ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2016 року м. Фастів

Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Чернишовой Є.Ю.

за участі секретаря Соловей Ж.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Фастові Київської області подання державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Фастівського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_1 про тимчасове обмеження виїзду боржника фізичної особи ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В :

Державний виконавець звернулась до суду з поданням про тимчасове обмеження виїзду за кордон ОСОБА_2, посилаючись на те, що на виконанні у ВДВС Фастівського МРУЮ перебуває виконавче провадження за виконавчим листом № 2/381/950/15 від 16.06.2015 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей в розмірі ? частин всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 03.06.2015 року. З підстав того, що боржником не вчинено дій спрямованих на виконання рішення суду, просив встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон.

Відповідно до ч.2 ст.377-1 ЦПК України суд розглядає дане подання без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб.

Вивчивши письмові матеріали, суд вважає, що у задоволенні подання необхідно відмовити з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що на виконанні у відділі Державної виконавчої служби Фастівського міськрайонного управління юстиції знаходиться виконавче провадження № 47979116, відкрите 02.07.2015 року з примусового виконання виконавчого листа № 2/381/950/15 від 16.06.2015 року виданого Фастівським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочку ОСОБА_5 в розмірі ? частин всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 03.06.2015 року.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України від 21 січня 1994 р. № 3857-XII "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України".

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у таких випадках: - якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (п. 2); якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань (п. 5); якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (п. 8).

З набранням чинності з 9 березня 2011 року Закону України від 4 листопада 2010 року "Про внесення змін до Закону України "Про виконавче провадження" та деяких інших законодавчих актів щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)" закріплено право державного виконавця, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України. У зв'язку із цим суди розглядали подання державних виконавців про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржників у виконавчому провадженні.

Ст. 377-1 ЦПК України врегульовано вирішення судом питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

За своїм змістом словосполучення "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 зазначеного вище Кодексу, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування.

Інструкція з організації примусового виконання рішень, що набрала чинності з 17 квітня 2012 р. та затверджена наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 р. № 512/5 містить окремий розд. XI "Обмеження у праві виїзду за межі України та заборона в'їзду в Україну", в якому передбачено зміст подання державного виконавця при зверненні до суду, яке повинно містити, зокрема, підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань.

Крім того, у поданні зазначено, що державним виконавцем були вчинені необхідні заходи, проте майна, на яке можливо звернути стягнення не виявлено, та державним виконавцем протягом 2015-2016 років були вжиті заходи примусового виконання рішень, що підтверджується неодноразовими викликами боржника до державного виконавця.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, державний виконавець до суду надав постанову про відкриття провадження та виклик державного виконавця від 22.02.2016 року із підтвердженням направлення його боржнику.

При цьому, не було надано жодного доказу, який би свідчив про ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням.

Також, з пояснень від 10.07.2015 року, наданих державним виконавцем, вбачається, що боржник на виклик державного виконавця зявився, що свідчить про те, що він не перешкоджає вчиненню виконавчих дій.

Суд зазначає, що обґрунтовувати підстави обмеження права лише двома складовими: наявністю статусу боржника у виконавчому провадженні та непогашенням боргу в добровільному порядку, що зумовлюють "необхідність у тимчасовому обмеженні права на виїзд за межі України з метою забезпечення повного та своєчасного виконання виконавчих документів" не відповідає вимогам законодавства .

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Отже, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження факту умисного ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, що передбачено положеннями п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження". Крім того, як вбачається із подання, державний виконавець зазначає, що ним були вчинені необхідні заходи, проте майна, на яке можливо звернути стягнення не виявлено, однак підтверджуючі документи відсутні в матеріалах справи.

Неповнота вчинення виконавчих дій та відсутність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов'язань є підставою для відмови у задоволенні клопотання.

Керуючись ст.377-1 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволені подання державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Фастівського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_1 про тимчасове обмеження виїзду боржника фізичної особи ОСОБА_2.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Є.Ю.Чернишова