АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 546/480/15-ц Номер провадження 22-ц/786/926/16Головуючий у 1-й інстанції Горулько О. М. Доповідач ап. інст. Омельченко Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Омельченко Л.М.

Суддів: Буленка О.О., Триголова В.М.

При секретарі Ачкасовій О.Н.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

на заочне рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 26 січня 2016 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду Омельченко Л.М.,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі Банк) звернулося до суду з указаним вище позовом, в якому просило стягнути з відповідачів солідарно на його користь заборгованість за кредитним договором № 49496 cred від 09 лютого 2007 року на загальну суму 20068,54 грн., у тому числі: заборгованість за основною сумою кредиту - 3668,17 грн. та заборгованість за процентами за користування кредитом - у розмірі 16400,37 грн.

Заочним рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 26 січня 2016 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено у зв»язку з пропуском строку позовної давності.

В апеляційному порядку рішення місцевого суду оскаржило ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в особі представника за довіреністю ОСОБА_5

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Зокрема посилається на те, що суд не прийняв до уваги ст. 263 ЦК України, згідно положень якої перебіг позовної давності зупиняється у разі, якщо подачі позову перешкоджала надзвичайна або непереборна подія. Оскільки місце знаходження відповідачів було змінено без відома Банку, а про нове їх місце проживання позивачу не було відомо, то ця обставина є підставою для зупинення перебігу строку позовної давності.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд вправі постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції вірно встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що 09 лютого 2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (на даний час - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК») та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 49496 cred (а.с. 10-11).

Згідно зазначеного вище Договору Банк зобов'язався відкрити ОСОБА_2 картковий рахунок № НОМЕР_1 і перерахувати на нього кредитні кошти в сумі 10000 грн.00 коп. на термін до 08.02.2008 року. Остання зобов»язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки та в порядку, встановлених кредитним договором (п. 3.1 договору).

Відповідно до умов договору, погашення кредиту та сплата відсотків здійснюється шляхом внесення щомісячних платежів (п. 3.3 договору) згідно обумовленого сторонами графіка (а.с. 76) до 12 числа кожного місяця у розмірі 978,26 грн.

Виконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань за даним кредитним договором забезпечене Договором поруки №49496 cred (а.с.12), укладеним між позивачем та відповідачем ОСОБА_3

Відповідно до п.5 Договору поруки, позивачем було направлено в адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов»язань за кредитним договором.

Згідно п.6 Договору поруки поручитель зобов»язаний виконати зобов»язання, зазначені у письмовій вимозі кредитора протягом п»яти календарних днів з моменту її отримання. Однак, вимога про погашення суми боргу не виконана.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом (а.с. 5) вбачається, що відповідач ОСОБА_2, скориставшись кредитними коштами, не виконувала належним чином свої обов'язки позичальника за кредитним договором, внаслідок чого станом на 30.03.2015 року вона має заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 20068,54 грн., у тому числі: заборгованість за основною сумою кредиту у розмірі 3668 грн.17 коп., заборгованість за процентами на прострочену заборгованість - 16400 грн. 37 коп.

З цього ж розрахунку видно, що порушення ОСОБА_2 своїх зобов'язань позичальника за кредитним договором почалися ще з листопада 2007 року. Остаточна сума заборгованості відповідачки за основною сумою кредиту утворилася станом на 11.02.2008 року, а останній платіж в рахунок погашення заборгованості за відсотками у сумі 18 грн.00 коп. нею було здійснено 24 лютого 2009 року.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У ст. 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Отже, місцевий суд дійшов вірного висновку, що ОСОБА_2 допустила порушення своїх зобов»язань як позичальник за кредитним договором, у зв»язку з чим має заборгованість за кредитом.

За нормами ч. 1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а відповідно до вимог ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Частиною 1 ст. 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

З матеріалів справи видно, що у пункті 5.6 Кредитного договору та в п.11 Договору поруки сторони обумовили строк позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків, неустойки, пені, штрафів тривалістю п'ять років.

Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України).

ЦК України не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням позовної давності.

Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Вважається, що зі спливом позовної давності до основної вимоги, спливає позовна давність і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо) (ст. 266 ЦК України).

Перебіг позовної давності за загальним правилом, визначеним ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК Кодексу починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов»язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, якщо за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13, 19 березня 2014 року № 6-20цс14, 18 червня 2014 року № 6-61цс14, 03 червня 2015 року № 6-31цс15, 30 вересня 2015 року № 6-154цс15, 02 грудня 2015 року № 6-249цс15).

У даній цивільній справі місцевим судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом.

Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, яким є строк виконання зобов'язання у повному обсязі (кінцевий строк повернення кредиту й платежів за ним) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-125цс14 від 17 вересня 2014 року).

При цьому право вимагати повернення щомісячних прострочених платежів у кредитора виникає за обставин, якщо ним дотримано строк давності за вимогами про повернення кредиту в цілому.

Кінцевий строк повернення кредиту за договором № 49496 cred від 09 лютого 2007 року встановлено до 08.02.2008 року.

Із позовом, що розглядається, банк звернувся в суд 18 травня 2015 року (а.с.2).

Врахувавши зазначені вище обставини, а також заяву про застосування позовної давності, яка подана ОСОБА_3 (а.с.42), суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач без поважних причин звернувся в суд з позовними вимогами поза межами встановленого сторонами строку позовної давності, тому правильно відмовив ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у задоволенні позову за пропуском цього строку.

Рішення суду є законним, обґрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв»язку з чим колегія суддів не знаходить підстав для його скасування.

Доводи апеляційної скарги про наявність поважних причин пропуску строку позовної давності у зв»язку зі зміною ОСОБА_2 свого місця проживання та її розшуком не заслуговують на увагу, оскільки з наданої позивачем копії ухвали Подільського районного суду м. Києва від 19 вересня 2013 року про повернення позовної заяви для подачі її до належного суду видно, що позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з вересня 2013 року знав адресу місця проживання останньої. Крім того, місце проживання відповідача ОСОБА_3 не змінилося, однак в суд з позовом Банк звернувся лише 18.05.2015 року, не обґрунтувавши причин пропуску строку звернення (а.с.4). Отже, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не доведено наявність надзвичайних чи непереборних подій, які б перешкоджали зверненню до суду у передбачений Кредитним договором та Договором поруки п»ятирічний строк.

Посилання у скарзі на неповне з»ясування місцевим судом обставин справи теж не заслуговує на увагу, оскільки суд повно та всебічно з»ясував усі обставини і на підставі наданих доказів постановив законне й обґрунтоване рішення.

Тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» відхилити.

Заочне рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 26 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя (підпис)

Судді: (підписи)

Копія вірно: