Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Юровської Г.В., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Слов'янської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, треті особи: відділ Держземагенства у Межівському районі Дніпропетровської області, державний нотаріус Васильківської державної нотаріальної контори Гордієнко І.В., ОСОБА_6, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області

від 30 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Павлограді Дніпропетровської області померла його мати - ОСОБА_7, якій згідно з державним актом на праві приватної власності на землю належала земельна ділянка. Його брат ОСОБА_8 після смерті матері фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, так як продовжував проживати у будинку матері, тим самим прийнявши спадщину.

ІНФОРМАЦІЯ_2 брат позивача ОСОБА_8 помер. Після смерті брата ОСОБА_4 у шестимісячний термін написав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Також звернувся до Межівського районного відділу земельних ресурсів для отримання правовстановлюючого документа, де йому видали копію державного акта на землю серії НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_7 та повідомили, що земельна ділянка переоформлена на ОСОБА_6 на підставі рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2008 року.

Також позивач вказував, що після цього він звернувся до державного нотаріуса Васильківської державної нотаріальної контори із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті брата

ОСОБА_8, однак 05 вересня 2014 року нотаріус Гордієнко І.В. виніс постанову, згідно з якою йому було відмовлено у видачі такого свідоцтва у зв'язку з відсутністю оригіналу державного акта на право власності на земельну ділянку.

На підставі наведеного вище ОСОБА_4 просив суд визнати за ним право власності на земельну ділянку, що належала його матері -

ОСОБА_7 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, виданого на підставі рішення 24 сесії XXIII скликання Слов'янською сільською радою від 18 листопада 2001 року № 192.

Рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області

від 30 липня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на спадкове майно за законом, а саме: на земельну ділянку, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 5,730 га, яка знаходиться на території Словянської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, що належала матері померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_7 згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, виданого на підставі рішення 24 сесії XXIII скликання Словянської сільської ради народних депутатів від 18 листопада 2001 року

№ 192.

Додатковим рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2015 року рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 30 липня 2015 року доповнено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області

від 30 листопада 2015 року рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 30 липня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно зі ст. 1258 ЦК Україниспадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК Українифізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом зі спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову, обґрунтовано виходив із того, що позивач є спадкоємцем другої черги після смерті брата ОСОБА_8, однак, як встановлено судом, спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_8 є його дружина та дочка, про яких позивач нотаріуса не було повідомив, та вони не були повідомлені про відкриття спадщини. Таким чином, оскільки коло спадкоємців не встановлено, вони до участі у справі не залучались, підстави для задоволення позову відсутні.

Із матеріалів справи та змісту ухвалених судами рішень не вбачається, що апеляційним судом при вирішенні спору допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Доводи касаційної скарги про те, що позивачеві не відомо місце проживання дружини та дочки ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, а також те, що вони не прийняли спадщину, оскільки не подали заяву про прийняття спадщини у строк, передбачений ст. 1270 ЦК України, висновків апеляційного суду не спростовують.

Частиною 3 статті 332 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а рішення апеляційного суду у справі - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Г.В. Юровська
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана