Апеляційний суд Житомирської області
Справа №274/5619/14-ц Головуючий у 1-й інст. Потапова Т. М.
Категорія 27 Доповідач Матюшенко І. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Матюшенка І.В.

суддів: Борисюка Р.М., Широкової Л.В.

з участю секретаря судового засідання Мишаковської В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23 грудня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (далі - Банк) звернулося до суду з позовом, в якому просило ухвалити рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку 174177 грн. 84 коп. заборгованості за кредитним договором та в рахунок погашення вказаної суми боргу звернути стягнення на іпотечне майно, а саме, житловий будинок та земельну ділянку, що по АДРЕСА_1 належні ОСОБА_2

На обґрунтування позову Банк зазначав, що 28.02.2008 року між ТОВ "Український промисловий банк" (далі - Товариство) та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 83-0051001/ФК-08, за яким Товариство надало позичальнику кредитні кошти у розмірі 120000 грн. під 15.4% річних на термін по 27.08.2023 року. Виконання позичальником зобов'язань за вказаним договором забезпечене іпотекою відповідно до договору від 28.02.2008 року, укладеним між Товариством та ОСОБА_2, як іпотекодавцем. Відповідно до договору від 30.06.2010 року Товариство передало (відступило) Банку права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, у тому числі за договорами з участю відповідачів. Положення кредитного договору в частині повного та своєчасного повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитом ОСОБА_1 не виконуються.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23.12.2015 року позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку 104609 грн. 11 коп. простроченої заборгованості та 1046.10 грн. судового збору; у решті позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі Банк, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, зокрема ст. 39 Закону України "Про іпотеку" та ст. 1054 ЦК України, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Встановлено, що 28.02.2008 року між Товариством та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 83-0051001/ФК-08, за яким Товариство надало позичальнику споживчий кредит у розмірі 120000 грн. під 15.4% річних на термін по 27.08.2023 року. Виконання позичальником зобов'язань за вказаним договором забезпечене іпотекою відповідно до договору від 28.02.2008 року, укладеним між Товариством та ОСОБА_2, як іпотекодавцем. Відповідно до договору від 30.06.2010 року Товариство передало (відступило) Банку права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, у тому числі за договорами з участю відповідачів. Положення кредитного договору в частині повного та своєчасного повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитом ОСОБА_1 не виконуються, що призвело до утворення поточної заборгованості, яка станом на 05.09.2014 року становила 104609 грн. 11 коп. Загальна сума заборгованості за кредитом станом на 05.09.2014 року становила 174177 грн. 84 коп. Вказані обставини сторонами не заперечуються.

Частково задовольняючи позов Банку про стягнення з ОСОБА_1 вищевказаної суми заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що підстави для задоволення позову в повному обсязі відсутні, оскільки Банком не направлялася вимога до боржника про дострокове повернення усього кредиту.

Проте, такий висновок суду є помилковим, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України встановлено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Положення наведеної норми закону кореспондується зі змістом ч. 10 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", яка, крім того, передбачає для споживача можливість у 60-ти денний період з дня отримання вимоги кредитодавця усунути допущені ним порушення умов договору про надання споживчого кредиту.

Із матеріалів справи (а.с. 21, 22) вбачається, що Банком на ім'я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були направлені вимоги від 08.09.2014 року за №№ 31.4-08/9153/14 та 31.4-08/9155/14 про необхідність погашення простроченої заборгованості в сумі 104609.11 грн. та попереджено відповідачів, що у разі не задоволення цієї претензії Банку останній буде звертатися з вимогою про стягнення усього боргу за договором у сумі 174177, 84 коп.

Доказів про задоволення вищевказаної вимоги Банку про сплату простроченої заборгованості чи про сплату усієї суми заборгованості за кредитним договором протягом 60 днів з дня звернення (05.10.2014 року) позивача до суду з позовом відповідачами не надано ні суду першої інстанції, ні до апеляційного суду.

За таких обставин, подача позовної заяви до суду в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України є вимогою кредитора до боржника, що передбачена ч. 10 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів".

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції щодо ОСОБА_1 підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позову з підстав, наведених вище.

Помилковим є і висновок суду в частині відмови у задоволенні позову Банку щодо неможливості звернення стягнення на іпотечне майно з підстав відсутності співмірності вартості іпотечного майна з розміром заборгованості за кредитним договором, оскільки така обставина не передбачена чинним законодавством, зокрема Законом України "Про ітотеку", як підстава відмови у задоволенні судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відтак, рішення суду першої інстанції в цій частині також підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав.

Так, у позовній заяві та в апеляційній скарзі Банк порушує питання про звернення стягнення на іпотечне майно шляхом його продажу з прилюдних торгів. Право власності іпотекодавця на житловий будинок АДРЕСА_1 підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами. Разом з цим, ні зі змісту іпотечного договору (п. 1.2.2), ні зі змісту інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (отриманої апеляційною інстанцією) не вбачається, що вказана земельна ділянка є об'єктом права власності, зокрема ОСОБА_2

Відповідно до положень ч. 6 ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України істотною умовою договору про перехід права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер та площа (розмір) земельної ділянки, на якій розташована зазначена нерухомість. Оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази про належність спірної земельної ділянки употекодавцю на праві власності чи на праві користування, про наявність кадастрового номеру цієї земельної ділянки та її розмір і Банком клопотань про витребування доказів про таке заявлено не було - перехід права власності на спірний житловий будинок за договором купівлі-продажу з прилюдних торгів є неможливим. Заявлений Банком позов в цій частині є передчасним.

Із відповідача ОСОБА_1 на користь Банку підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір у розмірі, пропорційному до задоволених позовних вимог, а саме в сумі 2200 грн. 91 коп.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" задовольнити частково.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23 грудня 2015 року скасувати, ухваливши нове про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (ЄРДПОУ 34047020) 174177 (сто сімдесят чотири тисячі сто сімдесят сім) грн. 84 коп. заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (ЄРДПОУ 34047020) 2200 грн. 91 коп. судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді