Ухвала

іменем україни

06 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ПаріновоїІ.К., Леванчука А.О., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Стрюкової І.О. до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Харківської області від 20 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Стрюкової І.О. звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 29 квітня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі - ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_5 було укладено договір № 6/1/09/2008/840-К048, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 31 050 доларів США терміном до 10 квітня 2015 року зі сплатою 13,99 % річних за користування кредитом. 04 грудня 2008 року між банком та ОСОБА_5 було укладено додаткову угоду № 1 до договору, згідно з умовами якої п. п. 3.3.1 було викладено у новій редакції. Також, 01 липня 2009 року між банком та ОСОБА_5 було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору, відповідно до якої викладено договір у новій редакції, зокрема, збільшено розмір щомісячного мінімально необхідного платежу. Крім того, на забезпечення належного виконання умов кредитного договору, 29 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_6 було укладено договір поруки № 6/1/09/2008/840-11050, та 01 липня 2009 року - повторний договір поруки. У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_5 взятих на себе зобов'язань, станом на 09 січня 2015 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 8 927 доларів 14 центів США, яку позивач просив стягнути на його користь солідарно з відповідачів.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 09 червня 2015 року позов задоволено. Стягнуто на користь ПАТ «КБ «Надра» солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором від 29 квітня 2008 року № 6/1/09/2008/840-К048 у розмірі 8 927 доларів 14 центів США та 60 044 грн 51 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 20 жовтня 2015 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 09 червня 2015 року скасовано в частині позовних вимог про стягнення 60 044 грн 51 коп. та ухвалено в цій частині нове рішення. Вимоги ПАТ «КБ «Надра» про стягнення пені задоволено, стягнуто на користь ПАТ «КБ «Надра» солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заборгованість за пенею у розмірі 11 145 грн 04 коп. У позовних вимогах про стягнення штрафу за порушення умов кредитного договору відмовлено. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанціїй направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 526 ЦК Українизобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судами встановлено, що 29 квітня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_5 було укладено договір № 6/1/09/2008/840-К048, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 31 050 доларів США терміном до 10 квітня 2015 року зі сплатою 13,99 % річних за користування кредитом.

Цільове використання коштів - проведення розрахунків за договором купівлі-продажу нерухомості.

ВАТ «КБ «Надра» взяті на себе зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, надавши ОСОБА_5 кредитні кошти на підставі заяви на видачу готівки від 29 квітня 2008 року № 333.

Відповідно до п. 3.3.1 вказаного кредитного договору ОСОБА_5 зобов'язався сплачувати щомісячно мінімальний платіж на погашення кредиту у розмірі 581 доларів 39 центів США.

Відповідно до п. 5.2 договору в разі прострочення строку погашення кредиту та/або відсотків, позичальник повинен сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення.

У разі порушення позичальником вимог п. 4.3 цього договору (за виключенням п. п. 4.3.3, 4.3.4) та відповідно до п. 5.3 договору, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10 % від суми кредиту.

04 грудня 2008 року між банком та ОСОБА_5 було укладено додаткову угоду № 1 до договору, згідно з умовами якої п. п. 3.3.1 було викладено у новій редакції.

01 липня 2009 року між банком та ОСОБА_5 було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору, відповідно до якої викладено договір у новій редакції, зокрема збільшено розмір мінімально необхідного платежу до 644 доларів 25 центів США.

Крім того, на забезпечення належного виконання умов зазначеного вище кредитного договору, 29 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_6 було укладено договір поруки № 6/1/09/2008/840-11050, та 01 липня 2009 року - повторний договір поруки. Відповідно до п. 1.4 договору поруки ОСОБА_6 зобов'язалася відповідати за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі всім належним їй на праві власності майном та грошовими коштами.

ОСОБА_5 належним чином не виконував взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим станом на 09 січня 2015 року у нього виникла заборгованість у розмірі 8 927 доларів 14 центів США, яка складається із: заборгованості за кредитом - 8 210 доларів 41 цент США та заборгованості за процентами - 716 доларів 73 центи США; а також пеня - 11 145 грн 04 коп. та штраф відповідно до п. 5.3 договору - 48 902 грн 47 коп.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212, 303 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для солідарного стягнення заборгованості з відповідачів на користь позивача, виходячи з системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту договорів кредиту і поруки, та із того, що відповідачем було порушено зобов'язання щодо своєчасного повернення суми отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами процентів.

Також, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову в стягненні з відповідачів суми штрафу, виходячи із того, що умовами додаткової угоди від 01 липня 2009 року № 2 до кредитного договору від 29 квітня 2008 року № 6/1/09/2008/840-К048 сторони домовилися про те, що цей договір діє у редакції, викладеній саме в цій додатковій угоді, та відповідно до умов якої відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 10 % від суми договору не передбачалося.

Доводи касаційної інстанції про недійсність кредитного договору та додаткових угод до нього є безпідставними, оскільки він укладений з додержанням письмової форми, підписаний сторонами та ніким не оспорений, а тому діє презумпція правомірності правочину (ст. 204 ЦК України).

Крім того, під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій відповідач не посилався на недійсність спірного кредитного договору й відповідно такі доводи не були предметом перевірки судів, а відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах касаційної скарги і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Наведені в касаційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів, викладених в оскаржуваному рішенні, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції, та не дають підстав для висновку, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи було допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 20 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.К. Парінова

А.О. Леванчук

О.В. Ступак