АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Побірченко Т.І.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення Голосіївського районного суду м. Києві від 14 грудня 2015 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк Золоті ворота» про захист прав споживача, визнання кредитором та внесення до реєстру кредиторів.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулась у суд з позовом до публічного акціонерного товариства «Банк Золоті ворота» (надалі - ПАТ «Банк Золоті ворота») про захист прав споживача, визнання кредитором та внесення до реєстру кредиторів.

Зазначала, що 21 жовтня 2013 року між сторонами було укладено договір строкового валютного банківського вкладу (депозиту) №415Д/13, на підставі якого вона, ОСОБА_1, внесла на депозитний рахунок грошові кошти, в сумі 70991 дол. США.

На підставі постанови правління Національного банку України від 04 грудня 2014 року №781 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Золоті ворота» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05 грудня 2014 року №142 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк Золоті ворота» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ТА «Банк Золоті ворота» та призначено уповноважену особу Фонду.

У зв'язку з вищенаведеним, позивачка звернулася до банку із заявою про визнання грошових вимог кредитора, однак через перенесення робочих днів у 2015 році з 1 до 11 січня 2015 року були вихідними, а 12 січня 2015 року за місцем її проживання у АДРЕСА_1 не працювало поштове відділення, у зв'язку з чим вказана заява була нею відправлена з пропуском строку, встановленого для подання таких заяв - до 9 січня 2015 року, однак за першої можливості - 13 січня 2015 року.

Після листування з банком про поважність причин такого пропуску, позивачкою отримано лист банку від 16 червня 2015 року №1394, яким указано на відсутність підстав для визнання її кредиторських вимог та зазначенням про можливість внесення уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку пропозицій щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У зв'язку із вищенаведеним, просила поновити їй термін подачі кредиторських вимог до ПАТ «Банк Золоті ворота» та зобов'язати останнього визнати ОСОБА_1 своїм кредитором і включити її майнові вимоги в сумі 70991 дол. США до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ«Банк Золоті ворота».

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києві від 14 грудня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Колегія суддів, вислухавши представника позивача, який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Встановлено, що 21 жовтня 2013 року ПАТ «Банк Золоті ворота» та ОСОБА_1 (вкладником) укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) №415Д/13 (а.с.6), згідно з пунктами 1.1 та 1.2 якого вкладник вносить в банк грошові кошти в сумі 70991 дол. США, а банк приймає вклад та зобов'язується на умовах і в порядку, передбаченому договором, повернути вкладнику вклад та виплачувати проценти із розрахунку 8% річних. Датою повернення вкладу банком згідно з договором визначено 28 жовтня 2014 року.

Згідно з п.6.1 цього договору у разі неотримання вкладником вкладу та процентів за ним у термін, вказаний у договорі, строк дії вкладу не продовжується і нарахування процентів в майбутньому не здійснюється; банк відкриває вкладнику рахунок №2620 «Кошти на вимогу фізичних осіб» для обліку вкладу на вимогу та перераховує на нього суму вкладу та суму нарахованих процентів. Вказаний рахунок закривається після повернення вкладнику сум за вкладом.

Згідно з квитанцією №512929 від 21 жовтня 2013 року (а.с.7) від ОСОБА_1 прийнято філією АТ «Банк Золоті ворота» в м. Київ грошові кошти, в сумі 70991 дол. США.

Відповідно до ст.44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (Закону №3), згідно з постановою Правління Національного банку України від 04 грудня 2014 року №781 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Золоті ворота» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05 грудня 2014 року №142 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк Золоті ворота» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації АТ «Банк Золоті ворота» та призначено уповноважену особу Фонду.

Ухвалюючи по справі рішення про відмову у позові, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги заявлено до ПАТ «Золоті ворота», як до неналежного відповідача, що не має повноважень на вирішення заявлених у позові питань.

Разом з тим, з такими висновками районного суду погодитися неможливо.

Встановлено, що ПАТ «Золоті ворота» перебуває на стадії ліквідації.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні (частини 1, 2 статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Частиною 1 статті 35 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків Фонд здійснює через призначену виконавчою дирекцією уповноважену особу Фонду.

Згідно із пункту 15 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Уповноважена особа Фонду діє від імені Фонду відповідно до цього Закону і нормативно-правових актів Фонду (частина 1 статті 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 37 вказаного Закону на виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку.

З дня призначення уповноваженої особи Фонду, зокрема, припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку.

Відповідно до ч.1 ст.48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду з дня свого призначення здійснює такі повноваження:

1. виконує повноваження органів управління банку;

2. приймає до свого відання майно (кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу та виконує функції з управління та реалізації майна банку;

3. складає не пізніше ніж через три дні з дня свого призначення перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду;

4. складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів;

5. у встановленому законодавством порядку вживає заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб;

6. звільняє працівників банку відповідно до законодавства України про працю;

7. заявляє відмову від виконання договорів та в установленому законодавством порядку розриває їх;

8. передає у встановленому порядку на зберігання документи банку, які підлягають обов'язковому зберіганню;

9. виконує повноваження, які визначені частиною другою статті 37 цього Закону;

10. здійснює відчуження активів і зобов'язань банку в разі, якщо це було передбачено планом врегулювання, або в інших випадках за рішенням виконавчої дирекції Фонду.

Отже, як вбачається з аналізу вказаних норм, повноваження в частині представлення інтересів ПАТ «Золоті ворота», а також вирішення заяв щодо вимог кредиторів, складання реєстру акцептованих вимог кредиторів та здійснення заходів щодо задоволення таких вимог покладаються законом на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (уповноваженої особи).

Зі змісту заявленого по справі позову вбачається, що свої вимоги до ПАТ «Банк Золоті ворота», позивачка обґрунтовувала неправомірністю відмови у задоволенні поданої нею у січні 2015 року заяви про включення до реєстру кредиторів.

Отже, у відповідності до положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» стороною у справі є ПАТ «Банк Золоті Ворота» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (уповноваженої особи), у компетенції якого і перебуває вирішення питання щодо включення вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів банку.

За таких обставин, колегія суддів вважає необґрунтованими висновки районного суду про звернення ОСОБА_1 у суд з позовом до неналежного відповідача.

Окрім цього, переглядаючи справу, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до положень п. 7 ч. 1 ст. З КАС України суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Положеннями п. 25 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» від 20 травня 2013 року № 3, передбачено, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. З Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права. Оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, то спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами КАС України.

Заявлений по справі спір виник на підставі договору банківського вкладу й Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в особі уповноваженої особи, що виконує спеціальні функції, здійснює повноваження ПАТ «Золоті ворота» в період його ліквідації.

Отже, районний суд розглянув публічно-правовий спір, який не підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно ч.1 ст.310 ЦПК України рішення підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишення заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 ЦПК України.

Враховуючи, що порушення норм матеріального й процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, розгляду спору, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись ст.ст. 205, 303, 307, 310, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києві від 14 грудня 2015 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк Золоті ворота» про захист прав споживача, визнання кредитором та внесення до реєстру кредиторів закрити.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа №752/12728/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4222/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Калініченко Л.С.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.