УХВАЛА

іменем україни

30 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

ЧерненкоВ.А., Штелик С.П.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом прокурора Ставищенського району Київської області до ОСОБА_3, Головного управління Держземагентства України у Київській області, треті особи: відділ Держземагентства України у Ставищенському районі Київської області, реєстраційна служба Ставищенського районного управління юстиції у Київській області, товариство з обмеженою відповідальністю «Журавлиське», про визнання недійсними та скасування наказів, визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок, скасування рішення державного реєстратора за касаційними скаргами товариства з обмеженою відповідальністю «Журавлиське» та першого заступника прокурора Київської області на рішення апеляційного суду Київської області від 8 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року прокурор Ставищенського району Київської області звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що прокуратурою району були встановлені порушення земельного законодавства під час відведення ОСОБА_3 земельних ділянок для ведення фермерського господарства на території Ставищенського району Київської області.

Вказував на те, що наказами Головного управління Держземагенства України у Київській області від 1 жовтня 2014 року № 6253/15-14, № 6259/15-14,

№ 6263/15-14, № 6264/15-14 було надано дозвіл ОСОБА_3на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок, площами 46,0000 га, 34,8000 га, 26,1000 га, 9,8000 га, з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, які розташовані на території Журавлиської сільської ради Ставищенського району Київської області, та у подальшому наказами Головного управлінняДержземагенства у Київській області було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо відведення цих ділянок в оренду відповідачу для ведення фермерського господарства та укладено договори оренди між цим управлінням та ОСОБА_3, якими надано у користування строком на 21 рік земельні ділянки, площами 35,6421 га та 17, 6635 га, та строком на 49 років земельні ділянки, площами 25,7374 га та 7,8110 га.

Прокурор вважав, що вказані накази були прийняті з порушенням законодавства України та суперечать інтересам держави, оскільки ОСОБА_3 із заявами про отримання в оренду земельних ділянок державної власності до Ставищенської районної державної адміністрації та Журавлиської сільської ради Ставищенського району Київської області не звертався, а у поданому клопотанні про надання відповідачу дозволу на розробку документації із землеустрою не обґрунтував розміри вищевказаних земельних ділянок з урахуванням можливості їх обробітку, необхідність отримання саме таких площ землі та не зазначив при цьому перспективи діяльності його фермерського господарства. Також прокурор вказував на те, що ОСОБА_3 не мав можливості займатися фермерським господарством, оскільки у нього відсутня належна сільськогосподарська техніка для обробітку земель.

Ураховуючи викладене, прокурор просив суд визнати недійсними та скасувати зазначені вище накази Головного управління Держземагенства у Київській області, договори оренди вищевказаних земельних ділянок, укладені між Головним управлінням Держземагенства у Київській області та ОСОБА_3, а також скасувати державну реєстрацію права оренди ОСОБА_3 на ці ділянки.

Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 25 червня 2015 року позов прокурора Ставищенського району Київської області задоволено. Визнано недійсними та скасовано накази Головного управління Держземагенства України у Київській області від 1 жовтня 2014 року № 6253/15-14, № 6259/15-14, № 6263/15-14, № 6264/15-14 «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою». Визнано недійсними та скасовані накази Головного управління Держземагенства України у Київській області від 24 листопада 2014 року № 10-10008/15-14-сг, від 25 листопада 2014 року № 10-10204/15-14-сг,

від 28 жовтня 2014 року № 10-8732/15-14-сг, № 10-8733/15-14-сг. Визнано недійсними договори оренди земельних ділянок площею 35,6421 га, площею 17,6635 га, площею 25,7374 га, площею 7,8110 га, загальна вартість яких складає 1 852 637 грн 50 коп., укладених 23 грудня 2014 року та 4 листопада 2014 року між Головним управлінням Держземагенства України у Київській області та

ОСОБА_3 Скасовано рішення державного реєстратора реєстраційної служби Ставищенського районного управління юстиції Київської області від 30 грудня 2014 року № 18497184, № 18497251, від 27 листопада 2014 року № 17540727,

№ 17544271 про державну реєстрацію інших речових прав - прав оренди земельних ділянок. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 8 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову прокурора Ставищенського району Київської області відмовлено.

У касаційних скаргах, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права,

ТОВ «Журавлиське» та перший заступник прокурора Київської області просять скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що надання спірних земельних ділянок в оренду ОСОБА_3 відбулось з порушенням чинного законодавства, оскільки відповідач: не звертався до відповідної державної районної адміністрації з відповідною заявою про отримання в користування цих земельних ділянок; у своїх клопотаннях не обґрунтовував розміри земельних ділянок з урахуванням можливості їх обробітку; отримав спірні земельні ділянки не єдиним масивом; у нього немає можливості займатися фермерським господарством, так як відсутня сільськогосподарська техніка. Також зазначив, що оспорювані договори оренди укладені всупереч встановленої процедури набуття права оренди земельних ділянок для ведення фермерського господарства без прийняття рішення відповідним органом виконавчої влади та без проведення земельних торгів.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд вважав, що прокурором не доведено факту порушення інтересів держави передачею відповідачу в оренду спірних земельних ділянок, оскільки спірні земельні ділянки і надалі залишаються в державній власності, а відповідачу вони передані лише у строкове платне користування для їх обробітку. Також зазначив і про те, що прокурор не довів своїх позовних вимог.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що наказами Головного управління Держземагенства України у Київській області від 1 жовтня 2014 року № 6253/15-14, № 6259/15-14,

№ 6263/15-14, № 6264/15-14 було надано дозвіл ОСОБА_3на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок, площами 46,0000 га, 34,8000 га, 26,1000 га, 9,8000 га, з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, які розташовані на території Журавлиської сільської ради Ставищенського району Київської області, та у подальшому наказами Головного управлінняДержземагенства у Київській області було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо відведення цих ділянок в оренду відповідачу для ведення фермерського господарства та укладено договори оренди між цим управлінням та ОСОБА_3, якими надано у користування строком на 21 рік земельні ділянки, площами 35,6421 га та 17, 6635 га, та строком на 49 років земельні ділянки, площами 25,7374 га та 7,8110 га.

Відповідно до п. 2 ст. 121 Конституції України на прокуратуру покладається представництво інтересів громадян або держави в суді у випадках, визначених законом.

Такі випадки передбачені, зокрема, ст. ст. 20, 33, 36-1 Закону України «Про прокуратуру», чч. 1, 2 ст. 45 ЦПК, відповідно до яких прокурор може звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб, або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах; прокурор здійснює у суді представництво інтересів громадянина або держави в порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами, і може здійснювати представництво на будь-якій стадії цивільного процесу.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року № 3-рп/99 під представництвом прокуратурою України інтересів держави треба розуміти правовідносини, в яких прокурор, реалізуючи визначені Конституцією України та законами України повноваження, вчиняє в суді процесуальні дії з метою захисту інтересів держави. Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує в позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави.

Таким органом, відповідно до статей 6, 7, 13та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Апеляційний суд, прийшовши до висновку про те, що прокурор не мав права на позов, оскільки не доведено порушення інтересів держави, не звернув уваги на те, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, представляє інтереси держави України, не прийняв рішення відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства, яке має прийматись відповідно до позову, поданого особою, яка не мала права на його пред'явлення (ч. 7 ст. 119, п. 8 ч. 1 ст. 207, ст. 310 ЦПК України).

Крім того, апеляційний суд ухвалив рішення із суперечливими висновками. Так, зазначивши, що прокурор не має права на позов у зв'язку з тим, що інтереси держави не порушені, тобто є неналежним позивачем, одночасно з цим зазначив про те, що прокурор позов не довів, тобто виходив із того, що прокурор є належним позивачем.

Обґрунтовуючи заперечення проти апеляційної скарги, прокурор та товариство посилались на те, що ст. ст. 7, 8 Закону України «Про фермерське господарство» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено порядок та звернення до відповідної районного державної адміністрації з заявою, яка має містити: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, з додаванням документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, проте відповідач ці вимоги закону не виконав й кількість земельних ділянок різної площі не зазначив, сільгосптехніки для особистого обробітку таких значних площ землі немає, земельні ділянки, надані в оренду, не мають спільних суміжних меж.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України апеляційний суд на зазначені положення закону уваги не звернув; доводів сторін як на підтвердження, так і на заперечення позову належним чином не перевірив, фактичних обставин не встановив, не навів у судовому рішенні мотивів відхиленнязазначених доводів.

Отже, висновки апеляційного суду про необґрунтованість позову є передчасними і ґрунтується на припущеннях, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

При новому розгляді справи апеляційному суду слід усунути наведені вище порушення норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення спору, та ухвалити рішення згідно вимог закону, урахувавши при цьому обов'язкові до застосування (ст. 360-7 ЦПК України) правові висновки Верховного Суду України, викладені в постанові № 6-2902 цс 15 від 3 лютого 2016 року.

Ураховуючи, що фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційні скарги першого заступника прокурора Київської області та товариства з обмеженою відповідальністю «Журавлиське» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 8 жовтня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф.Хопта

В.А.Черненко

С.П.Штелик