Справа № 128/5922/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

08.02.2016 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого-судді Карпінської Ю.Ф.,

за участі секретаря Воробей В.М.

та учасників процесу:

представника позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1,

відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2,

представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання кредитного договору, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором. В подальшому було подано заяву про збільшення позовних вимог (а.с.167-171).

Позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» обгрунтовує тим, що 27.02.2012 року відповідач ОСОБА_2 стала клієнтом позивача ПАТ КБ «ПриватБанк», ідентифікувавшись і ознайомившись з Умовами та правилами надання банківських послуг, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», згідно якої отримала кредитну картку «Універсальна». 24.04.2013 року відповідачу ОСОБА_2 було переоформлено кредитну картку на престижну кредитну картку «Універсальна Gold 55 днів», відповідно до тарифів якої відповідач отримала кредит у розмірі 20000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за вищевказаним кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Проте, відповідач ОСОБА_2 свої кредитні зобов'язання за вищевказаним договором належним чином не виконувала, в зв'язку з чим, станом на 31.12.2015 року, їй було нараховано заборгованість в розмірі 74244,03 грн., яка складається з наступного: 20000 грн. - заборгованість за кредитом; 48533,41 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1699 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 3511,62 грн. - штраф (процентна складова).

У зв'язку з відмовою відповідача ОСОБА_2 добровільно погасити вищевказану заборгованість за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути вказану заборгованість в судовому порядку.

Після відкриття провадження у справі за вищезазначеним позовом, до початку розгляду справи по суті відповідач ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до ПАТ КБ «ПриватБанк» про розірвання кредитного договору (а.с.47-48).

Ухвалою суду від 02.02.2015 року вищевказану зустрічну позовну заяву було об'єднано в одне провадження з первісним позовом.

Зустрічний позов позивач ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що 27.02.2012 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір, згідно якого вона отримала кредитну картку «Універсальна», а 24.04.2013 року було переоформлено кредитну картку на картку «Універсальна Gold 55 днів», після чого станом на 29.11.2013 року у неї виникла заборгованість, що призвело до звернення позивача до суду з позовом про стягнення коштів. Вважає, що переоформлення кредитної картки призвело до істотної зміни обставин. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. В даному випадку, вона на даний час працює на Дочірньому підприємстві «Рітейл Центр» та отримує мінімальну заробітну плату, також за сумісництвом працює в Дочірньому підприємстві «Рітейл Вест» на 0,15% ставки від мінімальної заробітної плати. Будь-яких інших джерел доходу у неї немає, що обумовлено економічною кризою та іншими незалежними від сторін зовнішньоекономічними факторами, на які ні вона, ні Банк не розраховували при укладенні договору і не могли передбачити їх настання. Якби була можливість передбачити такі обставини, вона, як сторона договору, взагалі не уклала б вказаний договір. На даний час в неї немає можливості сплачувати суми, передбачені договором, що у разі нерозірвання договору призведе до подальших порушень договору. У Банку в такому випадку буде можливість продовжувати нараховувати штрафні санкції, тому з цих підстав вона просить розірвати даний кредитний договір.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом за довіреністю ОСОБА_1 позов ПАТ КБ «ПриватБанк» підтримав на підставах, викладених в уточненій позовній заяві, зустрічний позов не визнає, вважає його безпідставним, просить відмовити в його задоволенні. Суду також пояснив, що з ОСОБА_2 банк уклав кредитний договір 27.02.2012 року, що підтверджується її Анкетою-заявою. 24.04.2013 року ОСОБА_2 було переоформлено кредитну картку на престижну кредитну картку «Універсальна Gold 55 днів», що підтверджується випискою з ЄКБ з фотографією ОСОБА_2 Відповідач за первісним позовом умови договору не виконувала, з 24.04.2013 року станом на 31.12.2015 року допустила заборгованість в сумі 74244,03 грн., яку банк просить з неї стягнути.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» не визнає та підтримує свою зустрічну позовну заяву.

Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 за договором про надання правової допомоги ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» не визнає та підтримує зустрічну позовну заяву. Суду також пояснив, що ОСОБА_2 не заперечує отримання нею кредитної картки «Універсальна». Також ОСОБА_2 не заперечує, що взамін загубленої картки «Універсальна», вона в банку отримала іншу кредитну картку, але їй не повідомили, що це вже інша картка, з іншими тарифами, також вона не підписувала ніяких змін чи доповнень до анкети-заяви, яку подавала в 2012 році. Зустрічний позов подала, оскільки до цього часу їй продовжують нараховувати відсотки та штрафи.

Заслухавши думки учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів,суд приходить до такого висновку.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За нормами ст.59 ЦПК України обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В судовому засіданні встановлено, що 27.02.2012 року відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 стала клієнтом позивача ПАТ КБ «ПриватБанк», підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», згідно якої отримала кредитну картку «Універсальна» (а.с.4).

24.04.2013 року ОСОБА_2 було переоформлено кредитну картку на престижну кредитну картку «Універсальна Gold 55 днів».

Згідно ст.205 ЦК України, на яку в своїх поясненнях посилався представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Як вбачається із матеріалів цивільної справи 27.02.2012 року відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» дійсно було подано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в частині надання відповідачу послуг з отримання платіжної карти кредитка «Універсальна».

Додані до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг затверджені наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256, на які посилається позивач за первісним позовом та згідно умов яких банк може самостійно змінювати кредитний ліміт та умови кредитування клієнтів, не можуть бути взяті до уваги, оскільки у наданих Правилах відсутній підпис відповідача за первісним позовом, що остання ознайомлена з вказаними Правилами та не є частиною укладеного відповідачем з банком 27.02.2012 року договору (а.с.7-29).

Згідно ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Вимоги до оформлення документів, в тому числі щодо їх підпису, встановлені в національному стандарті «Державна уніфікована система документація ДСТУ 4163-2003 «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації», затвердженому Наказом Держспоживстандарту України від 07.04. 2003 року № 55, що є обов`язковим для застосування в діяльності підприємств, установ, організацій.

Відповідно до п.5.23, п.5.26, п.7.12 ДСТУ 4163-2003 «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації» підпис складається з назви посади особи, яка підписує документ, особистого підпису, ініціалів і прізвища. Підпис розміщують під текстом документа або під відміткою про наявність додатків. Підписується кожна сторінка непрошитого багатосторінкового документу, з відтиском печатки підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи.

Наданий позивачем за первісним позовом витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які затверджені наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256, підписаний лише головою правління ПАТ КБ «ПриватБанк», підпис відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 на ньому відсутній.

З пояснень представника відповідача за первісним позовом в судовому засіданні встановлено, що відповідачу при укладанні кредитного договору 27.02.2012 року вищезазначені Умови та правила для ознайомлення та підпису представниками банку не надавалися, з ОСОБА_2 не узгоджувалися, їх примірник нею не підписувався та нею не отримувався, докази на це суду позивачем за первісним позовом не надані.

За даних обставин, вказані Умови не є складовою частиною укладеного ОСОБА_2 з банком договору, а їх положення не є обов`язковими для сторони відповідача за первісним позовом та не можуть бути взяті до уваги при вирішенні справи.

Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідна правова позиція Верховного Суду України висловлена у постанові від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15 та є обов`язковою до застосування при розгляді справ іншими судами.

Крім того, позивачем за первісним позовом не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, що позичальником ОСОБА_2 при видачі кредитної картки «Універсальна Gold 55 днів» було підписано чи додаткову угоду до договору від 27.02.2012 року, чи зміни до вказаного кредитного договору, а також, що ОСОБА_2 було повідомлено про зміну тарифів.

Надані представником позивача за первісним позовом в судовому засіданні 08.02.2016 року як докази по даній справі витяг з ЕКБ, ксерокопію фотографії в збільшеному вигляді, на якій зображена ОСОБА_2 з якоюсь карткою в руках, та витяг з сайту ПриватБанку, суд не приймає до уваги, оскільки вони не можуть підтверджувати факт укладення кредитного договору між сторонами по справі або факт внесення змін до кредитного договору, так як за нормами ст.59 ЦПК України обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Будь-які докази, що ОСОБА_2 було надано кредит в розмірі 20000 грн., банком не надано.

За таких обставин, у ПАТ КБ «ПриватБанк» відсутні будь-які підстави для пред`явлення до ОСОБА_2 вимог про стягнення заборгованості по неіснуючому кредитному договору чи нікчемному правочину.

Щодо вирішення зустрічного позову суд виходить з такого.

Відповідно до ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно ст.652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв'язку з виконанням цього договору.

Частинами 2, 3, 4, 5 статті 653 ЦК України передбачено, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

З огляду на вищезазначене, жодної з підстав, передбачених ст.651 ЦК України, для розірвання кредитного договору позивачем за зустрічним позовом не зазначено та належних і допустимих доказів на підтвердження цього не надано.

Відповідно до п.15 постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів щодо розірвання кредитного договору з посиланням, зокрема, на світову фінансову кризу чи інші суттєві обставини суд має враховувати положення частини другої статті 652 ЦК і виходити з того, що закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою цієї статті, при істотній зміні обставин.

Крім того, в зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 просить розірвати кредитний договір, укладений 24.04.2013 року, а в судовому засіданні під час вирішення даної справи встановлено, що 24.04.2013 року кредитний договір між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 не укладався.

В зв`язку з тим, що вказаних в ст.652 ЦК України умов у своїй сукупності судом не встановлено, в задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.15, 205, 207, 651, 652, 653, 1055 ЦК України, постановою Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ст.ст.3, 10, 11, 57, 58, 59, 60, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання кредитного договору - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: Ю.Ф. Карпінська