АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

при секретарі - Перевузнику П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Київської міської Ради, треті особи: Реєстраційна служба головного управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_1 провизнання права власності на частину нерухомого майна, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року позивач звернувся із зазначеним позовом до відповідача, уточнивши який просив визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1. На обґрунтування позову зазначив, що вказана 1/2 частина квартири належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 14 вересня 2002 року, однак він позбавлений можливості належним чином зареєструвати своє право власності на нерухоме майно у Реєстраційній службі головного управління юстиції у місті Києві через відсутність оригіналу договору купівлі-продажу.(а.с.2-4, 87-91)

Київська міська Рада та ОСОБА_1 проти позову заперечували з підстав, що Київська міська Рада є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки право власності позивача на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ніким не оспорюється, крім того ОСОБА_1 зазначив, що оригінал договору купівлі-продажу вказаної квартири від 14 вересня 2002 року знаходиться у нього на зберіганні і згідно довідки Київського МБТІ за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на 1/2 частину зазначеної квартири. (а.с.53-54, 114-116)

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 04 лютого 2016 року позов задоволено, визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 і належить йому на підставі договору купівлі-продажу квартири, що посвідчений 14 вересня 2002 року приватним нотаріусом КМНО Вертебною Л.О., зареєстрований в реєстрі за №2896 і зареєстрований в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна під №932 23 вересня 2002 року. (а.с.123-125)

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. На обґрунтування скарги зазначив, що суд не врахував обставин і доказів, які викладені на обґрунтування заперечень проти заявленого позову і дійшов помилкового висновку про задоволення позову, оскільки маючи у власності 1/2 частину квартири згідно договору купівлі-продажу та 1/2 частину квартири на підставі рішення суду позивач стане власником всієї квартири. (а.с.128-131)

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6. підтримала скаргу і просила її задовольнити. ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечував і просив її відхилити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, були сповіщені належним чином про що у справі є докази. (а.с.155, 163-167)

Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку такою що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначив, що у нього відсутній оригінал договору купівлі-продажу квартири та документи, які б давали можливість зареєструвати право власності на нерухоме майно в реєстраційній службі Головного управління юстиції в м. Києві, тому звернення до суду обумовлене необхідністю реєстрації права власності та отримання свідоцтва на належну частину квартири.

Колегія перевірила та відхилила вказані доводи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.

ЦК України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, встановлених ст. 376 ЦК України, а підтвердження рішенням суду існуючого в особи права власності - у випадках, встановлених ст. 392 ЦК України. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Оскільки відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 цього Кодексу.

Відповідна правова позиція міститься і в постановах Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № 6-1912цс15 та від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2124цс15, яка з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України.

Судом встановлено і сторонами не заперечувалось, що за договором купівлі-продажу від 14 вересня 2002 року ОСОБА_2 та ОСОБА_7 придбали в рівних частинах кожний квартиру АДРЕСА_1. Право власності ОСОБА_2 на частину вищевказаної квартири зареєстровано встановленим порядком, про що є відмітка на зазначеному договорі.(а.с.6)

ЛистомКиївського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 27 травня 2011 року та від 11 січня 2016 року № 151 повідомлено, що 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_2 (а.с. 58, 92)

При цьому, згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником іншої 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 (а.с.97-98)

Вказане свідчить, що співвласниками квартири АДРЕСА_1 в рівних, по 1/2 частинах є ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Тому висновок районного суду про відсутність реєстрації права власності на Ѕ частину вищевказаної квартири із посиланням на залучення Київської міської ради як належного відповідача суперечить наявним у справі доказам, оскільки право власності ОСОБА_2 на належну йому частку квартири було зареєстровано відповідно до законодавства, чинного на час набуття ним права на квартиру за договором купівлі-продажу від 14 вересня 2002 року, право власності на іншу Ѕ частину зареєстровано за ОСОБА_1 за судовим рішенням.

Доводи позивача про неможливість зареєструвати право власності на 1/2 частину нерухомого майна не є підставою для визнання права власності на зазначену частину квартири за рішенням суду, оскільки позивач у встановлений законодавством спосіб набув право на частину квартири, придбавши її за договором купівлі-продажу.

Крім того, відповідачем у позові про визнання права власності є будь-яка особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до майна власний інтерес.

Відмова органу державної реєстрації прав в оформленні права власності на об'єкт нерухомого майна та видачі свідоцтва у зв'язку з ненаданням необхідних документів для оформлення такого права не є оспорюванням права власності на об'єкт нерухомого майна (постанова Верховного Суду України від 20 червня 2011 р. у справі N 3-55гс11).

Оскільки за змістом поданої позовної заяви та заперечень проти позову, між сторонами у справі немає спору про право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 і таке право відповідач Київська міська Рада не оспорювала, примірник договору купівлі-продажу квартири зберігається у іншого співвласника вказаної квартири ОСОБА_1 і останній до участі у справі як відповідач притягнутий не був, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову ОСОБА_2 до Київської міської Ради про визнання права власності на частину нерухомого майна, безпідставно застосувавши передбачений ч. 1 ст. 392 ЦК Україниспосіб захисту цивільного права.

За таких обставин, оскаржуване рішення районного суду не може бути визнано законним і обґрунтованим, з огляду на положення ч. 2 ст. 314 ЦПК України підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову в задоволенні позову.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04 лютого 2016 року - скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Київської міської Ради, треті особи: Реєстраційна служба головного управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_1 про визнання права власності на частину нерухомого майна.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

О.Ф.Мазурик

Л.Д.Махлай

Справа № 22-ц/796/5131/2016

Унікальний номер 759/13430/15-ц

Головуючий у першій інстанції - Миколаєць І.Ю.

Доповідач Левенець Б.Б.