У х в а л а

іменем україни

14 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Леванчука А.О.,

Парінової І.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення 3 % річних від простроченої суми за прострочку виконання грошового зобов'язання та інфляційних витрат, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 11 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідач отримав у нього в борг 288 тис. грн, які зобов'язався повернути до 03 серпня 2009 року. Однак, взятих на себе зобов'язань не виконав.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 21 вересня 2012 року з відповідача на його користь стягнуто 288 тис. грн боргу, 24 480 грн річних від простроченої суми та судові витрати. Відповідач станом на липень 2015 року сплатив лише 3 801 грн 30 коп. заборгованості. Посилаючись на ст. 625 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача 3 % річних від суми заборгованості, яка складає 311 803 грн 50 коп., за період з 13 листопада 2012 року по 18 вересня 2015 року в розмірі 26 652 грн 79 коп. та інфляційні втрати 229 428 грн 51 коп.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 05 листопада 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 3 % річних від простроченої суми за прострочку грошового зобов'язання у розмірі 26 652 грн 79 коп. та інфляційні втрати у розмірі 229 428 грн 51 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 11 січня 2016 року рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 05 листопада 2015 року скасовано в частині стягнення інфляційних втрат та судових витрат та в цій частині ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення інфляційних втрат, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У решті рішення не оскаржується, тому не є предметом касаційного перегляду.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення інфляційних витрат та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаної позовної вимоги апеляційний суд указував на те, що прийняття судового рішення про стягнення грошового боргу в національній валюті не змінює природу грошового зобов'язання як такого, що визначене в іноземній валюті, і не є підставою для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15.

Установлено, що 03 березня 2009 року відповідач отримав у борг від позивача 36 тис. доларів США строком до 03 серпня 2009 року.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 21 вересня 2012 року вказаний борг було стягнуто у національній валюті.

Вказане рішення повністю не виконано.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду Миколаївської області від 11 січня 2016 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права при його ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення апеляційного суду Миколаївської області від 11 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Дем'яносов

Судді: А.О. Леванчук

І.К. Парінова