Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоПисаної Т.О.,
суддів: Гвоздика П.О., Мазур Л.М.,Коротуна В.М., Нагорняка В.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом прокурора міста Жовті Води в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи: орган опіки та піклування виконавчого комітету Жовтоводської міської ради, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, державний нотаріус Жовтоводської державної нотаріальної контори, про визнання договору купівлі-продажу нікчемним, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2012 року прокурор м. Жовті Води в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 звернувся до суду із указаним позовом, в якому просив визнати договір купівлі-продажу квартири НОМЕР_2 по АДРЕСА_1, укладений 24 червня 2006 року між ОСОБА_11 та відповідачем, нікчемним.

Свої вимоги прокурор мотивував тим, що указаним правочином порушено права неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який на час його вчинення був зареєстрований у спірній квартирі. Разом із тим договір купівлі-продажу квартири був вчинений без згоди органу опіки та піклування.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2013 року, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 липня 2013 року вказані судові рішення було скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

У травні 2014 року ОСОБА_6 подав заяву про застосування наслідків нікчемного правочину, в якій просив зобов'язати відповідача повернути куплену останнім квартиру НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 у належному стані; визнати недійсними державну реєстрацію і свідоцтво про право власності ОСОБА_7 на об'єднану чотирикімнатну квартиру НОМЕР_1 по АДРЕСА_1; визнати рішення виконавчого комітету Жовтоводської міської ради від 27 листопада 2008 року № 710 про надання дозволу на перепланування квартир НОМЕР_1 та НОМЕР_2 по АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_7 право власності на трикімнатну квартиру НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, визнати за ОСОБА_6 право власності на однокімнатну квартиру НОМЕР_2 по АДРЕСА_1.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2015 року позов задоволено повністю. Визнано нікчемним договір купівлі-продажу квартири НОМЕР_2 в будинку АДРЕСА_1, укладений 24 червня 2006 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_7 та посвідчений державним нотаріусом Жовтоводської державної нотаріальної контори Морозюком В.О., реєстраційний № 1887. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині визнання договору купівлі-продажу нікчемним змінено та визнано його недійсним. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції змінити, застосувавши наслідки нікчемного договору.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судами встановлено, що ОСОБА_11 з 30 липня 1994 року перебував у шлюбі із ОСОБА_8, що розірваний 06 липня 2000 року.

Під час шлюбу, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1, у них народився син ОСОБА_13.

15 листопада 1994 року ОСОБА_11 його матір'ю ОСОБА_8 була подарована квартира НОМЕР_2 в будинку АДРЕСА_1.

При цьому ОСОБА_11 28 вересня 1995 року зареєстрував за даною адресою сина ОСОБА_6, що підтверджується відповідними довідками ЖРЕД № 1, інформацією Жовтоводського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, карткою Форми Б (а. с. 32-38).

У подальшому ОСОБА_11 звертався до суду із позовом про визнання свого малолітнього сина таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням. Однак рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 24 серпня 2004 року в задоволенні позову ОСОБА_11 до ОСОБА_8, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Жовтоводської міської ради, про визнання малолітнього ОСОБА_6 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 відмовлено.

24 червня 2006 року ОСОБА_11 відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого державним нотаріусом Жовтоводської державної нотаріальної контори і зареєстрованого в реєстрі за № 1887, продав зазначену квартиру відповідачу ОСОБА_7 При цьому, у п. 5 даної угоди оговорено, що внаслідок продажу квартири не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі неповнолітніх, малолітніх, непрацездатних дітей (а. с. 6,7).

Однак під час посвідчення угоди нотаріусом не були належним чином перевірені дані щодо реєстрації за адресою: АДРЕСА_1, НОМЕР_2, третіх осіб, у тому числі неповнолітніх дітей.

При цьому, неповнолітній ОСОБА_13 залишався зареєстрованим за вказаною адресою, хоч батько дитини - продавець запевняв покупця, що дитина забезпечена житлом і зніме сина з реєстраційного обліку.

У подальшому ОСОБА_7, отримавши правовстановлюючі документи на дане житлове приміщення, звернувся до виконавчого комітету Жовтоводської міської ради із заявою про надання дозволу на перепланування власних квартир НОМЕР_1 та НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 шляхом об'єднання їх в одну квартиру (а.с.18).

Рішенням від 27 листопада 2008 року № 710 виконавчого комітету Жовтоводської міської ради відповідачу надано дозвіл на відповідне перепланування, згідно з ескізним проектом чотирикімнатній квартирі присвоєно НОМЕР_1 (а. с. 17-24). Відповідні роботи проведені.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_11 помер.

На даний час ОСОБА_6 досяг повноліття і 21 серпня 2012 року знятий з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1, НОМЕР_2, у зв'язку із продовженням навчання у навчальному закладі, що знаходиться в іншому населеному пункті.

Прокурор звернувся до суду з даним позовом в інтересах неповнолітнього (на момент подання позову) ОСОБА_6, вважаючи договір нікчемним у зв'язку із недодержанням в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України, і на підставі ч. 1 ст. 224 ЦК України.

Вважаючи вказані позовні вимоги законними і обґрунтованими, суд першої інстанції ухвалив рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Переглядаючи справу, апеляційний суд обґрунтовано змінив рішення місцевого суду з огляду на те, що положення ст. 224 ЦК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки оспорюваний правочин вчинено батьком неповнолітнього ОСОБА_6, а не опікуном. З урахуванням вказаного апеляційний суд на підставі положень ч. 1 ст. 215 та ч. 6 ст. 206 ЦК України (правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей) правильно визнав освоюваний правочин недійсним, а не нікчемним, як помилково вирішив суд першої інстанції. На підставі вказаного колегія суддів вважає рішення апеляційного суду в цій частині законним і обґрунтованим, а тому воно на підставі ст. 337 ЦПК України в цій частині підлягає залишенню без змін.

Разом з тим колегія суддів не може погодитися з висновком судів в частині вирішення вимог ОСОБА_6 про застосування наслідків недійсного (нікчемного) правочину.

Так, зі змісту рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2015 року вбачається, що суд вказані вимоги не розглянув, оскільки позивачем відповідна заява до суду не подавалась.

Апеляційний суд в цій частині також справу не переглянув, вказавши, що питання про застосування наслідків недійсного (нікчемного) правочину вирішено ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2015 року, яка в установленому законом порядку оскаржена не була.

З указаним твердженням апеляційного суду погодитися не можна, оскільки ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2015 року було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_6 про ухвалення додаткового рішення, а резолютивна частина оскаржуваного рішення місцевого суду цієї ухвали не містить висновків щодо відмови або задоволення позовних вимог ОСОБА_6 про застосування наслідків недійсного (нікчемного) правочину.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

У статті 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, ст. 1 ЦПК України та з урахуванням положення ч. 4 ст. 10 ЦПК України вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом. Наприклад, суд має право вийти за межі заявлених вимог і з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину одночасно з позбавленням батьківських прав (ч. 2 ст. 166 СК України); застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину (ч. 5 ст. 216 ЦК України).

Незважаючи на передбачене ч. 5 ст. 216 ЦК України право суду з власної ініціативи застосовувати наслідки недійсності нікчемного правочину та наявність відповідної заяви ОСОБА_6 (а. с. 249, т. 1), матеріли справи не містять рішення суду по суті вказаних вимог (про відмову або задоволення позову в цій частині), а наявність ухвали суду про відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення не свідчить про належне вирішення цих позовних вимог, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 208 ЦПК України судовий розгляд закінчується ухваленням рішення суду.

Таким чином, суди взагалі не вирішили питання про застосування наслідки недійсного (нікчемного) правочину, а тому ухвалені у справі судові рішення в цій частині на підставі ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 337, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2015 року в частині вирішення питання застосування наслідків недійсного (нікчемного) правочину скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

У решті Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийТ.О. Писана
Судді: П.О. Гвоздик
В.М. Коротун
Л.М. Мазур
В.А. Нагорняк