АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/3463/2016 Головуючий в суді 1 інстанції - Ластовка Н.Д.
Доповідач - Ящук Т.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Сірій О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 липня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

встановила:

У липні 2015 року позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся з даним позовом до відповідача ОСОБА_2, в якому просить в рахунок погашення основного зобов'язання щодо оплати заборгованості за кредитним договором у розмірі 324 423 грн. 82 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2, шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за ПАТ «Дельта Банк». Просив визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на квартиру, що знаходиться в адресою: АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29 липня 2015 року позов задоволено.

У рахунок погашення основного зобов'язання щодо оплати заборгованості за кредитним договором № 8_77023 від 30.07.2012 року у розмірі 324 423 грн. 82 коп., з яких: сума заборгованості за кредитом - 195 637 грн. 12 коп., сума заборгованості за відсотками - 83 083 грн. 97 коп., пеня - 42 399 грн. 14 коп., комісія - 2 грн. 67 коп., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу кредиту - 1772 грн. 21 коп., сума за ставкою 3 % від простроченої заборгованості по відсотках - 1528 грн. 70 коп.,

- звернуто стягнення на предмет іпотеки - на квартиру, загальною площею 29,1 кв.м., житловою площею - 15,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2, на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончар Т.В. 10.09.2009 року за реєстровим номером № 772, шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за ПАТ «Дельта Банк».

Визнано за ПАТ «Дельта Банк» право власності на квартиру загальною площею 29,1 кв.м., житловою площею - 15,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 244 грн. 24 коп.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10 вересня 2015 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказувала, що судом першої інстанції не було враховано співвідношення вартості майна і суми кредиту, навіть з урахуванням всіх можливих фінансових санкцій за прострочення сплати кредиту, хоча про необхідність цього прямо зазначено в п. 41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року за № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Зазначала, що на момент укладання іпотечного договору оціночна вартість предмету іпотеки складала 412800 грн., що дорівнювало 51 645 доларів США, за офіційним курсом НБУ. Станом на сьогоднішній день, загальна сума заборгованості складає 324 423 грн. 82 коп., що еквівалентно за офіційним курсом НБУ приблизно 14 750 доларів США.

При цьому без проведення відповідної оцінки встановити дійсну вартість квартири на даний період часу неможливо.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити. Третя особа ОСОБА_3 погодився з доводами апеляційної скарги і також просив скаргу задовольнити.

В судове засідання представник позивача ПАТ «Дельта Банк» не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких просив у задоволенні скарги відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, представник ПАТ «Дельта Банк» позовні вимоги обґрунтовував тим, що 30.07.2012 року між ПАТ «Астра Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 8_77023, згідно з умовами якого банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію та встановив кредитний ліміт в межах 206400 грн., зі сплатою 20,49% річних, на строк до 30.07.2017 року.

В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 30.07.2012 року між банком та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір, предметом якого є квартира за адресою: АДРЕСА_2.

02.12.2013 року між ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених цим договором, ПАТ «Астра Банк» передав ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними договорами та забезпечувальними договорами, в тому числі за спірними договорами від 30.07.2012 року, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» набуто права нового кредитора за даними договорами.

Банком виконано свої зобов'язання за кредитним договором та надано позичальнику ОСОБА_3 кредит у розмірі та у строки, встановлені договором. Однак, станом на 03.06.2015 року відповідачем ОСОБА_2 не виконано умови кредитного договору та іпотечного договору, у зв'язку з чим заборгованість з боку позичальника перед позивачем становить 324 423 грн. 82 коп., з яких: сума заборгованості за кредитом - 195 637 грн. 12 коп., сума заборгованості за відсотками - 83 083 грн. 97 коп., пеня - 42 399 грн. 14 коп., комісія - 2 грн. 67 коп., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу кредиту - 1772 грн. 21 коп., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсотках - 1528 грн. 70 коп.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.03.2015 року прийнято рішення № 51, із змінами згідно з рішенням № 71 від 08.04.2015 року, яким з 03.03.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію у ПАТ «Дельта Банк» на період з 03.03.2015 року по 02.09.2015 року включно, та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В., яким 12.06.2015 року було направлено на адресувідповідача - іпотекодавця ОСОБА_2 та позичальника ОСОБА_3 письмові листи-вимоги про повернення кредиту, сплату процентів за користування кредитними коштами та штрафних санкцій, однак направлені вимоги залишено без реагування, що є підставою звернення позивача з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення своїх вимог, знайшли підтвердження в судовому засіданні, позовні вимоги є законними і обґрунтованими. У зв'язку з наявністю заборгованості позичальника у позивача виникло право вимагати дострокового стягнення заборгованості, тому суд дійшов висновку, що позивач, будучи наділеним статусом іпотекодержателя за договором іпотеки, виконавши вимоги ст. 35 Закону України «Про іпотеку» щодо письмового повідомлення відповідача про добровільне погашення кредитної заборгованості, та враховуючи невиконання відповідачем у тридцятиденний строк вимоги банку, правомірно заявив вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за ПАТ «Дельта Банк».

Як вбачається з матеріалів справи, 30.07.2012 року між ПАТ «Астра Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 8_77023, згідно з умовами якого банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію та встановив кредитний ліміт в межах 206 400 грн., зі сплатою 20,49% річних за весь час фактичного користування кредитом, на строк з 30.07.2012 року до 30.07.2017 року.

02.12.2013 року між ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Астра Банк» передає «ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого до ПАТ «Дельта Банк» перейшли права кредитора за кредитним договором від 30.07.2012 року, укладеним з ОСОБА_3 Договір купівлі-продажу прав вимоги від 02 грудня 2013 року посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновою Т.В. за реєстровим № 1535.

Внаслідок невиконання третьою особою ОСОБА_3 умов кредитного договору станом на 03.06.2015 року виникла прострочена заборгованість в сумі 161 625 грн. 18 коп. (з них тіло кредиту - 83 837 грн. 12 коп., відсотки - 77 788 грн. 06 коп. ).

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Таким чином, судом першої інстанції зроблено правильний висновок про наявність правових підстав у ПАТ «Дельта Банк» вимагати дострокового повернення усієї суми заборгованості по кредиту, що становить 324 423 грн. 82 коп., з яких: сума заборгованості за кредитом - 195 637 грн. 12 коп., сума заборгованості за відсотками - 83 083 грн. 97 коп., пеня - 42 399 грн. 14 коп., комісія - 2 грн. 67 коп., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу кредиту - 1772 грн. 21 коп., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсотках - 1528 грн. 70 коп.

Разом з тим, погодитись у повному обсязі з висновком суду першої інстанції про доведеність позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення зазначеної заборгованості шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за ПАТ «Дельта Банк» неможливо, оскільки висновок зроблено за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм матеріального права.

Згідно із ч.3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи № 6-124цс 13 у постанові від 11.12.2013 року, виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.

Як вбачається з матеріалів справи, в забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 30.07.2012 року між банком та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 що належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 10.06.2009 року. Заставна вартість предмета іпотеки за домовленістю сторін становить 412 800 грн.

Відповідно до п.5.7 іпотечного договору, звернення стягнення на предмет іпотеки в разі набуття іпотекодержателем права на звернення відбувається, в тому числі, за вибором іпотекодержателя шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель повідомляє іпотекодавця, з дотриманням вимог, установлених ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Разом з тим, ні при зверненні до суду з даним позовом, ні в ході розгляду справи представником позивача не було надано до суду висновку суб'єкта оціночної діяльності про вартість предмета іпотеки на даний період часу.

Суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув та ухвалив рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за ПАТ «Дельта Банк» без зазначення у рішенні суду вартості квартири.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 27.05.2015 року у справі № 6-61цс15, виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону «Про іпотеку», судові палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду Українидійшли правового висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Згідно з ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 04.11.2015 року по справі №6-1120цс15, виходячи зі змісту поняття «ціна» як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо у розумінні положень статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмета іпотеки означає встановлення її в рішенні суду в грошовому вираженні, визначеної за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 цього Закону.

Таким чином, враховуючи, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за іпотекодавцем у даному випадку проводиться в судовому, а не в позасудовому порядку за домовленістю сторін, колегія суддів вважає, що відповідно до положень ст. 37-39 Закону України «Про іпотеку» та правових позицій Верховного Суду України, які в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів, визначення у рішенні суду вартості предмета іпотеки, за якою майно переходить у власність іпотекодержателя в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, є необхідним.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції справа була розглянута за відсутності представника позивача, на підставі відповідної заяви представника ПАТ «Дельта Банк», доказів вартості предмета іпотеки представник позивача суду не надавав, клопотань про призначення оціночної експертизи не заявляв.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник ПАТ «Дельта Банк» доводів апеляційної скарги відповідача про відсутність у справі доказів про вартість предмета іпотеки не спростовував, будь-яких нових доказів не подавав.

За викладених обставин визначення вартості предмета іпотеки у даному апеляційному провадженні є неможливим, а тому відсутність у матеріалах справи належних доказів оцінки вартості предмета іпотеки є підставою для відмови у позові.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-309, 313- 317, 218 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 липня 2015 року - скасувати, ухвалити по справі нове рішення наступного змісту:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: