Справа № 133/1087/14-ц Провадження № 22-ц/772/1258/2016Головуючий в суді першої інстанції Сорока Д. В.
Категорія 53Доповідач Войтко Ю. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Войтка Ю.Б.,

Суддів: Міхасішина І.В., Голоти Л.О.,

При секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця справу за апеляційною скаргою приватного малого підприємства «Обрій» на додаткове рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 16 липня 2014 року в справі за позовом

ОСОБА_2 до приватного малого підприємства «Обрій» про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, -

встановила:

В січні 2009 року ОСОБА_2 звернулася в суд з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 11.07.2005 року вона перебувала у трудових відносинах з ПМП «Обрій» та працювала на посаді пекаря та 28.08.2007 року була звільнена із займаної посади. При звільненні з роботи, відповідач в порушення вимог трудового законодавства, розрахунок з нею не провів, а тому з посиланням на положення статтей 116, 117 КЗпП України, просила стягнути з ПМП «Обрій» на її користь невиплачену заробітну плату, компенсацію за невикористану відпустку, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та моральну шкоду.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 17 червня 2010 року позов задоволено частково та стягнуто з ПМП «Обрій» на користь ОСОБА_2 нараховану, але не виплачену їй при звільненні з роботи заробітну плату за червень, липень і серпень 2007 року в сумі 1263, 97 грн.

Стягнуто з ПМП «Обрій» на користь ОСОБА_2 невиплачену їй при звільненні з роботи компенсацію за невикористану відпустку - 50 календарних днів, за період з 11 липня 2005 року по 28 серпня 2007 року в сумі 814,64 грн.

Стягнуто з ПМП «Обрій» на користь ОСОБА_2 1000 грн. моральної шкоди. Також вирішено питання про судові витрати.

30 травня 2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, посилаючись на те, що при ухваленні рішення судом не було вирішено всіх позовних вимог, а саме щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28 серпня 2007 року по 04 листопада 2009 року, оскільки вона подавала докази та давала суду пояснення з приводу вказаних позовних вимог.

Додатковим рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 16 липня 2014 року доповнено рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 17 червня 2010 року та стягнуто з ПМП «Обрій» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 28.08.2007 року по 04.11.2009 року в сумі 12692,65 грн.

Відповідач ПМП «Обрій» подав апеляційну скаргу, в якій просить додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення відмовити, при цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки при звільненні ОСОБА_2 з нею не був проведений остаточний розрахунок, як того вимагає ст. 116 КЗпП України, тому наявні підстави, передбачені ст. 117 КЗпП України для стягнення з ПМП «Обрій» на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що позивач з 11.07.2005 року по 28.08.2007 року працювала в ПМП «Обрій» на посаді пекаря і станом на час звернення до суду, а саме 04.11.2009 року - заборгованість по заробітній платі становила 1263, 97 грн., заборгованість за невикористану відпустку, 50 календарних днів, за період з 11.07.2005 року по 28.08.2007 року становила 814,64 грн., які позивачу остаточно не були виплачені.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до п. ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Згідно ч. 2 ст. 220 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Отже, заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано після проголошення рішення і до закінчення строку на виконання рішення.

Статтею 21 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що виконавчі листи та інші судові документи можуть бути пред'явлені до виконання протягом трьох років з дня набрання рішення законної сили.

У пункті 4 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), вказано, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені на момент їх видачі.

На момент видачі виконавчого документа у даній справі діяв трирічний термін на його подання до виконання.

Рішення в справі за позовом ОСОБА_2 до приватного малого підприємства «Обрій» про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди ухвалено Козятинським міськрайонним судом 17 червня 2010 року.

Відповідно до ч.1 ст. 294 ЦПК України (в редакції, що була чинна на час ухвалення даного рішення) заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Згідно з ч.1 ст. 223 ЦПК України (в редакції, що була чинна на час ухвалення рішення судом першої інстанції) рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений статтею 294 цього Кодексу, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку.

З огляду на викладене, рішення Козятинського міськрайонного суду від 17 червня 2010 року набрало законної сили 28 червня 2010 року.

Тобто, трирічний термін на виконання рішення суду сплив 28 червня 2013 року.

Із заявою про ухвалення додаткового рішення ОСОБА_2 звернулася до Козятинського міськрайонного суду 30 травня 2013 року, тобто майже за місяць до спливу встановленого законом трирічного строку (а.с. 1 ц/с №133/1087/14-ц).

За таких обставин, викладені в апеляційній скарзі доводи щодо пропуску позивачем, передбаченого ч.2 ст. 220 ЦПК України строку на подачу заяви про ухвалення додаткового рішення є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а також про неупередженість судді чи про розгляд справи некомпетентним судом.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що додаткове рішення суду першої інстанції відповідає вимогах закону і підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу приватного малого підприємства «Обрій» відхилити.

Додаткове рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 16 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) Войтко Ю.Б.

Судді: (підпис) Міхасішин І.В.

(підпис) Голота Л.О.

З оригіналом вірно:

Суддя апеляційного суду Войтко Ю.Б.