Справа № 426/1204/16-ц
01 червня 2016 року Сватівський районний суд Луганської області в складі головуючого судді Гашинського М.А. при секретарі судового засідання Черкашеній-Грибінюк І.В., розглянув за відсутності представника позивача та відповідача у відкритому судовому засіданні в м. Сватове, одноособово цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та збитків відповідно до кредитного договору № 50002809 від 07.02.2012 року, -
Представник позивача у судове засідання не прибув, надав суду заяву, у якій просить розглянути справу за його відсутності, а також відповідно до якої наполягає на позовних вимогах та не заперечує проти заочного розгляду справи та просить стягнути на користь позивача судові витрати.
Відповідач в судове засідання не прибув, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення в друкованих засобах масової інформації. Суд не має можливості надіслати засобами поштового зв'язку на його адресу до смт. Урало-Кавказ Луганської області, судові виклики, оскільки згідно листа Луганської дирекції Українське державне підприємство поштового зв'язку «Укрпошта» від 04.01.2016 № 892, відповідно до Указу Президента України від 14 листопада 2014 року № 875/2014 «Про рішення ради національної безпеки і оборони України від 04 листопада 2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях», розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р. «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», листа Луганської дирекції УДППЗ «Укрпошта» від 04.01.2016 № 892, УДППЗ.
У відповідності з ч. 1 ст. 225 ЦПК України суд на місці постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно по п. 1.6. Умов кредитування, виконання зобовязання відповідача забезпечується заствою майна, у звязку з чим 13.02.2012 року сторонами договору було укладено договір застави, відповідачем передано у заставу автомобіль марки VW, модель Polo A05, 2012 року випуску.
В свою чергу ОСОБА_1 взяв на себе зобовязання повертати кредитні кошти відповідно до графіку погашення кредиту, що є невідємною частиною кредитного договору, здійснюючи щомісячні платежі.
Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Як свідчить графік погашення кредиту, підписаний сторонами кредитної угоди позичальник мав здійснювати щомісячні платежі у гривні і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до суми кредиту у доларах США, відповідно до статті 1.3.1 Загальних умов кредитування.
Як встановлено судом ТОВ «Порше Мобіліті» виконало взяті на себе зобовязання за договором і надало позичальнику грошові кошти, визначені умовами договору.
Ч.1 ст. 530 ЦК України констатує, що якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Проте, відповідач не виконуючи умови договору спричинив утворення заборгованості.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У пресі була опублікована вимога про дострокове повернення кредиту та сплату заборгованості відповідно до умов кредитного договору № 50002809 від 07.02.2012 року
Відповідно до п. 3.3. договору позичальник зобовязаний повернути кредитодавцю у повному обсязі суму кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу.
За положеннями ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Приписами ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
Зважаючи на те, що відповідачем не виконуються належним чином взяті на себе зобовязання за кредитним договором, суд вважає за можливе стягнути з нього суму боргу зі сплати кредиту відповідно до кредитного договору № 50002809 від 07.02.2012 року.
Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору стягнути на його користь з відповідача пропорційно задоволених вимог.
Що стосується стягнення з відповідача на користь ТОВ «Порше Мобіліті» понесених збитків у розмірі 6000 грн. з врахуванням ПДВ, суд приходить до наступного.
ТОВ «Порше Мобіліті» не доведено суду, що витрати в розумінні положень ст. 22 ЦК України є збитками, а збитки на правову допомогу віднесені законодавцем до судових витрат, суд не знаходить підстав для задоволення позову у цій частині.
На підтвердження заявлених вимог, ТОВ «Порше Мобіліті» надано суду договір про надання юридичних послуг з ТОВ «ЮФ Вернер і Партнери» №24/2010 від 15 жовтня 2010 року, Додаткова угода № 224 від 10 серпня 2015 року, Додаток №1 від 10.08.2015 року, рахунок - фактуру №59 від 05.01.2016 року, Акт №59 від 05.01.2016 року до Договору про надання юридичних послуг № 24/2010 від 15 жовтня 2010 року, платіжне доручення № 50007196 від 18.01.2016 року на суму 5000 грн., довіреність від 19 лютого 2016 року.
Згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Статтею 79 ЦПК України визначені види судових витрат, до яких відносяться витрати пов'язані з розглядом справи, зокрема витрати на правову допомогу.
У п. п. 47, 48 Постанови Пленуму ВССУ від 17 жовтня 2014 р. №10 роз'яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8,59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).
Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті12,42,56 ЦПК).
Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".
Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті79, статтях84,88,89 ЦПК.
Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 вищевказаної постанови Пленуму ВССУ, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).
Стороною позивача вжито заходів для публікації оголошення у пресі про виклик відповідача, але не надано доказів відповідних витрат та їх розрахунків. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, публікацію оголошення у пресі про виклик відповідача, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
На підставі викладеного керуючись ст. ст. 526, 530, 611, 625, 1054 ЦК України, ст.ст. 79, 88, 212, 213, 214, 215, 224, 225 ЦПК України,-
Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та збитків відповідно до кредитного договору № 50002809 від 07.02.2012 року задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 4169,11 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Луганської області через Сватівський районний суд Луганської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
С У Д Д Я ОСОБА_2