У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Григоренка М.П.,

суддів : Ковальчук Н.М., Рожина Ю.М.,

секретар судового засідання Шептицька С.С., за участю заявника, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дубровицького районного суду від 21 січня 2016 року в справі за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Управління соціального захисту населення Дубровицької районної державної адміністрації про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И Л А :

22 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернулася в Дубровицький районний суд із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: факт отримання нею у 1978 році у дитинстві (до досягнення 18-річного віку) травми правого ока.

Зазначала, що у пятирічному віці вона сильно вдарила себе рукояткою ножа у праве око, пошкодивши око. ЇЇ спочатку відвезли в Дубровицьку центральну лікарню, а потім в Рівненську обласну клінічну лікарню, де їй зробили операцію.

Лише у 1994 році їй вперше було встановлено інвалідність третьої групи загального захворювання. У 2003 році їй було встановлено довічно третю групу інвалідності у звязку із захворюванням зору.

Вважає, що вона має право бути визнаною інвалідом дитинства у звязку з отриманням травми до 18-річного віку.

Проте підтвердити факт отримання травми саме у дитинстві виявилося неможливим, оскільки медичні заклади покликались на відсутність документів з даного приводу.

Із цих підстав просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт отримання ОСОБА_1 (Климчук) у 1978 році у дитинстві (до досягнення 18-річного віку) травми правого ока.

Рішенням Дубровицького районного суду від 21 січня 2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_1, заінтересована особа Управління соціального захисту населення Дубровицької районної державної адміністрації про встановлення факту, що має юридичне значення відмовлено.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на його незаконність, через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи.

Зазначає, що вона звернулася до суду про встановлення факту отримання травми у малолітньому віці, який неможливо встановити у позасудовому порядку через відсутність документів у медичних закладах, і який має для неї важливе юридичне значення, оскільки необхідний для призначення відповідної пенсії у звязку з втратою годувальника.

Суд першої інстанції не врахував її пояснення, показання свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3 (лікуючий лікар), які надавали детальні пояснення щодо часу та обставин отримання ОСОБА_1 травми і про проведене лікування. Суд взагалі не відобразив в оскаржуваному рішенні пояснень свідків та мотивів, з яких їх не враховано.

Також суд не надав належної оцінки листам КЗОЗ „Дубровицька центральна районна лікарня від 18.01.2016 року та КЗ „Рівненська обласна клінічна лікарня від 15.01.2016 року, у відповідності до яких встановити факт її звернення до даних медичних закладів щодо отриманої травми і подальшого лікування неможливо через відсутність документації, термін зберігання якої складає 25 років і на даний час сплив.

В даному випадку вона не зверталася до суду за встановленням групи та часу настання інвалідності. В звязку з відсутністю у медичних закладах документів про перенесену нею травму вона змушена була звертатися до суду за встановленням факту такої травми, оскільки такий факт неможливо встановити іншим способом через відсутність документів у медичних закладах.

Просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її заяву.

В ході апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу, яку просила задовольнити.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що факт, який остання просить встановити, не підлягає встановленню в судовому порядку, а підлягає встановленню медико -соціальною експертизою.

Даний висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, наявним у справі доказам та ґрунтується на законі.

Доводи апеляційної скарги також не спростовують правильності оскаржуваного рішення, оскільки ці доводи зводяться до посилання на ті ж самі обставини та наведення обґрунтувань заявлених вимог, які вказані у заяві позивача, яким суд першої інстанції надав належну оцінку в оскаржуваному рішенні і колегія суддів повністю погоджується із цією оцінкою та прийнятим рішенням у даній цивільній справі.

Суд першої інстанції вірно послався на п. 14 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року №1317, відповідно до яких час отримання захворювання чи травми встановлюється саме медико-соціальною експертизою, за наявністю відповідних підтверджуючих документів.

У пункті першому вищевказаного положення прямо зазначено, що це Положення визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, інвалідам (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

В даному випадку, заявниця має право лише оскаржувати відповідне рішення медико-соціальної експертизи в судовому порядку, якщо, на її думку, вказане рішення щодо неї є незаконним.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в звязку із чим рішення Дубровицького районного суду від 21 січня 2016 року підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дубровицького районного суду від 21 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають право оскаржити ухвалу апеляційного суду та рішення суду першої інстанції до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвали апеляційної інстанції.

Головуючий М.П. Григоренко

Судді : Н.М. Ковальчук

ОСОБА_4