Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" березня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

за участю секретаря Локоткова І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2, заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 20.02.2015 року у справі № 73/15,-

встановив:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 16.06.2015 року звернулися до Дніпровського районного суду міста Києва із заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації Українських банків від 20.02.2015 року по справі № 73/15.

Вимоги заяви з уточненнями у редакції від 16.07.2015 р. мотивовані тим, що вказаним рішенням третейського суду, яке отримали 04 квітня 2015 року, стягнуто з них на користь ПАТ «Укрсоцбанк» солідарно заборгованість за договором кредиту у сумі 4 194 809,76 грн. та третейський збір у розмірі 25 500,00 грн.

Зазначають, що рішення третейського суду є незаконним і підлягає скасуванню з тих підстав, що третейський суд постановив рішення у справі, яка йому не підвідомча, відповідно до ст. ст. 6, 51,53 Закону України «Про третейські суди», оскільки спір виник щодо заборгованості за кредитом; склад третейського суду, яким прийнято рішення не відповідав вимогам ст. ст. 16-19 Закону України «Про третейські суди» та було вирішено питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі (а.с. 3, 4, 45-46).

В судове засідання заявники та представник позивача у третейській справі не з'явилися, про дату, час та місце розгляду заяви були повідомлені належним чином. При цьому ОСОБА_1 суду подала заяву з проханням розглянути справу без її участі.

Представником ПАТ «Укрсоцбанк» Гринчук С.Д. суду подані заява про розгляд справи без його участі та письмові заперечення з проханням відмовити у задоволенні заяви, посилаючись на безпідставність вимог та підсудність справи за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» третейському суду, оскільки банк не є споживачем, а виступає кредитором у договірних зобов'язаннях та підставами подачі позову було невиконання відповідачем умов кредитного договору, чим порушені права банку.

Відповідно до положень ст. 389-4 ЦПК України неявка сторін у третейській справі не перешкоджає розгляду заяви про скасування рішення третейського суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12.10.2015 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2, заінтересована особа ПАТ «Укрсоцбанк» про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 20.02.2015 року у справі № 73/15 було відмовлено (а.с. 126-128).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 01.12.2015 року ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 року скасована, справа передана на новий розгляд (а.с. 158-159).

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків, який знаходиться за адресою м. Київ, вул. М.Раскової 15, у складі третейського судді Ярошовця В.М. 20 лютого 2015 р. у справі № 73/15 постановлене рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Даним рішенням стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за договором кредиту у сумі 4 194 809,76 грн. та третейський збір у розмірі 25 500,00 грн. (а.с. 5-7).

Перелік підстав для скасування рішення третейського суду наведений у ст. 389-5 ЦПК України.

Заявники просять скасувати рішення третейського суду з тих підстав, що справа не підвідомча третейському суду відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», оскільки прийнята у спорі щодо захисту прав споживачів, так як між сторонами виник спір з приводу укладеного кредитного договору.

З матеріалів страви убачається, що рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20.02.2015 року у справі № 73/15 постановлене на підставі укладеного між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 договору кредиту № 380/746/07-Ж від 20.06.2007 року, а також на підставі договору поруки № 04/П-468 від 20.06.2007 року, укладеного між АКБ СР «Укрсоцбанк», позичальником ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України, рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» від 03.02.2011 р. зазначену норму закону було доповнено пунктом 14, відповідно якого третейським судам не підвідомчі справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Даний закон набрав чинності 12.03.2011 р.

Згідно п. п. 22, 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; а споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Як убачається із укладеного між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 кредитного договору № 380/746/07-Ж від 20.06.2007 року, його предметом є надання банком позичальнику кредиту для здійснення розрахунків за Договорами про участь у Фонді фінансування будівництва, отже цей кредит у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» є споживчий і на правовідносини, що виникають між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за даними договором під час його укладення і виконання поширюється дія вказаного Закону.

При цьому суд враховує наступні обставини.

Відповідно рішення Конституційного Суду України у справі № 1-26/2011 від 10.11.2011 р., дія пунктів 22, 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Згідно ст. 150 Конституції України, рішення Конституційного Суду України, зокрема з питань офіційного тлумачення законів України, є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Відповідно ч. 1 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

Виходячи з положень ст. ст. 55, 64, 124 Конституції України, аналізуючи зміст Закону України «Про третейські суди» та ст. 17 ЦПК України, третейський суд як недержавний орган за цим Законом має повноваження вирішення тих спорів та лише тих сторін, якими укладено угоду (прийнято рішення) про передачу спору на розгляд третейського суду і ці повноваження третейського суду не поширюються на спори, в яких, крім цих осіб, сторонами є інші особи, які не були сторонами третейської угоди, або спори, які стосуються прав і обов'язків інших осіб, що не є сторонами третейської угоди, а також на спори, які не підвідомчі третейським судам.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заява про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 20.02.2015 року по справі № 73/15 є такою, що підлягає задоволенню, оскільки відносини, які виникли між сторонами спору та були предметом розгляду у третейському суді, пов'язані з виконання зобов'язань по кредитному договору та на момент винесення рішення третейського суду від 20 лютого 2015 року діяла редакція Закону України «Про третейські суди» де передбачена заборона на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), тому справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до Закону.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02.09.2015 року у справі № 6-856цс15, яка у відповідності до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Вказаною постановою Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року про перегляд судового рішення за заявою фізичної особи про скасування рішення постійно діючого третейського суду, яка прийнята за результатами розгляду справи у подібних правовідносинах, заяву задоволено.

При ухваленні зазначеної постанови від 02.09.2015 року Верховний Суд України виклав наступну правову позицію:

«Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 статті 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Рішення постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз», про скасування якого просив ОСОБА_8, ухвалено 26 грудня 2014 року, тобто після внесення зазначених змін до Закону.

Суди, розглядаючи заяву ОСОБА_8 на вказану обставину не звернули уваги та відмовили у її задоволенні, помилково пославшись на те, що спір, який виник між сторонами, не є спором щодо захисту прав споживачів.

Оскільки ОСОБА_8 є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча».

Крім того, суд також приймає до уваги наступне.

Відповідно до умов кредитного договору № 380/746/07-Ж від 20.06.2007 року, грошові кошти АКБ СР «Укрсоцбанк» позичальнику ОСОБА_1 надавав у іноземній валюті, а саме 97 435,00 дол. США.

Верховним Судом України у справі № 6-831цс14 при прийнятті постанови від 21.10.2015 року викладена правова позиція, якою визначено що за змістом статей 1, 2, 6 Закону України «Про третейські суди» підвідомчість справ, які можуть бути вирішені в рамках третейського судочинства, обмежена сферою приватного права. До сфери компетенції третейських судів входить вирішення спорів, що виникають між приватними особами з питань, які не торкаються публічно значимих відносин. Спір, що має публічно-правове значення, не підлягає вирішенню третейським судом. Наявність в правовідношенні щодо проведення розрахунку за договором кредиту, наданого в іноземній валюті, такої концентрації суспільно-значимих публічних елементів не дозволяє віднести такі спори до спорів суто приватного характеру між приватними особами, які можуть розглядатися в приватному порядку - третейськими судами.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Також правова позиція висловлена 04.11.2015 року Верховним Судом України при розгляді справи № 6-2074цс15 у якій зазначено про те, що у зв'язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам», який набрав чинності 12.03.2011 року, на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів поширюється заборона на спори про захист прав банківських установ, тобто спори, в яких позивачем є банківська установа, а відповідачем - споживач.

За викладених обставин заява у частині вимог щодо непідвідомчості справи третейському суду підлягає задоволенню.

У решті обґрунтування вимог з посиланням на порушення порядку формування складу третейського суду та вирішення третейським судом питань про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі, не являються підставою для задоволення заяви, оскільки не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Так, третейські угоди щодо розгляду спорів, пов'язаних з виконанням умов кредитного договору безпосередньо у Постійно діючому третейському суді при Асоціації українських банків викладені сторонами у п. 6.2 Кредитного договору № 380/746/07-Ж від 20.06.2007 року та у п. 5.2 договору поруки № 04/П-468 від 20.06.2008 року.

Можливість призначення судді головою Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків передбачена третейською угодою, формування складу третейського суду визначено ст. 17 Регламенту Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків.

Справа розглядалася третейським суддею Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків Ярошовцем В.М., відповідно до резолюції у третейській справі вказаному судді до розгляду, що також визначено у третейському застереженні, викладеному у п. 6.2 договору кредиту.

Відповідно ч. 1 ст. 56 Регламенту постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків, третейський суддя, прийнявши позовну заяву надсилає сторонам ухвалу про порушення провадження у справі, в якій вказується про прийняття позовної заяви, призначення справи до розгляду в засіданні третейського суду, про час і місце його проведення, необхідні дії щодо підготовки справи до розгляду в засіданні.

Згідно ст. 52 Регламенту, обмін документами та письмовими матеріалами між сторонами, а також між сторонами і третейським судом (третейськими суддями) здійснюється у порядку, встановленому Регламентом. Документи та інші письмові матеріали направляються за останнім відомим місцем проживання фізичної особи чи за юридичною адресою або місцезнаходженням юридичної особи рекомендованим листом з повідомленням про вручення чи в інший спосіб, що передбачає отримання доказів доставки документів та інших письмових матеріалів адресатові, та вважаються такими, що отримані в день такої доставки, навіть якщо на цей час одержувач за цією адресою не знаходиться чи не проживає, а про зміну своєї адреси ним не було повідомлено іншу сторону належним чином.

Відповідно ст. 60 Регламенту, ненадання витребуваних третейським судом доказів, інших письмових документів чи матеріалів, неявка у засідання третейського суду сторін або їх представників, які належним чином були повідомлені про розгляд справи і проведення засідання третейського суду, не є перешкодою для третейського розгляду і прийняття рішення, якщо причина ненадання документів або неявки сторін у засідання визнана третейським судом неповажною.

З матеріалів третейської справи № 73/15 убачається, що третейський суд направляв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ухвали про порушення провадження у справі від 02.02.2015 року із зазначенням дати судового засідання 20.02.2015 року об 11 год. 15 хв., які відповідачами були отримані, при цьому ОСОБА_1 подавала відзив на вказану ухвалу з проханням закрити провадження у справі, який був розглянутий третейським судом, отже відповідачі належним чином були повідомлені про розгляд справи.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про третейські суди», учасниками третейського розгляду є сторони та їх представники.

Позивачем у третейській справі є ПАТ «Укрсоцбанк», відповідачами заявники.

Отже, підстави скасування рішення третейського суду у зв'язку з тим, що третейський суд вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі відсутні, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за процесуальним статусом є відповідачами у справі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь заявника ОСОБА_2 підлягає стягненню сплачений ним судовий збір в дохід держави у розмірі 609 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією (а.с. 1).

Керуючись ст. ст. 72, 73, 88, 360-7, 389-1, 389-4, 389-5, 389-6 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2, заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20.02.2015 року у справі № 73/15 задовольнити.

Рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20 лютого 2015 року по справі № 73/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості скасувати.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 609 (шістсот дев'ять) грн. 00 коп.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя