Справа № 591/7635/15-ц
Провадження № 2/591/274/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2016 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Кривцової Г.В.

при секретарі Кальченко М.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання недійсним застереження, що міститься в п. 2.1.3.2 Додаткового договору №1 від 11 січня 2012 року до Кредитного договору № ML-C00/028/2006 від 06 квітня 2006 року; -

В С Т А Н О В И В :

27 жовтня 2015 року ПАТ «ОТП Банк» звернувся до суду з позовними вимогами, які в процесі розгляду збільшив, та свої вимоги мотивує тим, що 06 квітня 2006 року між ОСОБА_3 та АКБ «Райфайзенбанк Україна», правонаступником всіх прав та обовязків якого є ПАТ «ОТП Банк» був укладений кредитний договір № ML-C00/028/2006, в який в подальшому, зі згоди сторін, вносились зміни шляхом укладання додаткових договорів. Згідно умов договору відповідачу було надано кредит в розмірі 21 000,00 доларів США строком до 06 квітня 2021 року. Згідно договору, відповідач зобовязується повертати кредит зі сплатою відсотків, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі та на умовах, що передбачені кредитним договором та Додатковими договорами до нього. Оскільки відповідач взяті на себе зобовязання не виконує належним чином, допустив прострочену заборгованість, то Банк звернувся з вимогою про дострокове погашення боргових зобовязань і просить стягнути заборгованість на загальну суму 8962,62 доларів США, з яких 8159,16 доларів США заборгованість за кредитом, 803,46 доларів США заборгованість по відсоткам за період з 01 грудня 2014 року по 02 лютого 2016 року, а також просить стягнути понесені судові витрати.

Відповідач по первісному позову ОСОБА_3 01 лютого 2016 року звернувся до суду з позовом до ПАТ «ОТП Банк», в якому просить визнати недійсним положення додаткового договору, а саме: застереження, що міститься в п. 2.1.3.2 Додаткового договору від 11 січня 2012 року № 1 до Кредитного договору ML-COO/028/2006. Свої вимоги ОСОБА_3 мотивує тим, що розділом 2.1.3 Додаткового договору від 11 січня 2012 року встановлено порядок дострокового виконання зобовязань за ініціативою Банку. Пунктом 2.1.3.2. встановлено, що Банк має право вимагати дострокового виконання Боргових зобовязань в цілому або у визначеній Банком частині у випадку невиконання Позичальником та/або Поручителем та/або Майновим поручителем своїх боргових та/чи інших зобовязань за Кредитним договором чи іншими укладеними з Банком договорами та/або умов документа забезпечення (вимоги). При цьому зобовязання Позичальника щодо дострокового виконання зобовязання в цілому настає з дати отримання Позичальником відповідної письмової вимоги та повинно бути проведено Позичальником протягом 60 календарних днів з дати отримання Вимоги.

В той же час в цьому пункті міститься застереження, що у випадку неотримання позичальником вимоги відправленої Банком рекомендованим листом на адресу Позичальника та повернення до Банку відповідного документу поштової організації з відміткою про неотримання Позичальником листа з вимогою, з будь яких причин, зокрема ухилення Позичальника від належного отримання вимоги, з інших причин, тощо, вимога вважається отриманою Позичальником на 7 календарний день з дати відправлення вимоги, при цьому за умовами застереження виконання зобовязань згідно вимоги повинно відбутись протягом 60 календарних днів з моменту коли вимога вважалася отриманою.

Позивач ОСОБА_3 вважає, що дане положення Додаткової угоди є дискримінаційним в розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», дана умова Додаткового договору є несправедливою, оскільки всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача.

В судовому засіданні представник позивача ПАТ «ОТП Банк» вимоги підтримав, просив задовольнити, а проти позову ОСОБА_3 до Банку заперечував.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні первісний позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні, а позов до ПАТ «ОТП Банк» підтримав у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, надав письмові заперечення проти позову. в яких просив відмовити в задоволенні позову про стягнення з нього суми боргу. Свої вимоги він мотивував тим, що позивач не надав доказів того, що Банком виконано зобовязання по передачі кредитних коштів позичальнику відповідно до кредитної заявки від 06 квітня 2006 року. Крім того, відповідач зазначає, що 01 червня 2009 року між сторонами було укладено додатковий договір до кредитного договору, яким встановлено, що у випадку звільнення відповідача (позичальника) з банку (крім виходу на пенсію, випадків хвороби або інвалідності, які перешкоджають позичальнику виконувати роботу за трудовим договором) сторони домовилися, що проценти за користування кредитом будуть розраховуватися на підставі Фіксованої процентної ставки, з розрахунку річної бази нарахування процентів, та в наступному розмірі - 9% (п. 2.1.2 Додаткового договору від 01 червня 2009 року). Відповідач був звільнений з роботи з ПАТ «ОТП Банк» 06.03.2015 року, однак розрахунок заборгованості проводився Банком виходячи зі ставки 11,99%, що не відповідає умовам договору.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що первісний позов ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а позов ОСОБА_3 до ПАТ«ОТП Банк» не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК).

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається, за винятком випадків, передбачених законом.

Судом встановлено, що 06 квітня 2006 року між АКБ «Райфайзенбанк Україна», правонаступником всіх прав та обовязків якого є позивач ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем ОСОБА_3 укладено кредитний договір ML-C00/028/2006 (а.с.16-20).

За умовами вказаного кредитного договору ОСОБА_3 отримав кредит в сумі 21 000,00 доларів США для придбання нерухомого майна строком до 06 квітня 2021 року зі сплатою процентів по фіксованій процентній ставці 9% (п. 2.3 Кредитного договору).

06 квітня 2006 року на підставі укладеного кредитного договору було оформлено кредитну заявку на перерахування коштів в сумі 21000,00 доларів США з кредитного рахунку на поточний рахунок з подальшим зняттям через операційну касу банку (а.с.15).

18 грудня 2006 року між сторонами укладено Додатковий договір №1 до Кредитного договору ML-C00/028/2006 (а.с.21).

01 червня 2009 року між сторонами укладено додатковий договір до Кредитного договору ML-C00/028/2006 (а.с.22-25).

Так п.п. 2.1.2. Додаткового договору визначено, що у випадку звільнення позичальника з банку (крім виходу на пенсію, випадків хвороби по інвалідності, які перешкоджають позичальнику виконувати його роботу за трудовим договором), сторони домовились, що проценти за користування кредитом будуть розраховуватись на підставі фіксованої процентної ставки з розрахунку річної бази нарахування процентів у розмірі 9 відсотків річних. Застосування фіксованої процентної ставки за кредитним договором відбувається з першого числа місяця, що слідує за місяцем в якому відбулася подія (п.п.2.1.2.1).

11 січня 2012 року між сторонами укладено додатковий договір №1 до Кредитного договору ML-C00/028/2006 (а.с. 26-29).

Вказаним договором внесено зміни та доповнення до кредитного договору укладеного 06 квітня 2006 року, в тому числі: викладено Графік погашення платежів в новій редакції (п. 2.1.2 Додаткового договору), встановлено дострокове виконання боргових зобовязань за ініціативою банку (п. 2.1.3 Додаткового договору).

Так п. 2.1.3.1 Додаткового договору № 1 від 11 січня 2012 року визначено, що у випадку невиконання позичальником боргових зобовязань понад 92 календарних дні чи невиконання позичальником або третіми особами інших умов кредитного договору, документів забезпечення та/чи будь-яких інших умов договорів (правочинів) укладених між банком та позичальником, та/чи між банком та третіми особами, що існували на момент укладення кредитного договору чи цього додаткового договору, чи таких, що будуть укладені в майбутньому, понад 30 календарних днів (строк порушення зобовязання), та/або у випадку предявлення будь-яких позовів відносно предмету іпотеки на суму, що складає більш ніж 10% від ринкової вартості предмету іпотеки, та/або у випадку предявлення будь-яких позовів відносно позичальника на суму, що складає більше 10% від розміру кредиту та/або у випадку предявлення позичальнику та /або третіми особами, будь-яких позовів до банку на суму, що складає більше ніж 10% від розміру кредиту, сторони домовились, що позичальник вважається таким, що допустив істотне порушення умов кредитного договору в звязку з чим позичальник зобовязаний погасити боргові зобовязання в повному розмірі та в строки відповідно до п.п.2.1.3.2 цього додаткового договору.

Підпунктом 2.1.3.2 вказаного Додаткового договору визначено, що незважаючи на інші положення кредитного договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргового зобовязання в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем та/або майновим поручителем своїх боргових чи інших зобовязань за кредитним договором чи іншими укладеними з банком договорами та/або умов Документів забезпечення. При цьому, зобовязання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобовязань в цілому настає з дати отримання позичальником відповідної письмової вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 60 календарних днів з дати отримання вимоги (а.с.26 том № 1).

Крім того, у зазначеному пункті існує застереження, відповідно до якого для цілей відправки вимоги за допомогою засобів поштового звязку, сторони дійшли згоди, що у випадку неотримання позичальником вимоги, відправленої банком рекомендованим листом на адресу позичальника, зазначено в кредитному договорі чи іншу відому банку адресу позичальника, та повернення до банку відповідного документу поштової організації з відміткою про неотримання позичальником листа з вимогою, збудь-яких причин, зокрема ухилення позичальником від належного отримання вимоги, з інших причин, тощо, вимога вражається отриманою позичальником на 7 календарний день з дати відправки вимоги. Виконання боргових зобовязань в цілому, у випадку неотримання позичальником вимоги, повинно бути проведено позичальником протягом 60 календарних днів з моменту, коли вимога вважається отриманою (а.с.26 зворот том № 1).

З матеріалів справ вбачається, що 25 березня 2015 року на адресу відповідача направлялася досудова вимога за № 22-2/869704, відповідно до якої Банк вимагав дострокового виконання зобовязання в повному обсязі, оскільки утворилася прострочена заборгованість за кредитним договором (а.с. 30, том № 1).

Відповідачем умови договору не виконувались в повному обсязі, своєчасно не погашались платежі, в звязку з чим станом на 02 лютого 2016 року утворилась заборгованість в сумі 8962,62 долари США., з яких: 8159,16 доларів США заборгованість за кредитом, 803,46 доларів США заборгованість за відсоткам ( а.с. 54, том №2).

В судовому засіданні представник відповідача не оспорював суму заборгованості за кредитним договором та наданого Банком розрахунку заборгованості, відповідач ОСОБА_3 в своїх запереченнях також не оспорював суму заборгованості та наданий Банком розрахунок.

Крім того, після зміни позовних вимог Банк надав уточнений розрахунок заборгованості (а.с. 34 том № 2), з якого вбачається, що відсотки за користування кредитом в період з 01 квітня 2015 року по 02 лютого 2016 року нараховувались у розмірі 9%, оскільки 03 березня 2015 року відповідача звільнено з роботи у ПАТ «ОТП Банк», що підтверджується записом у його трудовій книжці (а.с.21-22 том № 2). Тобто, настала подія передбачена п.п. 2.1.2.1 Додаткового договору від 01 червня 2009 року.

Таким чином, посилання відповідача на порушення Банком умов п.п. 2.1.2.1 Додаткового договору від 01 червня 2009 року укладеного до кредитного договору № ML-C00/028/2006 не знайшло свого підтвердження.

Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено обовязок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором.

Згідно зі ст.ст. 10-11 та 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі вказаних норм закону, враховуючи, що відповідач не виконав свої зобов'язання за кредитним договором, укладеним між сторонами, суд приходить до висновку, що право Банку порушене і підлягає захисту, а тому з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ПАТ «ОТП Банк» необхідно стягнути заборгованість по кредиту у розмірі 8962,62 долари США., з яких: 8159,16 доларів США заборгованість за кредитом, 803,46 доларів США заборгованість за відсоткам.

Щодо позовних вимог ОСОБА_3 про визнання застереження Додаткового договору до договору кредиту недійсним, суд вважає, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.ст. 10-11 та 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що позивач ОСОБА_3, всупереч вищезазначеним приписам ЦПК України, не надав достатніх та беззаперечних доказів в підтвердження порушення відповідачем його прав.

Судом встановлено, що в п.п. 2.1.3.2 Додаткового договору від 11 січня 2012 року викладено застереження, яким визначено, що для цілей відправки вимоги за допомогою засобів поштового звязку, сторони дійшли згоди, що у випадку неотримання позичальником вимоги, відправленої банком рекомендованим листом на адресу позичальника, зазначено в кредитному договорі чи іншу відому банку адресу позичальника, та повернення до банку відповідного документу поштової організації з відміткою про неотримання позичальником листа з вимогою, збудь-яких причин, зокрема ухилення позичальником від належного отримання вимоги, з інших причин, тощо, вимога вражається отриманою позичальником на 7 календарний день з дати відправки вимоги. Виконання боргових зобовязань в цілому, у випадку неотримання позичальником вимоги, повинно бути проведено позичальником протягом 60 календарних днів з моменту, коли вимога вважається отриманою.

При цьому, відповідно до застереження, викладеного в п. 2.1.3.3 Додаткового договору №1 від 11 січня 2012 року, підписанням цього Додаткового договору позичальник висловлює свою цілковиту згоду з викладеним порядком виконання боргових зобовязань за ініціативою Банку, в т.ч. достроковим, та окремими елементами цього порядку.

Таким чином, підписуючи Додатковий договір №1 від 11 січня 2012 року, ОСОБА_3 засвідчив факт ознайомлення з умовами кредитування та погодився з викладеним порядком виконання боргових зобовязань за ініціативою Банку, в т.ч. достроковим.

Пунктом 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, направлена на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

На підставі ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. До істотних умов відносяться умови про предмет договору, умови, які визначені істотними законом, а також ті умови щодо яких сторонами обов'язково повинна бути досягнута згода.

Крім того, згідно п. 6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», ОСОБА_3 мав право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору без пояснення причин, що позивачем не було зроблено. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору, тобто з 11 січня 2012 року, що підтверджується підписом ОСОБА_3 в Додатковому договорі до кредитного договору. Однак, споживач не скористався своїм правом щодо відкликання згоди на укладення договору.

Судом встановлено, що при укладені Додаткового договору № 1 від 11 січня 2016 року до нього, примусу щодо вступу у договірні відносини не було, а отже ОСОБА_3 мав право вільного вибору щодо вступу у договірні відносини з відповідачем. Крім того, по тексту додаткового договору № 1 від 11 січня 2012 року позивач будь-яких застережень не робив, протокол розбіжностей банківській установі не надсилав, з умовами кредитного договору та додаткових договорів до нього ознайомився та своїм підписом надав згоду вважати їх обовязковими до застосування до відносин, які виникли на підставі в тому числі оспорюваного додаткового договору № 1 від 11 січня 2012 року, що в свою чергу і потягло за собою укладення даного правочину з боку банківської установи.

Таким чином, ПАТ «ОТП Банк» дотримано вимоги чинного законодавства, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів», при укладенні договору, тому порушень з його боку не вбачається.

За таких обставин, в задоволенні позовних ОСОБА_3 щодо визнання застереження Додаткового договору від 11 січня 2012 року недійсним слід відмовити.

На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача за первісним позовом на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2993,41 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 60,88, 212-215, 218 ЦПК України, суд, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 8962,62 доларів США (вісім тисяч девятсот шістдесят два доларів США 62 центи).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» судові витрати в сумі 2993,41 грн.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання недійсним застереження, що міститься в п. 2.1.3.2 Додаткового договору №1 від 11 січня 2012 року до Кредитного договору № ML-C00/028/2006 від 06 квітня 2006 року відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду, а у разі відсутності особи у судовому засіданні з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне рішення суду складено в пятиденний строк з дня закінчення розгляду справи.

Суддя