Яготинський районний суд Київської області
справа № 382/1868/16-ц 2/382/882/16
РІШЕННЯ

іменем України

02 грудня 2016 року Яготинський районний суд Київської області, в складі:

Головуючого судді Карпович В.Д.

при секретарі Шипоті Я.В.

Розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні в м. Яготині, справу за позовом ОСОБА_1 до Засупоївської сільської ради Яготинського району Київської області, про визнання права власності на спадкове майно.

Встановив:

В позові до суду позивач вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_2.

Після її смерті залишилася спадщина у вигляді земельної ділянки, розміром 2,23 га., яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Засупоївської сільської ради Яготинського району Київської області.

Він та відповідач по справі - є спадкоємцями першої черги за законом майна померлої ОСОБА_2.

В передбачений ст.1270 ЦК України до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини ніхто із спадкоємців не звертався. Проте вважає, що в силу ст.. 1268 ЦК України, він прийняв спадщину після смерті матері, оскільки постійно проживав разом з нею до дня відкриття спадщини.

В той же час, на даний час з'ясувалось, що реєстрація правовстановлюючого документу - рішення Яготинського районного суду Київської області від 17 липня 2008 - не була проведена його матір'ю - ОСОБА_2 - згідно вимог чинного законодавства під час її життя, а тому нотаріус не може прийняти даний правовстановлюючий документ для оформлення та видачі свідоцтва про право на спадщину.

Статтею 4 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що "обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: ….право власності на нерухоме майно…"

Згідно п. 4.15. розділу 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України за №296/5 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 22.02.2012 року за №282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Також відповідно п.4.18 вищевказаного Порядку якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Згідно п. 4 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяжень і, що виникли до набрання чинності цим законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації передбаченої цим законом за таких умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Відповідно до пунктів 2, 6 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" № 1952-IV від 01 липня 2004 року (із змінами і доповненнями), державна реєстрація прав проводиться на підставі свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Так, відповідно до ч.1 ст.9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, який відповідно до абз. 4 п. 1 даної статті встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах. А саме, встановив, що всупереч пункту 6 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право вже зареєстровано у Державному реєстрі прав, та у відповідності до ч. 2 ст. 26 даного Закону рішення про державну реєстрацію прав не скасовано на підставі рішення суду, і державним реєстратором прав не внесено запису про скасування державної реєстрації прав.

Згідно ст. 202 ЗК Українидержавна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленомуЗаконом.

Статтею 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» від 07.07.2011 року (зі змінами), який діє з 01.01.2013 року передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. А згідно ч. 3 цієї статті, державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою, зокрема, особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею

А відповідно до п. а) ч. 2 ст. 30 Закону України «Про державний земельний кадастр», п. 1 ч. 1 ст. 281 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" орган державної реєстрації прав одночасно з державною реєстрацією речового права на земельну ділянку надає органу, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, інформацію про суб'єкта права власності на земельну ділянку: для фізичних осіб (громадян України): прізвище, ім'я, по батькові (за наявності); податковий номер; номер та серія паспорта громадянина України; реквізити документа, що посвідчує особу власника (номер та серія документа, дата його видачі, відомості про суб'єкта, що здійснив його видачу, тощо).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Як передбачено в ст. 15 цього Закону, правовстановлюючим документом на земельну ділянку є свідоцтво про право власності на нерухоме майно та витяг з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Відповідно до статті 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно ст.126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Пунктом 4 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі: державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом.

Частиною 1 статті 1225 ЦК України передбачено, що право на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно із ч. 1 ст. 22 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені ст. 23 ЗК України 1990 року, де вказано, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами. Проте діюст. 23 ЗК України 1990 року зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок», який мав силу закону.

Згідно з п. 7 Перехідних положень ЗК України 2001 року громадяни, що одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив судам, що відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Провести державну реєстрацію правовстановлюючого документа на спадкове майно на даний час він не може, так як не являється власником земельної ділянки, а є лише його спадкоємцем.

Оскільки власниця земельної ділянки - ОСОБА_2 - померла, то йому було рекомендовано звернутись до суду для вирішення даного питання.

Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Єдиним способом оформити власність на успадковане майно є звернення за захистом свого права до суду.

Згідно статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В силу ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Просив:

Встановити, що - ОСОБА_1 - прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом проживання із спадкодавцем однією сім'єю на час відкриття спадщини

Визнати за ним - ОСОБА_1 - право власності на земельну ділянку, розміром 2,23 га., яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Засупоївської сільської ради Яготинського району Київської області та належала ОСОБА_2, померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі рішення Яготинського районного суду Київської області від 17 липня 2008 року,

В судове засідання сторони не з»явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. В заявах до суду позивач підтримав свої позовні вимоги, відповідач позов визнав, та просили розглянути справу у їх відсутності.

Перевіривши матеріали справи суд вважає, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, та не порушує права, інтереси та свободи інших осіб, а тому даний позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст.. ст.. 130, 174 ЦПК України, ст.. ст.. 1261, 1268, 1270 ЦК України, суд-

ВИРІШИВ:

Встановити, що - ОСОБА_1 - прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом проживання із спадкодавцем однією сім'єю на час відкриття спадщини

Визнати за ОСОБА_1 - право власності на земельну ділянку, розміром 2,23 га., яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Засупоївської сільської ради Яготинського району Київської області та належала ОСОБА_2, на підставі рішення Яготинського районного суду Київської області від 17 липня 2008 року, померлій ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області, протягом 10 днів, з дня його проголошення.

Суддя Карпович В.Д.