Справа № 137/594/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" березня 2016 р.

Літинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючої судді Білик Н. В.,

з участю секретаря Хижук Л.І.

за участю сторін: ОСОБА_1,ОСОБА_2,ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Літинського районного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Селищенської сільської ради про скасування рішення та виділення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку.

В С Т А Н О В И В:

До суду звернувся ОСОБА_4 із позовом до Селищенської сільської ради про скасування рішення № 31 від 04.12.2015р та № 717 від 18.09.2015р про відмову у виділенні йому земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку. В позові зазначає, що він народився в смт. Літині Літинського району, де проживають його батьки. На даний час він перебуває на військовій службі у Мостинському прикордонному загоні Західного регіонального Управління Державної прикордонної служби України у Львівській області. Також він приймав участь у АТО, яка проводиться у Луганській та Донецькій областях, що підтверджується копією посвідчення учасника бойових дій від 18.06.2015 року .

Відповідно до п.14 ч.1 ст.12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надаються такі пільги, а саме першочергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва , садівництва і городництва. Позивач вказує, що він 25.11.2015 року звернувся із заявою до Селищенської сільської ради про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки відповідно до ст.121 ЗК України. Рішенням №31 від 04.12.2015 року Селищенської сільської ради ОСОБА_4 відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок в межах с.Садове для будівництва і обслуговування житлового будинку громадянам (учасникм АТО). Відмова мотивована тим, що Рішенням №717 від 18.09.2015 року «Про резервування частини земельної ділянки для мобілізованих жителів територіальної громади» вирішено зарезервувати частину земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку в межах с.Садове по вул.Молодіжна, орієнтовною площею 0,8 га, для забезпечення мобілізованих учасників АТО- тільки жителів територіальної громади. Відділом Держгеокадастру у Літинському районі позивачеві було надано інформацію про зарезервовані земельні ділянки, які можуть бути передані у власність учасникам АТО на території Літинського району Вінницької області станом на 23.12.2015, де вказано, що Селищенська сільська рада має землі для будівництва і обслуговування житлового будинку, площею 1,65 га. Крім того, позивач зазначає, що дійсно він на даний час проходить військову службу у Львівській області, однак він по закінченню служби та виходу на пенсію має намір повернутися на Літинщину, адже він тут народився та виріс. Тому, за наведених вище обставин, просить визнати незаконним рішення Селищенської сільської ради № 31 від 04.12.2015 року 2 сесії 7 скликання «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою»; визнати незаконним рішення №717 від 18.09.2015 року 35 сесії 6 скликання Селищенської сільської ради «Про резервування частини земельної ділянки для мобілізованих жителів територіальної громади» та зобовязати Селищенську сільську раду розглянути його заяву від 25.11.2015 року та винести відповідне рішення про надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а також стягнути з відповідача судові витрати за послуги адвоката.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримала в повному обсязі та просила задовільнити . Пояснила, що син після завершення служби має намір повернутись на Літинщину для постійного проживання. Відділом Держгеокадастру у Літинському районі сину було надано інформацію про зарезервовані земельні ділянки, які можуть бути передані у власність учасникам АТО на території Літинського району Вінницької області станом на 23.12.2015, де вказано, що Селищенська сільська рада має землі для будівництва і обслуговування житлового будинку, площею 1,65 га. Син звернувся до Селищенської сільської ради із заявою про отримання земельної ділянки, однак йому відмовлено через те, що він не є мешканцем територіальної громади .

Представник Селищенської сільської ради позов визнав, однак пояснив, що при прийнятті рішення про відмову позивачеві, ОСОБА_4, у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою, щодо відведення йому земельної ділянки у власність на території Селищенської сільської ради опиралися на те, що на той момент і по даний час в зоні АТО проходять військову службу 14 жителів з територіальної громади, які в подальшому звернуться із заявою про відведення їм у власність відповідних земельних ділянок. Зважаючи на малу явність таких ділянок, на сесії було прийнято рішення про резервування частини земельної ділянки саме для мобілізованих жителів територіальної громади, які мають переважне право на їх отримання, адже вони тут проживають. А громадянин ОСОБА_4 не є жителем територіальної громади Селищенської сільської ради, тому йому було відмовлено у наданні даного дозволу і рекомендовано звертатися з відповідною заявою уже після демобілізації жителів територіальної громади.

Заслухавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, що позивач по справі - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився в смт.Літині Літинського району Вінницької області та є учасником бойових, що підтверджується копіями паспорта та посвідчення (а.с.3-4). Копія заяви (а.с.6) свідчить про те, що ОСОБА_4 дійсно звертався до Селищенської сільської ради Літинського району із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність, у відповідності до вимог ст.121 ЗК України. Копія рішення Селищенської сільської ради 2 сесії 7 скликання № 31 від 04.12.2016 року (а.с.7) підтверджує факт того, що ОСОБА_4, учаснику АТО, відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення йому у власність земельної ділянки в межах с. Садове. Із копії рішення Селищенської сільської ради 35 сесії 6 скликання №717 від 18.09.2015 року (а.с.8) судом встановлено, що Селищенською сільською радою вирішено зарезервувати частину земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться в межах с.Садове, орієнтовною площею 0,8 га, для забезпечення мобілізованих учасників АТО тільки жителів територіальної громади. Копія листа відділу Держгеокадастру у Літинському районі (а.с.11) підтверджує, що на території Селищенської сільської ради Літинського району,станом на 23.12.2015 року зарезервовано земельні ділянки, які можуть бути передані у власність учасникам антитерористичної операції площами 1,65 га - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 3,1 га - для ведення особистого селянського господарства. Із копії заяви та листа-відповіді (а.с.9-10) вбачається, що представник позивача ОСОБА_1 зверталася до Калинівської місцевої прокуратури із заявою про надання правової оцінки діям та рішенням Селищенської сільської ради, щодо відмови ОСОБА_4, учаснику АТО, у наданні земельної ділянки, та прокуратурою рекомендовано звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» пунктом 7 передбачено, що земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України; далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевогосамоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю …

Відповідно до ст.. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Стаття 3 вище згаданого закону передбачає, що вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати .

Таким чином, відмовляючи позивачу у наданні йому земельної ділянки, для будівництва та обслуговування житлового будинку на території Селищенської сільської ради , відповідач порушив право позивача на вільний вибір місця проживання.

Відповідно до ст. 40 Земельного кодексу України, громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених Земельним кодексом України, можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду.

Стаття 121 ЗК України передбачає, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах:

г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара;

Стаття 116 ЗК України передбачає, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Стаття 118 ЗК України передбачає, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином , аналіз наведених норм свідчить, що будь-який громадянин має право на отримання безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку . При цьому законодавець не обмежує громадянина територією, місцем проживання чи іншими обставинами.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надаються, серед інших, такі пільги: першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва.

Відповідно до окремого доручення Голови Держземагентства України від 01.07.14 №349/3-14-0.1 щодо забезпечення земельними ділянками учасників АТО та сімей загиблих в АТО, які ще не скористалися правом безкоштовної приватизації землі, зазначені особи мають першочергову можливість отримати у власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, ведення садівництва, індивідуального дачного будівництва та для ведення особистого селянського господарства.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що ОСОБА_4 дійсно є учасником бойових дій , тому має право на першочергове відведення йому земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні має здійснюватися на принципах законності.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно з частиною десятою статті 59 зазначеного Закону акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку

Рішенням Селищенської сільської ради 2 сесії 7 скликання № 31 від 04.12.2016 року ОСОБА_4, учаснику АТО, відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення йому у власність земельної ділянки в межах с. Садове на підставі того, що дані земельні ділянки зарезервовано тільки для жителів територіальної громади.

Рішення Селищенської сільської ради 35 сесії 6 скликання №717 від 18.09.2015 року дійсно вирішено зарезервувати частину земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться в межах с.Садове, орієнтовною площею 0,8 га, для забезпечення мобілізованих учасників АТО тільки жителів територіальної громади.

Таким чином, Селищенська сільська рада приймаючи рішення №717 в частині, що стосується резервування земель для учасників АТО тільки жителів територіальної громади порушила принцип законності. Як уже зазначалось, законодавством України не встановлено обовязок громадян отримати земельну ділянку лише у межах населеного пункту де проживає особа, яка виявила бажання її отримати. Крім того, порушено норми Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» щодо права громадянина вибирати місце проживання на власний розсуд.

Крім того, у даному випадку, оскарженим рішенням порушено норми Конституції України , встановлено обмеження прав за місцем проживання. .

Стаття 24 Конституції України передбачає, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Тому Рішення Селищенської сільської ради 35 сесії 6 скликання №717 від 18.09.2015 року підлягає визнанню незаконним в частині що стосується резервування земельних ділянок тільки жителям територіальної громади.

Оскільки причиною для відмови ОСОБА_4, у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення йому у власність земельної ділянки в межах с. Садове слугувало те, що дані земельні ділянки зарезервовано тільки для жителів територіальної громади (рішення №717), то визнавши рішення Селищенської сільської ради 35 сесії 6 скликання №717 частково незаконним, відпала підстава для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення йому у власність.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення Селищенської сільської ради 2 сесії 7 скликання № 31 від 04.12.2016 року стосується окрім позивача, ще двох осіб, які дане рішення не оскаржували, рішення підлягає визнанню недійсним лише в частині, що стосується позивача.

Крім того, ст. 118 ЗК України передбачено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок , підстави, що слугувала причиною відмови позивачу , даний перелік не передбачає.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ч.1). Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (ч.2).

Відповідно до вимог п.10 ч. 2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб .

Що стосується позовної вимоги - зобовязати Селищенську сільську раду розглянути заяву позивача від 25.11.2015 року та винести відповідне рішення про надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність , вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію суду і виходить за межі завдання судочинства.

Отже, під дискреційним повноваженням суд розуміє таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб'єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам.

Суб'єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб'єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб'єкта влади виходить за межі завдань судочинства.

Таким чином, суди не вправі зобов'язувати суб'єктів владних повноважень чи їх посадових осіб приймати (видавати, створювати) певні нормативно-правові чи інші рішення.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Справа «Рисовський проти України» (Заява № 29979/04) п .70 Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб .Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси . Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому витрати на правову допомогу в сумі 300грн. та судовий збір в сумі 551,20 грн. слід стягнути з відповідача.

Керуючись ст. 10,11, 60, 213-215 ЦПК України, 16 ЦК України , 116,118,121 ЗК України - В И Р І Ш И В:

Позов задовільнити частково.

Визнати частково незаконним рішення №31 від 04 грудня 2015 року 2 сесії 7 скликання Селищенської сільської ради «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою», в частині, що стосується ОСОБА_4.

Визнати частково незаконним рішення №717 від 18.09.2015 року 35 сесії 6 скликання Селищенської сільської ради «Про резервування частини земельної ділянки для мобілізованих жителів територіальної громади», а саме в частині, де зазначено «тільки для жителів територіальної громади». В решті позову відмовити.

Стягнути з Селищенської сільської ради Літинського району на користь ОСОБА_4 300 (триста) гривень витрат на правову допомогу та 551,20 грн судового збору на користь держави .

Апеляційну скаргу на рішення суду сторони можуть подати до апеляційного суду Вінницькї області через райсуд протягом 10 днів після проголошення рішення.

Суддя : Білик Н. В.