ухвала

іменем україни

29 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Гвоздика П.О., Завгородньої І.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 03 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із указаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що укладений між ним та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»), генеральний договір про надання кредитних послуг від 23 травня 2008 року № 935/2-024 суперечить нормам ЦК України, Законам України «Про захист прав споживачів», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

23 травня 2008 року між сторонами був укладений договір іпотеки № 935/2-024 за яким позивачем було передано в іпотеку трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Так, позивач вказує, що кредитний договір укладений під впливом помилки, містить несправедливі умови, укладений із застосуванням відповідачем нечесної підприємницької практики, порушує принципи рівності сторін та не містить істотних умов, зокрема: деталізованої загальної вартості кредиту для споживача із розрахунком остаточних сум його погашення в майбутньому, чіткої річної відсоткової ставки, порядку сплати кредиту і нарахованих відсотків.

Крім того, у зв'язку з визнання недійсним кредитного договору має бути визнано недійсним також договір іпотеки.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 03 грудня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що підстави для визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними відповідно до ст.ст. 203, 215, 230 ЦК України відсутні.

Так, перед укладенням кредитного договору, відповідач на виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» надав споживачу повну та достовірну інформацію про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, а позичальник засвідчив особистим підписом про те, що він ознайомився з правилами надання кредиту (кредитної лінії) під заставу рухомого та нерухомого майна і був попереджений про те, що він несе валютні ризики під час зобов'язань за цим договором.

Умовами кредитного договору ОСОБА_4 та банк зафіксували свою згоду з тим, що ними узгоджені всі істотні умови, і зобов'язуються надалі ніяких претензій одна до одної з цього приводу не мати. Кредитний договір відображає повне розуміння сторонами його предмету, зокрема сукупною вартістю кредиту, варіанти повернення кредиту.

Суди також взяли до уваги, що позивачем не доведено тих обставин, на які він посилається в позовній заяві та не доведено, що при укладанні договору порушено його права, як споживача фінансових послуг.

Крім того, набрало законної сили рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 січня 2013 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 664 658 грн 24 коп. та 3 219 грн у відшкодування понесених судових витрат, а всього 667 877 грн 24 коп., а тому обставини встановлені даним судовим рішенням, відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Доводи касаційної скарги щодо того, що судами безпідставно відхилені клопотання про витребування доказів, що призвело до поверхневого, вибіркового дослідження матеріалів справи не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 03 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко П.О. Гвоздик І.М. Завгородня