Справа № 639/7052/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2016 р. Жовтневий районний суд м.Харкова

у складі: головуючого судді Єрмоленко В.Б.

при секретарі Слюсаревій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення розміру ідеальних часток, встановлення порядку користування квартирою, поновлення порушеного права, вселення в квартиру та виселення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 і ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до колишньої дружини ОСОБА_1 і матері ОСОБА_2-ОСОБА_3 про визначення розміру ідеальних часток співвласників в праві спільної сумісної власності , визнання права власності за кожним на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, встановлення порядку користування квартирою, виділенні у користування позивачів житлової кімнати № 7 пл. 18,10 кв.м. з балконом, у користування відповідачки з малолітньою донькою-житлової кімнати № 6 пл. 12,4 кв.м. з залишенням місць загального користування- кухні №5 площею 6,6 кв.м, ванної кімнати площею 3,2 кв.м, вбиральні площею 1,6 кв.м, коридора площею 6,8 кв.м., вбудованої шафи пл. 0,4 кв.м.у користуванні власників. В подальшому, позивачі збільшили свої позовні вимоги і просили поновити їх порушене право на користування власністю, вселення в квартиру та виселення чоловіка ОСОБА_3-ОСОБА_4 В обгрунтування заявлених вимог позивачі посилаються на те, що спірна квартира у 2000 р. приватизована сторонами. Після розірвання шлюбу між ОСОБА_6 і ОСОБА_3, остання вселила в квартиру, без згоди позивачів, свого чоловіка ОСОБА_4, що позбавило можливості ОСОБА_1 та ОСОБА_2 користуватися жилими приміщеннями . Тривалий час відповідачка з сімєю користуються всією квартирою, позивачів не пускає, всі їх спроби вирішити питання користування квартирою з відповідачем мети не досягли через те, що ОСОБА_3 заперечує проти проживання колишнього чоловіка і сина в квартирі, при їх появленні відразу безпідставно викликає поліцію , провокує сварки, погрожує , вважає власницею житла одноособово себе, комунальні послуги не сплачує, не погоджується на продаж квартири, перешкоджає правам власників .

Відповідачка позов не визнала, стверджуючи, що спірна квартира належала її батькам, а після зняття їх з реєстрації , була приватизована нею, її чоловіком ОСОБА_1 і сином ОСОБА_2 У 2003 р. вона побралася з ОСОБА_4, вселила його на житлову площу, у них народилася донька , а колишній чоловік ОСОБА_1 виїхав з квартири, має на праві власності інше житло.Сину ОСОБА_2 вона не перешкоджала в проживанні, але він мешкає у батька, оплату комунальних послуг не здійснюють. Відповідачка зазначає, що на теперішній час з ОСОБА_3 шлюб розірвано, він повернувся до своєї квартири, але приходить відвідати дитину, тому позивачі застали його в квартирі, коли намагалися вселитися 25.10.2015 р.і зробили висновок про його постійне проживання.

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши надані докази, приходить до наступного.

Спірна квартира АДРЕСА_2 складається з двох ізольованих кімнат пл. 18,1 кв.м. з балконом ( прим.7), пл. 12,4 кв.м. ( прим.6), кухні площею 6,6 кв.м.( прим.5), ванної кімнати ( прим.2) площею 3,2 кв.м, вбиральні ( прим.3) площею 1,6 кв.м, коридора ( прим.1) площею 6,8 кв.м., вбудованої шафи пл. 0,4 кв.м., що підтверджується технічним паспортом. Загальна площа квартири 49,6 кв.м., житлова площа- 30,5 кв.м.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набутого права власності не встановлена судом.

Згідно ч. ч. 1, 2, 4 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

На підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого центром приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації виконавчого комітету Харківської міської ради від 14.02.2000 р., квартира належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_2

За нормами ст.ст. 357, 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, частки співвласників у праві сумісної власності є рівними. Приймаючи до уваги, що домовленості між сторонами на долі у праві власності не визначені, їх долі вважаються рівними и кожному належить по 1/3 частині квартири. Згідно ст. 372 ч.3 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_7 склалися неприязні відносини, їх шлюб розірвано в 1999 р., позивач ОСОБА_1 знятий з реєстраційного обліку і мешкає в іншій квартирі. З 2003 р. по 2015 р. відповідачка перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, мають доньку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. На теперішній час в квартирі зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_2, неповнолітня ОСОБА_8

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ст. 319 ЦК України).

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати він інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації ( ст.358 ЦК України).

Пленум Верховного Суду України в п. 14 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності" роз'яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

З матеріалів справи вбачається, що на 1/3 частину квартири приходиться житлової площі 10,166 кв.м. Позивачі не заперечують проти того, щоб в їх сумісне користування була виділена кімната пл. 18,1 кв.м. з балконом, яка менше за площею, що припадає на їх ідеальну долю на 2,2 кв.м., але такий порядок користування не порушує права позивачів, а відступ від долі є незначним. Другу кімнату житловою площею 12,4 кв.м. можливо залишити в користуванні відповідачки разом з малолітньою донькою ОСОБА_8 Залишити в загальному користуванні співвласників місця загального користування.

За таких умов, суд вважає за можливе для захисту житлових прав сторін, задовольнити вимоги позивачів і визначити порядок користування жилими приміщенням між співвласниками.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 перешкоджає позивачам, як власникам, користуватися житловим приміщенням, без їх згоди вселила в квартиру свого чоловіка, який дотепер користується квартирою, що підтверджується допитанним в судовому засіданні свідком ОСОБА_9, повідомленням відповідачки на мобільний телефон сина, з якого випливає, що вселитися він та його батько можуть тільки за рішенням суду, а також її поясненнями в судовому засіданні про свою незгоду на вселення позивачів.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

ОСОБА_2 є співвласником квартири АДРЕСА_3 , а відсутність доступу до цього житла, що встановлено при розгляді справи і підтверджено наявними в справі доказами, вселення в квартиру іншого чоловіка є порушенням реалізації його права власності, але при цьому, суд враховує, що позивач ОСОБА_1, як власник частини житла, зареєстрований і проживає постійно на іншій житловій площі, а тому підстави для задоволення його вимог в частині вселення в спірну квартиру відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 15, 60, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 317, 319, 321, 328, 355, 357, 368, 372, 391 ЦК України, ст.ст. 150, 157 Житлового Кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2 право власності за кожним на 1/3 частину квартири АДРЕСА_3 та припинити право спільної сумісної власності на зазначену квартиру.

Встановити порядок користування двокімнатною квартирою № 16 буд. 167 по вул. Полтавський шлях в м.Харкові, виділивши у сумісне користування ОСОБА_1 і ОСОБА_2 кімнату № 7 житловою площею 18,1 кв.м. з балконом, у користування співвласника ОСОБА_7 разом с неповнолітньою донькою ОСОБА_8, 2005 р. народження- житлову кімнату № 6 пл. 12,4 кв.м.

Залишити у загальному користуванні співвласників кухню №5 площею 6,6 кв.м, ванну кімнату площею 3,2 кв.м, вбиральню площею 1,6 кв.м, коридор площею 6,8 кв.м., вбудовану шафу пл.0,4 кв.м.

Поновити порушене право користування власністю ОСОБА_2, вселити його в квартиру АДРЕСА_2,

Зобов'язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_2 в користуванні цією квартирою.

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_2 права користування власністю шляхом виселення ОСОБА_4 із квартири АДРЕСА_4 без надання іншого жилого приміщення.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 відмовити за необґрунтованістю заявлених позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні - в той же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя