АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/303/16 Справа № 186/1347/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Лаченкова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Першотравенького міського суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року

по справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2015 року до Першотравенького міського суду Дніпропетровської області надійшла заява ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Ухвалою Першотравенького міського суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу Першотравенького міського суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року та постановити нову, якою задовольнити заяву.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а відповідно до п.2 ч.2 ст. 151 ЦПК України, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Судом першої інстанції встановлено, що заява про забезпечення даного позову не обґрунтована відповідно до вимог ст.151 ЦПК України, оскільки крім посилання на розмір позовних вимог не зазначені будь-які докази щодо того, що відповідачеві у даній справі належить на праві власності будь-яке рухоме чи нерухоме майно, в тому числі і не зазначено в заяві про забезпечення позову та не надано і будь-яких доказів вартості майна, щодо якого прохають застосувати забезпечення позову в межах суми боргу (відшкодування шкоди), що перешкоджає суду при розгляді даної заяви перевірити співмірність вартості майна, щодо якого прохають застосувати забезпечення позову, розміру позовних вимог,

Відмовляючи в задоволенні заяві про забезпечення позову,суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що заява позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту у межах суми боргу на рухоме і нерухоме майно та грошові кошти, що належать ОСОБА_3 до розгляду позову по суті є необґрунтованою на законі, а необхідність забезпечення позову не вмотивована .

Доводи в апеляційній скарзі ОСОБА_2 на те, що існує ризик умисного створення відповідачем відсутності майна або грошових коштів, що може ускладнити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду, а тому необхідно вжити заходи забезпечення позову, колегія суддів ставиться критично,оскільки позивачем не надано доказів щодо цих обставин.

Окрім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи заявника про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ч. 1 ст. 218, ст.ст. 303, 307, 312, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Першотравенького міського суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

ОСОБА_4