пай у натурі індивідуально чи разом із членами своєї сім'ї і використати його на свій розсуд; відчужити пай будь-яким способом в установленому законом порядку.

Згідно з пунктом 9 Порядку, виділення із складу пайового фонду майна в натурі окремим власникам чи групам власників за їх бажанням у процесі вирішення майнових питань здійснюється підприємством-правонаступником (користувачем) на підставі рішення загальних зборів колишніх членів підприємства, що є співвласниками його майна.

Пунктом 10 Порядку встановлено, що з метою реалізації права власності громадян на майнові паї, комісія, визначає користувачів пайового фонду майна реорганізованого підприємства, до яких перейшли зобов'язання з виділення майнових паїв співвласника; на основі заяв формує групи співвласників, які виявили бажання отримати свої майнові паї у натурі у спільну часткову власність єдиним комплексом та список осіб, які прийняли рішення отримати свої паї в індивідуальну власність, та для виділення не витребуваних паїв особам, які з різних причин не прийняли жодного з рішень щодо розпорядження належними їм майновими паями.

Абзацами першим третім пункту 15 вказаного Порядку передбачено, що виділення майнових паїв у натурі окремим особам, які виявили бажання отримати свої майнові паї в індивідуальну власність, проводиться підприємством - користувачем майна із переліку майна, виділеного на ці цілі. При виділенні майна в натурі конкретному власнику підприємство-правонаступник (користувач) одночасно з підписанням акта приймання-передавання майна робить відмітку про виділення майна в натурі у Свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, що засвідчується підписом керівника підприємства та печаткою.

Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначені випадки оформлення права власності на нерухоме майно з видачею відповідного свідоцтва. Так, пунктами четвертим та п`ятим частини першої вказаної норми встановлено, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається, зокрема фізичним особам, які в разі ліквідації (реорганізації) юридичної особи отримали у власність у встановленому законодавством порядку нерухоме майно юридичної особи, що ліквідується (реорганізується); фізичним особам, що вийшли зі складу засновників (учасників) юридичної особи за рішенням органу, уповноваженого на це установчими документами, отримали у власність об'єкт нерухомого майна, переданий їм.

Ч. 1 ст. 392 Цивільного кодексу України містить положення про те, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Як вказано в п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому, діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Відповідно до п. 28 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно» і «Порядку надання інформацій з державного реєстру речових прав на нерухоме майно», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України за № 868 від 17.10.2013 року, підставою для державної реєстрації прав на нерухоме майно є рішення суду, що набрало законної сили щодо права власності та їхніх речових прав на нерухоме майно.

Відповідач визнав позов в повному обсязі. Вважають вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, про що свідчить подана ними заява.

Частиною 1 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

У разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 174 ЦПК України).

За відсутності будь-якого застереження, факт, визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно ст. 61 ЦПК України, є обовязковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, суд приймає визнання позову відповідачем у справі і з цих підстав задовольняє позов.

Керуючись ст.ст. 10, 15, 60, 61, 174, 208, 209, 212-216 ЦПК України, ст.ст. 328, 392 ЦК України, Указом Президента України від 29 січня 2001 року № 62/2001 «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки» та постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на нежитлову будівлю ферми (корівник і навіс), розташовану за адресою: Закарпатська обл., Берегівський район, с. Гут, вул. Міжлісовий хутір, №1/8.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Драб В. І.