УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

Писаної Т.О., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватного підприємства «Ф-Студія» про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційними скаргами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (до якої приєднався ОСОБА_5), подані представником - ОСОБА_6, на рішення Апеляційного суду м. Києва від 27 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») звернулось до суду з указаним позовом, у якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_3 як боржника та ОСОБА_5, ОСОБА_4, приватного підприємства «Ф-Студія» (далі - ПП «Ф-Студія), як поручителів 464 323,64 дол. США, що еквівалентно 3 710 611 грн 49 коп., заборгованості за рентним договором.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 21 березня 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за яким банк надав відповідачу 611 929,82 дол. США, а остання їх зобов'язалася повернути строком до 21 березня 2033 року та сплатити за користування коштами плаваючу процентну ставку у розмірі 4,49% річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені у банку на строк у 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору). На забезпечення виконання позичальником зобов'язань за договором між банком та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ПП «Ф-Студія» у цей же день були укладені договори поруки, за якими поручителі зобов'язались відповідати перед банком солідарно з боржником за повне та своєчасне виконання ним свого обов'язку. ОСОБА_3 не виконала взятих на себе зобов'язань, у результаті чого станом на 17 червня 2013 року утворився борг в розмірі 464 323,64 дол. США, який складається з: 431 541,82 дол. США - борг за кредитом, 32 781,82 дол. США - борг за відсотками за користування кредитом, а також 82 940 грн пені.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13 грудня 2014 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ПП «Ф-Студія» на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 464 323,64 дол. США, що еквівалентно курсу Національного банку України станом на 17 червня 2013 року 3 710 611 грн 49 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 27 липня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині вимог ПАТ «ОТП банк» до ПП «Ф-Студія» про стягнення заборгованості за кредитним договором, провадження у справі у цій частині закрито. У решті рішення суду першої інстанції змінено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 464 323,64 дол. США, що еквівалентно 3 710 611 грн 49 коп., з яких: 431 541,82 дол. США - заборгованість за кредитом, 32 781,82 дол. США - заборгованість за процентами; та 82 940 грн пені.

Солідарно з ОСОБА_3 стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 464 323,64 дол. США, що еквівалентно 3 710 611 грн 49 коп.

Солідарно з ОСОБА_3 стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 464 323,64 дол. США, що еквівалентно 3 710 611 грн 49 коп.

Вирішено питання про судовий збір.

У касаційних скаргах ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (до якої приєднався ОСОБА_5) просять скасувати рішення апеляційного суду в частині задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та в цій частині передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-МІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційних скарг та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову, виходив із того, що боржником за спірними кредитними договорами не виконано своїх боргових зобов'язань, що призвело до виникнення заборгованості за цими договорами, у зв'язку із чим на підставі ст.ст. 526, 527, 553, 554, 625, 1050, 1054 ЦК України боржник і поручителі за різними договорами поруки несуть солідарну відповідальність за неналежне виконання відповідних зобов'язань, а тому на користь позивача з відповідачів підлягає солідарному стягненню сума у розмірі 3 710 611 грн 49 коп.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вимог банку до ПП «Ф-Студія» про стягнення кредитної заборгованості та закриваючи провадження у цій частині, виходив з того, що зазначені вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства; у решті вимог апеляційний суд змінив рішення місцевого суду, зазначивши про те, що ні нормами закону, ні умовами договорів поруки не встановлена солідарна відповідальність поручителів, підстави для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами ч. 3 ст. 554 ЦК України відсутні, про що вказано у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-35цс15, та стягнув заборгованість окремо з кожного із поручителя солідарно з боржником.

Такі висновки апеляційного суду є правильними з огляду на наступне.

Спори між юридичними особами, які виникають з кредитних правовідносин належать до компетенції господарських судів (ст. ст. 1, 2, 21 ГК України).

Так, як убачається із матеріалів справи, що юридична особа ПАТ «ОТП Банк» звернулося до суду з позовом до юридичної особи ПП «Ф-Студія» і фізичних осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором, виконання якого забезпечено порукою.

Тобто позивач в одному провадженні об'єднав вимоги, що підлягають розгляду за правилами різних видів судочинств, оскільки спір між юридичними особами є господарським, а за участі фізичної особи - цивільним.

Суд апеляційної інстанції обґрунтовано закрив провадження у справі у частині позовних вимог ПАТ «ОТП Банк» до ПП «Ф-Студія» про стягнення заборгованості відповідно до п. 1 ч. 1ст. 205 ЦПК України, оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, що підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 1 липня 2015 року у справах № 6-467цс15 та № 6-745цс15, а також у постанові від 2 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15, які є обов'язковими для застосування.

Судом установлено, що 21 березня 2008 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав відповідачу 611 932 дол. США із встановленням плаваючої процентної ставки у розмірі 4,49% річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені у банку на строк у 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору), а вона зобов'язалася повернути кредитні кошти у строк до 21 березня 2033 року та сплатити проценти за користування кредитом щомісячними платежами, в порядку та на умовах, визначених договором.

На забезпечення виконання цих зобов'язань у цей же день між банком, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ПП «Ф-Студія» укладені договори поруки, за якими відповідачі поручилися відповідати перед банком солідарно з боржником за виконання ним свого обов'язку.

18 квітня 2011 року між ОСОБА_3 та ПАТ «ОТП Банк» укладено додатковий договір № 4, за яким внесено зміни до кредитного договору та викладено графік платежів у новій редакції.

ОСОБА_3 неналежно виконувала взяті на себе зобов'язання за кредитним договором унаслідок чого станом на 17 червня 2013 року утворився борг у розмірі 464 323,64 дол. США, який складається з 431 541,82 дол. США боргу за кредитом, 32 781,82 дол. США боргу за відсотками за користування кредитом; а також нарахована пеня у розмірі 82 940 грн.

27 червня 2013 року банк направив боржнику та поручителям вимоги про наявність боргу та необхідність його погашення достроково, однак вони не виконані, й у вересні 2013 року банк звернувся до суду з позовом до боржника та поручителів про стягнення боргу в солідарному порядку.

Зобов'язання виникають із підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При цьому, під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором.

Отже, "основне зобов'язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору.

Як установлено судом, боржник за спірним кредитним договором первинно взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 21 березня 2033 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання спливає у відповідне число останнього місяця строку (ч. 3 ст. 254 ЦК України).

У зв'язку з порушенням боржником графіка погашення платежів та виникненням заборгованості за кредитним договором кредитор використав передбачене ч. 2 ст. 1050 ЦК України право на односторонню зміну умов кредитного договору та дострокове повернення всієї суми кредиту та пов'язаних із ним платежів.

Отже, у разі зміни кредитором на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню з цієї дати.

З матеріалів справи вбачається, що вимога про дострокове стягнення боргу за кредитним договором була направлена поручителям 27 червня 2013 року, а з позовом банк звернувся 25 вересня 2013 року, тобто до спливу шестимісячного строку від настання строку виконання основного зобов'язання у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд правильно вирішив справу по суті та дійшов правильного висновку про обґрунтованість вказаних вимог.

Також апеляційним судом надана відповідна правова оцінка (ст. 212 ЦПК України) щодо визначеного позивачем розрахунку заборгованості за відсотками та пені, який відповідає умовам кредитного договору.

Крім того, є правильними висновки про необхідність стягнення кредитної заборгованості окремо з кожного з поручителів солідарно з боржником, оскільки між поручителями укладені окремі договори поруки і між ними не виникає солідарної відповідальності.

Зазначений висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 30 вересня 2015 року № 6-1348цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ч. 1 ст. 336, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (до якої приєднався ОСОБА_5), подані представником - ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 27 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді:І.М. Завгородня
В.М. Коротун
Т.О. Писана
О.В. Попович