Ухвала

іменем україни

16 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_3, зацікавлена особа - Ужгородське міськрайонне управління юстиції у Закарпатській області, про визнання громадянина недієздатним за час життя, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 22 жовтня 2015 року,

встановила:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаною заявою, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла її тітка

ОСОБА_4, яка проживала АДРЕСА_1. Після її смерті, у шестимісячний строк, вона звернулася до Першої нотаріальної контори м. Ужгород із заявою про прийняття спадщини. В оформленні спадщини їй було відмовлено у зв'язку з тим, що для прийняття спадщини, вона не подала ряд документів. Після звернення до Управління юстиції їй була надана усна відповідь, що для правильною оформлення спадщини заявниця повинна довести, що її тітка ОСОБА_5 дійсно з 1995 року по день смерті була під опікою та являється недієздатною.

Зазначала, що ОСОБА_4 була визнана інвалідом другої групи в зв'язку з психічним захворюванням. Через хворобу вона не розуміла і не могла розуміти значення своїх дій, керувати ними. У зв'язку з хворобою, заявниця змушена була доглядати тітку, тобто бути її опікуном. Вона проживала разом з тіткою ОСОБА_4 у своїй власній квартирі, у якій остання була зареєстрована. Опікунські права позивач юридично не оформила, хоча фактично вони виконувалися.

Ураховуючи наведене, просила встановити ОСОБА_4 за час життя недієздатною.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 2 грудня 2014 року позов задоволено.

Визнано недієздатною з 1995 року до моменту смерті ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживала АДРЕСА_2

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 22 жовтня

2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що судом першої інстанції не залучено до участі у розгляді справи ОСОБА_6, так як дане рішення впливає на її права та обов'язки, оскільки між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 існує спір щодо майна ОСОБА_4

Проте повністю з таким висновком погодитися не можна з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що заявник звернулася до суду з заявою про визнання її тітки недієздатною.

Відповідно до ч.1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

За положеннями ст. ст. 39-41 ЦК України визнання судом фізичної особи недієздатною провадиться щодо особи, яка є живою на день ухвалення судового рішення, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Встановлено, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року, тому визнання недієздатною особи, яка померла чинним законодавством не передбачено.

Мотивуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_6 зазначала, що ОСОБА_4 за життя уклала заповіт на її користь та договори дарування квартири та земельної ділянки, які заявник ОСОБА_3 оспорював в судовому порядку.

У п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 березня 1972 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним» роз'яснено, що від вирішення питання щодо дієздатності громадянина залежить можливість його участі у розв'язанні інших цивільних справ. Тому заяви про визнання громадянина недієздатним підлягають розглядові окремо від інших вимог. Одночасно зі спором про право цивільне питання про недієздатність громадянина може вирішуватись судом лише в тому разі, коли спір виник після смерті цього громадянина.

Оскільки апеляційний суд прийшов до висновку, що наявний спір про право на спадщину, який виник після смерті ОСОБА_4, то питання про недієздатність останньої може вирішуватись одночасно зі спором про право.

Викладене свідчить, що при вирішені справи, апеляційним судом не визначено правовідносини, що виникли між сторонами, що в силу ч. 2

ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухваленого судом апеляційної інстанції, з направленням справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 22 жовтня

2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук

Судді:В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська