Справа № 202/7718/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 січня 2016 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі: головуючої-судді ОСОБА_1, за участю секретаря судового засідання Шишляннікова О.В., позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_5 Україна» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що 7 липня 2015 року була прийнята на роботу продавцем непродовольчих товарів у ТОВ ОСОБА_5 Україна, а 31 серпня 2015 року її було звільнено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України у зв'язку з вчиненням винних дій, які дають підстави для втрати довір'я з боку роботодавця. Вважаючи своє звільнення незаконним, позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просить поновити її на роботі, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 4694,20 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 позов підтримали, посилаючись на те, що договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність між нею та ТОВ ОСОБА_5 Україна не укладався. Договір, що представлений відповідачем у суді, датований 28 січня 2015 року, в той час як її було прийнято на роботу в липні 2015 року. Дата укладення цього договору на останній сторінці не вказана. Підпис працівника ОСОБА_6, яка була прийнята на роботу раніше неї, міститься в договорі після її підпису. Допускає, що могла підписати останню сторінку договору в день звільнення. Крім того, обов'язковою умовою для укладення такого договору є його погодження з профспілковим органом. Також вказали, що за час роботи жодного порушення трудових обов'язків з її боку допущено не було, її вина у виникненні нестачі, яка стала підставою для її звільнення, відповідачем не доведена.

Представник відповідача ТОВ ОСОБА_5 Україна ОСОБА_4 у судовому засіданні позов не визнав, вважав звільнення позивача законним.

Суд, дослідивши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне:

Судом встановлено, що наказом № 290к від 7 липня 2015 року позивач ОСОБА_2 була прийнята на роботу у ТОВ ОСОБА_5 Україна продавцем непродовольчих товарів магазину № 4 м. Дніпропетровськ - ТЦ Мост Сіті з 9 липня 2015 року з випробувальним терміном три місяці.

Між позивачем та ТОВ ОСОБА_5 Україна був укладений договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність, про що свідчить приєднання позивача до такого договору, укладеного 28 січня 2015 року між ТОВ ОСОБА_5 Україна та членами колективу (бригади) магазину № 4 в особі керівника колективу (бригади) ОСОБА_7, що підтверджується підписом позивача.

Відповідно до умов даного Договору колектив (бригада) бере на себе колективну (бригадну) матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження матеріальних цінностей, переданих йому для виконання робіт, пов'язаних зі здійсненням касових операцій та продажем товарів.

Пунктом 1.4 цього Договору передбачено, що при вибутті зі складу колективу (бригади) окремих працівників або прийнятті до колективу нових працівників про це видається наказ і проти підпису вибулого члена бригади (колективу) в Договорі зазначається дата і номер наказу про його вибуття, а прийнятий до бригади працівник підписує договір про колективну матеріальну відповідальність і вказує дату вступу до колективу (бригади).

Такий порядок укладення з позивачем договору про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність підтвердила допитана в судовому засіданні як свідок заступник директор роздрібної торгівлі східного регіону ТОВ ОСОБА_5 Україна ОСОБА_8, яка зазначила, що договір про колективну матеріальну відповідальність був підписаний позивачем у липні 2015 року під час прийняття до колективу магазину № 4.

Також судом встановлено, що на підставі наказу директора ТОВ ОСОБА_5 Україна № 116 від 20 серпня 2015 року в період з 20 по 21 серпня 2015 року була проведена інвентаризація товарно-матеріальних цінностей та грошових коштів в магазині Кіра Пластініна № 4 м. Дніпропетровськ, вул. Глінки, 2 ТРЦ Мост Сіті.

Згідно з протоколом № 21/08/2015 засідання постійно діючої інвентаризаційної комісії ТОВ «ОСОБА_5 Україна» від 21 серпня 2015 року за результатами вищезазначеної інвентаризації була виявлена нестача 129 одиниць товару вартістю 41379,00 грн., що також підтверджується бухгалтерською довідкою № 2294 від 22 серпня 2015 року.

Актом про результати з'ясування причин та обставин виникнення нестачі майна ТОВ «ОСОБА_5 Україна» від 31 серпня 2015 року встановлено, що аналіз первинної та іншої документації, що ведеться в магазині (фіскальні чеки реєстратора розрахункових операцій, дисконтні картки товариства, цінники на товар, записки, тощо), а також зібраних комісією пояснень працівників товариства, яким відомі обставини справи, свідчать про імовірність виникнення нестачі в результаті винних дій працівників товариства, що належать до трудового колективу магазину та безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності: керуючий магазином ОСОБА_9, касири ОСОБА_10, ОСОБА_11, продавці непродовольчих товарів ОСОБА_2, ОСОБА_6

Наказом № 354к від 31 серпня 2015 року ОСОБА_2, продавця непродовольчих товарів, було звільнено з роботи з 31 серпня 2015 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України у зв'язку із вчиненням винних дій, які дають підстави для втрати довір'я з боку роботодавця.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Згідно з п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 Про практику розгляду судами трудових спорів, звільнення з підстав втрати довір'я за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і тощо), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Таким чином, утрата довір'я може бути не тільки результатом скоєння певних дій, а й такого проступку, який дає підстави зробити висновок про те, що подальше залишення такого працівника на роботі з обслуговуванням грошових і матеріальних цінностей може призвести до утрати цих цінностей.

Відповідно до 18 розділу довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, випуск 65 «Торгівля та громадське харчування», затвердженого наказом Міністерства зовнішніх економічних зв'язків і торгівлі України № 918 від 30 листопада 1999 року, завданнями і обов'язками продавця непродовольчих товарів є, зокрема, підготовка товару до продажу, розпаковка, комплектування, перевірка експлуатаційних властивостей; розміщення та викладення товару; заповнення і прикріплення ярликів цін; підрахування грошей (чеків) та здача їх в установленому порядку, звіряння сум реалізації з показаннями касового лічильника, підготовка товару до інвентаризації.

З аналізу зазначених обов'язків вбачається, що робота позивача була пов'язана з безпосереднім обслуговуванням грошових і товарних цінностей.

Договором про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність, укладеним з позивачем, також прямо передбачено матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження матеріальних цінностей, переданих для виконання робіт, пов'язаних зі здійсненням касових операцій та продажем товарів.

Виходячи з умов трудового договору, що був укладений з позивачем, суд вважає, що посада, на якій працювала позивач, належить до категорії працівників, які можуть бути звільненні на підставі втрати довір'я, а встановлені судом обставини справи свідчать про вчинення позивачем таких дій, які дають підстави вважати, що подальше залишення такого працівника на роботі з обслуговуванням грошових і матеріальних цінностей може призвести до утрати цих цінностей, тобто про втрату довір'я до неї з боку власника.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що звільнення позивача здійснено з дотриманням вимог ст. 41 КЗпП України.

Суд не може погодитися з доводами позивача та її представника про недоведеність відповідачем її вини у виникненні нестачі, яка стала підставою для втрати довір'я до неї з боку власника та її звільнення, оскільки між позивачем та ТОВ ОСОБА_5 Україна був укладений договір про колективу (бригадну) матеріальну відповідальність, відповідно до якого позивач взяла на себе обов'язок щодо збереження матеріальних цінностей, переданих у зв'язку з виконанням трудових обов'язків, та наявність нестачі таких матеріальних цінностей підтверджено результатами проведеної інвентаризації товарно-матеріальних цінностей у магазині № 4 товариства, де працювала позивач.

Також судом не можуть бути прийняті доводи позивача та її представника про те, що договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність між нею та роботодавцем не укладався, що остання сторінка такого договору була підписана нею у день звільнення, оскільки жодних доказів на підтвердження цих доводів у відповідності до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України під час судового розгляду надано не було. Позивачу в судовому засіданні роз'яснювалося її право заявити клопотання про призначення по справі судової експертизи цього договору, але позивач таким правом не скористалася. Посилання на відсутність в договорі дати його підписання, а також його підписання працівниками не в тій послідовності, в якій вони приймалися на роботу, на висновки суду не випливають, оскільки вони не спростовують дійсності даного договору. Щодо непогодження цього договору з профспілковою організацією, то судом встановлено, що в товаристві відповідача така первинна профспілкова організація відсутня, позивач не є членом такої організації.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги ОСОБА_2 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є необґрунтованими та в їх задоволенні слід відмовити.

У зв'язку з відмовою в позові судові витрати, які полягають у витратах на правову допомогу, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_5 Україна» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.Ю. Марченко