У Х В А Л А

іменем україни

09 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ житлового будинку в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 29 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що від перебував із ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу вони придбали житловий будинок АДРЕСА_1. Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 травня 2014 року, що набрало законної сили, за ним визнано право власності на Ѕ частину цього будинку від 02 лютого 2015 року.

Посилаючись на те, що добровільно поділити в натурі зазначений будинок вони не можуть, позивач, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив виділити йому в натурі Ѕ частину житлового будинку з господарськими спорудами та встановити порядок користування земельною ділянкою відповідно до четвертого варіанту поділу будинку згідно висновку судової експертизи.

Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 29 вересня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Виділено у власність ОСОБА_3: в житловому будинку за літ. «А» - приміщення 1-2 площею 10,7 кв. м , приміщення 1-3 площею 11,9 кв. м, приміщення 1-4 площею 7,4 кв. м, приміщення 1-5 площею 7,7 кв. м, по господарським будівлям та спорудам - сарай за літ. «Б», льох за літ. «б», сарай за літ. «В», сарай за літ. «Д», та по 1/2 частині воріт, хвіртки, огорожі за літ. «N» та огорожі.

У власності ОСОБА_5 залишено: в житловому будинку за літ. «А» - приміщення 1-1 площею 12,8 кв. м, приміщення 1-6 площею 21,3 кв. м, приміщення 1-7 площею 2,8 кв. м, по господарським будівлям та спорудам - ганок, гараж за літ. «Е», вигрібна яма, та по 1/2 частині воріт, хвіртки, огорожі за літ. «N» та огорожі.

Виділено в користування ОСОБА_3 - суцільну земельну ділянку площею 86,00 кв. м, під частиною житлового будинку літ. «А», яка буде виділена у власність на ділянку вільну від забудови, уздовж фасадної межі обмежену лініями 1-2-3-4-19-18-17-16-15-1, суцільну земельну ділянку площею 130,45 кв. м під сараєм літ «Б», льохом літ «б», сараєм літ. «Д», сараєм літ. «В», що пропонується для виділу, обмежену лініями 9-8-7-11-12-В-13-14-9, що відповідає ідеальній частці.

Залишено в загальному користуванні співвласників двір площею 115,1 кв. м обмежену лініями А-1-2-3-4-5-6-7-8-9-10 - А для проїзду, проходу на земельні ділянки, користування та обслуговування інженерних комунікацій.

ОСОБА_4 в користування залишено суцільну земельну ділянку площею 190,4 кв. м під частиною житлового будинку літ. «А», яка буде виділена у власність та ділянку вільну від забудови. Уздовж лівої бокової межі обмежену лініями 5-19-18-17-16-15-В-12-11-7-6-5, земельну ділянку площею 26,05 кв. м під гаражем літ «Е», що пропонується відповідачу для виділу, обмежену лініями 10-9-14-13-11-Г-10, що відповідає ідеальній частині.

Вирішено, що запропоновані висновком судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної земельно-технічної експертизи від 02 лютого 2015 року переобладнання згідно четвертого варіанту розподілу мають бути проведені сторонам за власний рахунок.

Розподілено судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що четвертий варіант поділу житлового будинку, запропонований висновком судової будівельно-технічної експертизи, є найбільш оптимальним, оскільки при такому поділі сторонам виділяються ідеальні частки з мінімальними затратами на проведення ремонтно-будівельних робіт, пов'язаних з переплануванням та переобладанням для забезпечення ізольованого користування переміщеннями, які пропонуються виділити співвласникам, які вони повинні здійснити за власний рахунок.

Проте повністю з таким висновком судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 перебував із ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу вони придбали житловий будинок № АДРЕСА_1.

Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 травня 2014 року за ним визнано право власності на Ѕ частину цього будинку.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилався на те, що вони не можуть у добровільному порядку поділити зазначений будинок в натурі та встановити порядок користування земельною ділянкою, на якій він розташований.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною 1 ст. 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55.

Так, згідно з п. п. 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкту поштової адреси.

У п. п. 2.22, 2.26, 2.27 Державних будівельних норм України № В.2.2-15-2005 визначено, що у квартирах повинні бути передбачені такі приміщення: житлові кімнати і підсобні приміщення - кухня, передпокій, санвузли, внутрішньоквартирні коридори, вбудовані комори, антресолі, літні приміщення тощо. В однокімнатних квартирах замість кухонь допускається передбачати кухні-ніші за умови їх обладнання електроплитами та влаштування в них примусової вентиляції. В однокімнатних квартирах допускається суміщений санвузол (ванна, умивальник, унітаз).

Відповідно до п. 1.4.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, не допускається. Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається.

У п. п. 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» судам роз'яснено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 ЦК України, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв'язку з цим стосовно до ст. 119 ЦК ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої Ради (ст. 152 ЖК УРСР).

Районний суд наведеного не врахував та виділив позивачеві частину житлового будинку за відсутності дозволу виконкому місцевої ради на переобладнання та перепланування цього будинку. Апеляційний суд указаного порушення не виправив.

Також у резолютивній частині рішення суду першої інстанції не визначено способу переобладнання та перепланування спірного будинку, а також сторону, на яку покладено обов'язок проведення робіт та їх оплати, оскільки це потягне за собою новий спір щодо механізму переобладнання та того, хто саме має оплачувати ці роботи.

Крім того, суди у порушення ч. 4 ст. 10 ЦПК України не роз'яснили ОСОБА_4 її права на звернення із клопотанням про призначення судової будівельно-технічної експертизи з наведенням переліку питань, які, на її думку, підлягали вирішенню.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, правовідносини між сторонами не визначені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 29 вересня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська