Справа № 758/2652/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2016 року суддя Подільського районного суду м.Києва Декаленко В. С., розглянувши матеріали заяви Державного підприємства завод «Генератор» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості з оплати за житлово-комунальні послуги,-

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості з оплати за житлово-комунальні послуги.

Стаття 95 ЦПК України визначає, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 96 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 100 ЦПК України, суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо: 1) заявлено вимогу, не передбачену статтею 96 цього Кодексу; 2) із заяви і поданих документів вбачається спір про право; 3) наявні обставини, зазначені у пунктах 2 - 5 частини другої статті 122 цього Кодексу.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 9 своєї Постанови № 14 від 23.12.2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» роз'яснив, що наявність спору про право (пункт 2 частини третьої статті 100 ЦПК), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви.

Дослідивши зміст поданої заявником до суду заяви та доданих до неї документів, мною встановлено, що останній вже звертався із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості з оплати за житлово-комунальні послуги і 26.10.2015 року судом було видано судовий наказ № 758/11454/15-ц, однак ухвалою суду від 25.12.2015 року його було скасовано, оскільки із поданої ОСОБА_1 заяви вбачався спір про право.

За приписами статті 105-1 ЦПК України за результатами розгляду заяви про скасування судового наказу суд має право, зокрема скасувати судовий наказ та роз'яснити, що заявлені стягувачем вимоги можуть бути розглянуті у позовному провадженні з додержанням загальних правил щодо пред'явлення позову.

Зі змісту ухвали Подільського районного суду м. Києва від 25.12.2015 року, якою скасовано судовий наказ № 758/11454/15-ц, вбачається, що судом було роз'яснено Державному підприємству завод «Генератор», що заявлені ними вимоги можуть бути розглянуті у позовному провадженні з додержанням загальних правил щодо пред'явлення позову.

Мною встановлено, що незважаючи на вищевикладене, заявник знову звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу, що вбачається з її змісту, незважаючи на те що назвав її як позовна заява.

З врахувань зазначеного, приходжу до висновку про необхідність відмови у прийнятті заяви заявника про видачу судового наказу, оскільки із її змісту та доданих до неї документів вбачається спір про право.

Відповідно до ч. 4 ст. 100 ЦПК України, про відмову у прийнятті заяви суддя постановляє ухвалу.

На підставі викладеного, Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 14 від 23.12.2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», керуючись ст.ст. 96, 100 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

Відмовити у прийнятті заяви Державного підприємства завод «Генератор» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості з оплати за житлово-комунальні послуги.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СуддяВ. С. Декаленко