Справа № 588/1729/15-ц
провадження № 2/588/35/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2016 року Тростянецький районний суд Сумської області в складі: головуючого - судді Маслова В.В., за участі секретаря Ноздріної В.О., представника відповідача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Тростянець цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - ВСТАНОВИВ:

21 серпня 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 20 березня 2008 року відповідачка отримала кредит у розмірі 6100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договір було укладено у формі заяви, згідно якої ОСОБА_2 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між нею та банком договір. ПАТ КБ «Приватбанк» взяті на себе зобовязання згідно з умовами даного договору виконав, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором. Натомість відповідачка не додержувалась належного виконання умов за вказаним договором та не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у звязку із чим станом на 30 вересня 2015 року за нею утворилась заборгованість на загальну суму 24657,64 грн., яка складається з наступного: 5700,93 грн. - заборгованість за кредитом; 15006,35 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2300 грн, - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1150 грн. - штраф (процентна складова). Враховуючи зазначене, позивач просив суд стягнути із відповідачки на свою користь всю суму заборгованості за кредитним договором.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав.

Відповідачка у судове засідання не з'явилась, направила свого представника, який у ході судового розгляду справи проти заявлених позовних вимог заперечував та просив суду в задоволенні позову відмовити. Свої заперечення обґрунтовував тим, що відповідачці дійсно була видана кредитна карта відповідно до умов укладеного з позивачем договору б/н від 20 березня 2008 року. З вказаної картки вона знімала кредитні кошти протягом 2008-2009 років та погашала наявну перед банком заборгованість. Після 2009 року вона перестала використовувати карту та з часом її втратила. Строк дії картки не перевищував 3 років. Чи залишалась якась заборгованість у звязку із використанням кредитних коштів вона не памятає, проте з будь-якими вимогами позивач у період з 2008 по день звернення до суду з позовом до неї не звертався. У звязку із цим, позивач пропустив строки звернення до суду з позовом, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Крім того, в обґрунтування заперечень представник відповідача посилався на те, що ціна позову, проценти, штраф, пеня, які нараховані відповідно до розрахунку заборгованості за договором №б/н від 20.03.2008 не відповідають вимогам ст. 258, главі 49 ЦК України та главі 71 ЦК України.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, мотивуючи рішення, зазначає про наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

З матеріалів справи судом встановлено, що між сторонами 20 березня 2008 року було укладено договір б/н, згідно якого відповідачка отримала кредит у розмірі 6100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти. ( а.с.10-15, 78,79).

Як вбачається зі змісту договору він був укладений у формі письмової заяви від 20 березня 2008 року, згідно якої відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Памяткою клієнта», «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», з якими вона ознайомилась, складає між нею та банком договір.(а.с.78)

Відповідно до вказаної заяви, підписаної сторонами, 20 березня 2008 року ОСОБА_2 була видана кредитна картка №449964.

Також, згідно умов встановлених сторонами у кредитному договорі було визначено суму кредитного ліміту: 500 грн.; базову процентну ставку, що складає 22,8 % із розрахунку 360 днів у році; розмір комісії за кредитне обслуговування в розмірі 1 % від суми заборгованості; строк кредитного ліміту, який відповідає строку дії карти та порядок погашення заборгованості щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості.

Таким чином, внаслідок укладення договору між сторонами виникли кредитні правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, 9 березня 2016 року представником відповідача до суду були подані письмові пояснення по справі, у яких викладено заяву про застосування строку позовної давності, яка є підставою для відмови у позові. (а.с. 96)

Розглядаючи вказану заяву про застосування строків позовної давності суд при ухваленні рішення виходить із наступного.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Вважаючи, що відповідачка порушила умови договору ПАТ КБ «Приватбанк» 14 листопада 2015 року звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором, про що свідчить копія поштового відправлення.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як вбачається із правової позиції яка висловлена Верховним Судом України у постанові від 19 березня 2014 року (справа № 614 цс 14) за договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Умов та Правил надання банківських послуг, які визначені сторонами як складова частина договору, строк дії картки (місяць і рік) має бути указаний на самій картці і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» строк внесення щомісячних платежів визначено до 25 числа місяця, що слідує за звітним. (а.с.79)

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, які є складовою частиною кредитного договору, договір діє протягом 12 місяців з часу підписання. Якщо протягом цього строку ні одна із сторін не повідомить іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк.

Таким чином, слід зробити висновок, що укладений між сторонами договір визначає як щомісячні платежі погашення кредиту так і кінцевий строк повного погашення кредиту.

Відповідно позивач, як кредитор, має право вимагати від відповідачки як заборгованість за щомісячними платежами, так і погашення кредиту в повному обсязі у строк визначений останнім днем місяця вказаного на картці.

Разом із тим, як вбачається зі змісту заяви від 20 березня 2008 року, в ній, у супереч умовам договору відсутній запис, який заповнюється банком та визначає термін дії картки. (а.с. 78)

Також, позивачем не було надано будь-яких інших належних доказів, які б підтверджували термін дії кредитної картки, за допомогою якої здійснювались платежі за кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Всупереч наведеним положенням закону позивач не спростував доводи відповідачки про те, що строк дії виданої їй карти завершився після спливу трьох років із часу її видання у 2008 році та на більш тривалий строк їй картку не видавали.

Також позивачем не надано будь-яких доказів того, що відповідачці як позичальникові було видано нову картку.

Не надав банк і доказів тому, що користування однією кредитної карткою як спеціальним засобом у вигляді емітованої у встановленому законодавством порядку пластикової або іншого виду карти, з технічної точки зору можливе протягом більше ніж три роки.

Умовами укладеного між сторонами договору чітко передбачено, що строком дії кредитного договору є строк дії картки, який повинен бути зазначений в заяві позичальника. Такі відомості у вказаних документах відсутні. Відсутні в матеріалах справи і картка клієнта чи її належно завірена копія, з яких можна було б, відповідно до п. 3.1.1 Правил користування платіжною карткою, встановити строк дійсності картки, який повинен бути зазначений на лицьовій стороні картки (місяць і рік), і який би засвідчив строк її дії - до останнього календарного дня вказаного місяця.

Всупереч вимогам вказаного пункту Правил користування платіжною карткою, строк дії картки № 449964в заяві з підписом позичальника не був зазначений - лише зазначено, що строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки.

Також відсутні відомості про строк дії картки, а отже, і строк дії договору, в довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» (а.с.79), яка не ідентифікується з особою позичальника за її анкетними даними та з виданою їй кредитною карткою за її номером.

З огляду на зазначене, відсутні підстави вважати, що банк - позивач надав належні та допустимі докази тому, що ним не пропущена позовна давність за вимогами про стягнення заборгованості.

Отже, звернувшись до суду 14 листопада 2015 року з вимогою про повернення кредиту у повному обсязі, позивач пропустив трирічний строк позовної давності.

З огляду на це, суд дійшов висновку, що заявлені ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягають задоволенню як такі, що заявлені поза межами строків позовної давності.

При цьому, посилання банку під час обґрунтування дотримання строків позовної давності на ту обставину, що відповідачка активно користувалася банківським продуктом карткою із встановленим кредитним лімітом, постійно знімала готівку, розраховувалась через термінали в магазинах та виконувала погашення заборгованості до 19.02.2013, про що свідчить виписка по її рахунку (а.с.52-57), є безпідставними, оскільки така виписка з її особового рахунку не є належним доказом того, що ці операції здійснювала саме вона та в межах строку дії своєї кредитної картки, виданої їй 25.04.2008, а, отже, і строку дії договору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 діб з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Маслов