У х в а л а

іменем україни

6 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г.,

Завгородньої І.М., Мартинюка В.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Васіловки Вікторії Олександрівни, ОСОБА_5 про скасування виконавчого напису, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 8 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 15 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу ВасіловкиВ.О. та ОСОБА_5 про скасування виконавчого напису, посилаючись на неправомірність нотаріальної дії через порушення вимог закону при її вчиненні, а саме: вважав, що сума заборгованості не є безспірною.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 8 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 15 липня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 8 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 15 липня 2015 року скасувати й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалені у справі судові рішення зазначеним вимогам закону не відповідають.

Ухвалюючи рішення та відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що вчинення виконавчого напису проводилось у відповідності до вимог чинного законодавства.

Проте з такими висновками судів повністю погодитися не можна.

Судом установлено, що 8 серпня 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено нотаріально посвідчений договір позики, за умовами якого позивач отримав від відповідача у борг 404 000 грн, що на день укладення договору складало 83 394 доларів США, строком до

7 листопада 2008 року.

У зв'язку із порушенням позивачем умов вказаного договору та виникненням заборгованості ОСОБА_5 звернулася до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису.

12 травня 2009 року за заявою відповідача ОСОБА_5 приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Васіловкою В.О. вчинено виконавчий напис № 444 про стягнення з ОСОБА_3 суми заборгованості за договором позики у розмірі 677 090 грн 87 коп., яка складається із 642 133 грн 80 коп., що еквівалентно сумі боргу в розмірі 83 394 доларів США, 3 % річних у розмірі 4 051 грн 07 коп., 30 906 грн інфляційних витрат.

27 травня 2009 року за вказаним виконавчим написом постановою начальника відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області (далі - ВДВС Ужгородського МУЮ Закарпатської області) було відкрито виконавче провадження.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Таким чином, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 18 ЦК України,

ст. 87 Закону України «Про нотаріат»).

Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від

29 червня 1999 року № 1172, передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченою угодою, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, подаються, зокрема, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Згідно із п. 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (з відповідними змінами), затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості боржника перед стягувачем. При цьому заборгованість боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені вищезазначеним Переліком документів.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у загальному Переліку документів (п. 286).

Таким чином, виконавчий напис - це розпорядження нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на підставі документів, які підтверджують зобов'язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безспірності відповідальності боржника. Тому вчинення виконавчого напису - це не вирішення спору між кредитором та боржником, а підтвердження безспірності зобов'язань боржника.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3 зазначав про те, що на час вчинення оскаржуваного виконавчого напису, а саме 5 травня

2009 року, він звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до ОСОБА_5 про визнання договору позики недійсним.

Проте, вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій на порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернули, доводів відповідача належним чином не перевірили, не дослідили наданих відповідачем ОСОБА_5 приватному нотаріусу доказів безспірності заборгованості за договором позики й не врахували, що існування спору щодо розміру заборгованості за договором позики у суді на момент вчинення виконавчого напису є тією обставиною, яка виключає безспірність боргу та можливість його стягнення із боржника за виконавчим написом нотаріуса.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року № 6-141цс14.

Крім того, поза увагою судів як першої, так і апеляційної інстанцій залишилося те, що норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях, а заборгованість ОСОБА_3 визначено у доларовому еквіваленті, унаслідок чого взагалі не перевірено правильність розрахунку такої заборгованості.

Також судами належним чином не з'ясовано питання наявності передбачених п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України підстав для закриття провадження у даній справі, з урахуванням наявних рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 березня 2011 року, ухваленого у справі за позовом ОСОБА_3 про скасування виконавчого напису нотаріуса від 12 травня 2009 року № 444 та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 5 листопада 2013 року, ухваленого у справі за позовом ОСОБА_3 про визнання виконавчого напису від 12 травня 2009 року № 444 таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, неповно з'ясувавши дійсні обставини справи, не надавши належної оцінки доказам, суди попередніх інстанцій допустили порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 8 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 15 липня 2015 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Васіловки Вікторії Олександрівни, ОСОБА_5 про скасування виконавчого напису передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: О.І. Євтушенко

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко

В.І. Мартинюк