АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/3899/13-ц 22-ц/774/156/К/16
Справа №211/3899/13-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/156/К/16 суддя Папарига В.А.
Категорія - 27 (IІІ) Доповідач - Бондар Я.М.
РІШЕННЯ

Іменем України

12 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Зубакової В.П., Соколан Н.О.

за участю: секретаря - Петренко К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, згідно із вимогами ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового засідання технічними засобами, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 07 грудня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2, про виселення,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2 про виселення.

В обґрунтування позовних вимог банк зазначив, що 21.02.2008 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №KRKWGA00151055, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати третій особі кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 30374,00 доларів США строком до 21.02.2028 року, а третя особа зобов'язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 21.02.2008 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 уклали договір іпотеки № KRKWGA00151055, згідно якого третя особа надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, яка розташована за адресою: м. Кривий Рiг, АДРЕСА_1, що належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу.

Оскільки ОСОБА_2 свої зобов'язань щодо повернення кредиту та сплати відсотків належним чином не виконала, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та 25 січня 2012 року судом ухвалено рішення, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру, що розташована за адресою: м. Кривий Рiг, АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного нерухомого майна ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

За таких обставин, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило суд виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі, розташованій за адресою: м. Кривий Рiг, АДРЕСА_1, зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири та стягнути судові витрати з відповідача.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 07 грудня 2015 року позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» - залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, поставило питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зокрема, судом першої інстанції не враховано, що вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в порядку звернення стягнення за рішенням суду. На думку представника позивача, задоволення позову про виселення мешканців з переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем ч.2 ст.40 ЗУ «Про іпотеку». Крім того, позовні вимоги щодо виселення відповідачів з предмету іпотеки підлягають задоволенню, оскільки має місце порушення прав позивача як іпотекодержателя щодо звільнення вказаного житлового приміщення їх мешканцями.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, між 21.02.2008 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №KRKWGA00151055, відповідно до якого позивач надав позичальнику кредит у розмірі 30374 доларів США, а позичальник зобов'язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користуванням кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором (а.с.8-15).

З метою забезпечення виконання зобов'язань по вказаному кредитному договору, між ОСОБА_2 та позивачем було укладено договір іпотеки № KRKWGA00151055 від 21.02.2008 року, відповідно до якого в іпотеку банку передано нерухоме майно - квартиру, загальною площею 57.40 кв.м, житловою площею 44.70 кв.м, яка розташована за адресою: м. Кривий Рiг, АДРЕСА_1 (а.с.16-21).

Заочним рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 25.01.2012 року задоволено позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. (а.с.22-24). Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 25.03.2013 року вказане заочне рішення скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 23 лютого 2015 року, яке набрало законної сили 17 липня 2015 року, задоволено позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № KRKWGA00151055 від 21.02.2008 року в розмірі 76551,06 доларів США, звернуто стягнення на трикімнатну квартиру на першому поверсі п'ятиповерхового житлового будинку загальною площею 57,40 кв. м., житловою площею 44,70 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки, з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість в уповноважених державою фізичних осіб, які здійснюють нотаріальну діяльність, відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з наданням повноваження ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо реєстрації права власності у Державній реєстраційній службі України на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 від імені ОСОБА_2, для чого надано право подавати, отримувати та розписуватись на необхідних документах, згідно діючого законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, надано ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» право отримувати у відповідних органах довідку про відсутність зареєстрованих осіб в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, надано ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» право отримувати довідки в БТІ з можливістю здійснення в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки. Між тим, вказано, що рішення суду в частині стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII від 03.06.2014 року.

З довідки КП «ЖЕО №45» №702 від 15.07.2013 року в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані відповідач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_2

05 квітня 2013 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було направлено відповідачу ОСОБА_1 та третій особі - ОСОБА_2 вимогу про виселення, яка отримана ними 18 квітня 2013 року. (а.с.27,28-30,86-87)

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів про те, що відповідач повідомлявся про наявність рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 23 лютого 2015 року та йому направлялись вимоги про виселення і зняття з реєстрації, що свідчить про відсутність доказів порушення прав позивача відповідачем.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, за змістом частин першої, другої статті 39 Закону України «Про іпотек» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

За змістом частини третьої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше жиле приміщення, за винятком випадків, зазначених у відповідному житловому законодавстві.

Відповідно до частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Зі змісту зазначених норм убачається, що вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в порядку звернення стягнення за рішенням суду. Задоволення позову про виселення мешканців з переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку».

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 09 вересня 2015 року справа № 6-455цс15 і відповідно до ст.ст.214, 360-7 ЦПК України, він має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Однак, суд першої інстанції на вказані норми закону уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про виселення ОСОБА_1, з тих підстав, що позивачем не доведено направлення відповідачу письмового попередження про добровільне звільнення квартири, яка є предметом іпотеки, в порядку передбаченому ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку». Таким чином, доводи апеляційної скарги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в цій частині знаходять своє підтвердження та заслуговують на увагу.

Разом з тим, відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Аналіз вищевказаних правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» застосовуються як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК УРСР.

Вказаний правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 02 вересня 2015 року справа № 6-1049цс15 та він має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин, в силу положень ст.ст.214, 360-7 ЦПК України.

З договору іпотеки від 21 лютого 2008 року (а.с.16-21), вбачається, що предметом іпотеки є квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Документом, що підтверджує право власності іпотекодавця ОСОБА_2 на дану квартиру є договір купівлі-продажу, посвідчений 13.03.2007 року державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Ситнік О.О. за реєстровим №1-830. Право власності третьої особи на зазначену квартиру зареєстроване в КП ДОР «Криворізьке БТІ» - 13.04.2007 року.

Відповідно до умов кредитного договору №KRKWGA00151055 від 21.02.2008 року (а.с.8-15), банк зобов'язався надати позичальникові кредитні кошти на споживчі цілі. Датою укладення кредитного договору є 21 лютого 2008 року. (пункт 8.7 кредитного договору).

Враховуючи, що договір купівлі-продажу, на підставі якого ОСОБА_2 набула права власності на спірну квартиру, був укладений та нотаріально посвідчений 13.03.2007 року, а датою підписання кредитного договору є 21.02.2008 року, колегія суддів вважає, що квартиру, яка передана в іпотеку, було придбано не за рахунок грошових коштів, які отримані в кредит у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Зважаючи на те, що в іпотеку передано квартиру, яка не була придбана за рахунок отриманих кредитних коштів, колегія суддів приходить до висновку, щодо відсутності передбачених законом підстав для виселення мешканців із цієї квартири без надання їм іншого постійного житла.

Таким чином, позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про виселення не підлягають задоволенню на підставі статті 109 ЖК УРСР та статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку».

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України необхідно змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про виселення. В іншій частині рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст.309, ст.ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 07 грудня 2015 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2, про виселення.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: