АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1][2]

24 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Рейнарт І.М., Музичко С.Г.,

при секретарі Ігнатьєву Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» - Голосного Едуарда Володимировича на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 вересня 2016 року,

встановила:

19 травня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» (далі-ТОВ «Маркс.Капітал») звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 07 лютого 2013 року на вул. Декабристів, 9 у м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода ( далі - ДТП) за участю автомобіля «КІА», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Рено», державний номерний знак НОМЕР_2, що належить ПАТ «Банк Форум», цивільно-правова відповідальність якого була застрахована приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Статус» (далі- ПрАТ «СК «Статус»), під керуванням ОСОБА_3 Вказана ДТП сталася з вини водія ОСОБА_1 ПрАТ «СК «Статус» виплатило 4 березня 2013 р. ПАТ «Банк Форум» страхове відшкодування в розмірі 3 655 грн.

Ураховуючи викладене, позивач, який згідно з договором факторингу від 28 квітня 2014 року є правонаступником ПрАТ «СК «Статус», на підставі ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», просив суд стягнути з винуватця ДТП - ОСОБА_1 витрати, пов'язані з виплатою страхового відшкодування, у розмірі 3 655 грн. та судові витрати.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08 липня 2015 р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 06 жовтня 2015 р. у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 липня 2015 р. та ухвала апеляційного суду м. Києва від 06 жовтня 2015 р. скасовані, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 вересня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Маркс.Капітал», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального й процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Посилається на ті підстави, що суд першої інстанції повторно відмовив у задоволенні позову, мотивуючи відмову тим, що саме ПрАТ «СК «Лафорт», в якому було застраховано цивільно-правову відповідальність відповідача ОСОБА_1, має відшкодувати завдані позивачеві збитки.

Разом з тим, полісом №АВ/9782856 була передбачена франшиза в розмірі 500 грн., а страхове відшкодування зменшується на суму франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Судом першої інстанції також проігноровано правову позицію Верховного Суду України від 23 грудня 2015 р. №6-2587 цс15, в якій зазначалося, що страховик, який виплатив страхове відшкодування має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, у тому числі й право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого відшкодування. Отже, в разі звернення із позовом до безпосереднього заподіювачазбитків, саме з останнього має бути стягнуте відшкодування за ці збитки.

Крім того, обґрунтування судом першої інстанції обов'язку ПрАТ «СК «Лафорт» здійснити виплату страхового відшкодування з посиланням на ст. 979, 990 ЦК України є необґрунтованим, оскільки вказані правові норми регулюють добровільне страхування, а не обов'язкове, поліс якого мав відповідач.

Зазначив, що постановою господарського суду м. Києва від 10.09.2014 р. ПрАТ «СК «Лафорт» визнано банкрутом, а тому не може бути відповідачем у справі.

В судове засідання сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована в ПрАТ «СК «Лафорт», ліміт відповідальності страховика за спричинену матеріальну шкоду за полісом обов'язкового страхування є значно вищим від позовних вимог, тому саме вказана страхова компанія повинна відшкодувати вказану шкоду шляхом добровільної виплати або за рішенням суду у разі відмови.

Проте погодитись із таким висновком суду не можна, оскільки останній не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 07 лютого 2013 року на вул. Декабристів, 9 у м. Києві сталасяДТП за участю автомобіля «КІА», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована ПрАТ «СК «Лафорт», та автомобіля «Рено», державний номерний знак НОМЕР_2, що належить ПАТ «Банк Форум», під керуванням ОСОБА_3

Між ПАТ «Банк Форум» та ПрАТ «СК «Статус» було укладено Генеральний договір №-805-12 від 12.11.2012 р. добровільного страхування наземного транспорту.

04 березня 2013 р. ПрАТ «СК «Статус» виплатило ПАТ «Банк Форум» страхове відшкодування в розмірі 3 655 грн.

28 квітня 2014 року між ПрАТ «СК «Статус» та ТОВ «Маркс.Капітал» укладено договір факторингу про передачу прав регресних вимог за грошовими зобов'язаннями.

Згідно з ст.1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За змістом ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено в частині другій статті 16 ЦК України.

Аналізуючи наведені правові норми, можна зробити висновок про те, що страховик, який виплатив страхове відшкодування має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, у тому числі й право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року у справі 6-2587цс15, від 29 червня 2016 року у справі №6-192цс16, у справі №3-165гс14 від 4 листопада 2014 року.

Суд першої інстанції, виклавши вказані положення в судовому рішенні, фактично їх до уваги не прийняв та дійшов протилежного висновку.

За таких підстав ухвалене по справі рішення без змін залишатись не може.

Судом встановлено, що постановою господарського суду м. Києва від 10 вересня 2014 року ПрАТ «СК «Лафорт» визнано банкрутом, а ТОВ «Маркс.Капітал» -кредитором по відношенню до ПрАТ «СК «Лафорт» щодо вимог за договором особистого страхування в розмірі 1218 грн. та вимог стосовно повернення частини виплаченої страховику страхової премії у розмірі 227 753 грн. 48 коп.

Доказів того, що позовні вимоги до ПрАТ «СК «Лафорт» в розмірі 3155 грн. (3655 грн. -500 грн. франшиза) не включені до вимог позивача як кредитора у справі про банкрутство суду надано не було.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, ОСОБА_1 посилався на ту підставу, що позивачем не було надано документальних підтверджень про те, що він має право вимоги до відповідача.

Вказані заперечення також залишились без уваги суду першої інстанції.

Як вбачається зі змісту договору про надання фінансових послуг факторингу №4/28-04/2014 від 28 квітня 2014 р., в порядку та на умовах, визначених цим договором, клієнт передає фактору, а фактор приймає і зобов'язується оплатити клієнтові усі права вимоги за грошовими зобов'язаннями, що перейшли до клієнта, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування ( надалі- «Регресна вимога»). Перелік таких вимог визначається згідно: Додатку № 1, Додатку № 2, Додатку № 3 до цього договору. Ідентифікація переданих Регресних вимог відбувається за порядком, який передбачений в кожному з додатків до цього договору ( п.1.1).

В силу цього договору фактор займає місце клієнта (як кредитора) по всім Регресним вимогам клієнта згідно додатків до цього договору, у тому числі права одержання від боржника сум основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі (п.1.2).

Характеристика прав, переданих фактору клієнтом за цим договором: загальна сума переданих Регресних вимог 3 582 463,26 грн. Детальна інформація по кожній окремій регреснійвимозі міститься в додатках до цього договору (п.1.3).

Відповідно до ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Виходячи із змісту даних вимог закону, грошова вимога, яка відступається за договором факторингу, повинна бути належним чином ідентифікована.

Позивачем не надано суду першої інстанції доказів на підтвердження свого права вимоги до відповідача та спростування його заперечень у вказаній частині, якими могли бути додатки до договору з ідентифікацією регресних вимог.

З самого тексту договору факторингу неможливо встановити факт передачі регресної вимоги саме до ОСОБА_1

Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки правовий зв'язок між ТОВ «Макс.Капітал» та відповідачем ОСОБА_1 не доведений, правові підстави для стягнення з останнього суми страхового відшкодування в повному обсязі, або лише франшизи в сумі 500 грн. відсутній.

Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що відмова у задоволенні позову з огляду на те, що саме страхова компанія повинна відшкодувати заподіяну шкоду шляхом добровільної виплати або за рішенням суду у разі відмови є необґрунтованою.

Відповідно до ч.3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення суду.

Під час розгляду справи апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, не врахував правові позиції Верховного Суду України, не взяв до уваги обставини ненадання позивачем доказів на підтвердження наявності у нього права вимоги до відповідача, тому колегія суддів вважає за можливе вийти за межі доводів апеляційної скарги та скасувати рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову в позові з інших підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів

Вирішила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 вересня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді:

Справа № 22-ц/796/14243/2016

Головуючий у суді першої інстанції: КомаревцеваЛ.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.