Ухвала

іменем україни

16 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про відшкодування матеріальної шкоди за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 9 вересня

2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 15 жовтня 2015 року,

встановила:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що її чоловік ОСОБА_6 уклав з публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі -

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») договір банківського вкладу «Вільні кошти», у зв'язку з чим 22 березня 2006 року та 19 березня 2007 року вніс на депозит кошти в сумі 165 та 30 доларів США. Працівник банку

ОСОБА_5 прийняла вказані кошти, однак на рахунок їх не внесла. Вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 12 березня 2012 року, який набрав законної сили 22 липня 2014 року встановлено, що працівники банку викрали належні ОСОБА_6 кошти, внаслідок чого його визнано цивільним позивачем у кримінальній справі, однак заподіяні злочином збитки вироком суду на його користь не стягнуто. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер. Оскільки банком кошти їй, як спадкоємиці померлого до цього часу не повернуті, просила стягнути на її користь матеріальну шкоду, заподіяну працівниками банку під час виконання службових обов'язків.

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від

9 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 15 жовтня 2015 року, позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_3 4 371,90 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 500 грн за витрати на правову допомогу.

Стягнуто з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в дохід держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

У касаційній скарзі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суди виходили з того, що на користь позивача, яка є спадкоємцем померлого ОСОБА_6, підлягають стягненню завдані останньому збитки в розмірі банківського вкладу на підставі статей 1166, 1172 ЦК України.

Проте повністю з таким висновком погодитися не можна з огляду на наступне.

З обставин, установлених судом, убачається, що предметом даного спору є відшкодування збитків, завданих відповідачем у зв'язку з неналежним виконання трудових обов'язків його працівниками, що призвело до втрати грошових коштів переданих працівникам в якості депозитних вкладів.

Відповідно до ч 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах визначення договору банківського вкладу, - банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення ст. 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору.

За змістом ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі.

Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від

12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8. Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9. Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10. Інструкції).

Пункт 10.1. Інструкції передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошових сум підтверджується договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження укладення договору банківського вкладу між ОСОБА_6 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер.

За положеннями ст. 1230 ЦК України до спадкоємця переходить право на відшкодування збитків, завданих спадкодавцеві у договірних зобов'язаннях, а також право на відшкодування моральної шкоди, яке було присуджено судом спадкодавцеві за його життя.

Згідно довідки, виданої державним нотаріусом Новотроїцької державної нотаріальної контори, ОСОБА_3 прийняла спадщину після чоловіка - ОСОБА_6 Свідоцтво про право на спадщину не отримувала. Інших спадкоємців немає.

За положенням ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 61 ЦПК Українивизначені підстави звільнення від доказування.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК Українивирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Так, вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 12 березня 2012 року встановлено, що працівник банку ОСОБА_5 під час виконання своїх службових обов'язків скоїла злочин, а саме, прийнявши від ОСОБА_6 22 березня 2006 року по 19 березня 2007 року кошти на загальну суму 195 доларів США для внесення згідно договору на вклад «Вільні кошти» (з пролонгацією), про прийняття яких зробила відмітку у договорі, на рахунок їх не внесла, чим спричинила ОСОБА_6 матеріальну шкоду у зазначеному розмірі.

За життя ОСОБА_6 сума матеріальної шкоди в установленому законом порядку не стягувалася.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов'язку відшкодувати шкоду є заподіяння майнової шкоди.

Зобов'язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов'язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі.

Загальні положення про відшкодування заподіяної майнової шкоди закріплені в нормах ст. 1166 ЦК України.

У тих випадках, коли шкода заподіяна працівниками під час виконання ними своїх трудових (службових) обов'язків, зобов'язання щодо її відшкодування покладаються на роботодавця (ч. 1 ст. 1172 ЦК України).

Аналіз положень статей 1166 та 1172 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що покладення на особу передбаченої ст. 1172 ЦК України відповідальності, яка застосовується в деліктних правовідносинах, виключає одночасне застосування норм матеріального права, які передбачають відповідальність за порушення договірних зобов'язань.

Вирішуючи спір, суди зазначені положення норм матеріального закону не врахували, крім того, поза увагою суду залишилась і та обставина, що позивач вважала, що незаконними діями працівників банку, які привласнили належні її чоловіку грошові кошти, їй завдано збитків та просила відшкодувати матеріальну шкоду, яка за життя її чоловіка не присуджувалась.

Викладене свідчить, що при вирішені спору судом неповно встановлено фактичні обставин справи, не дано юридичної оцінки наданим сторонами доказам, що в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити частково.

Рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від

9 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 15 жовтня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук

Судді:В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська