Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 2-4894/11 Головуючий у 1-й інстанції: Боровікова А.І.
Провадження № 22-ц/778/1795/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Стрелець Л.Г.,

ОСОБА_2,

секретаря Мельник З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 лютого 2016 року про розстрочку виконання рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.01.2012 року у справі за позовом Публічного Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки, -

ВСТАНОВИЛА :

11.12.2015 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_3 про розстрочку виконання рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.01.2012р. по цивільній справі за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки.

Заявник мотивувала свої вимоги тим, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.01.2012 р. з відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 стягнуто на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором у сумі 257 073 грн. 45 коп. та судові витрати у сумі 1820 грн. Після прийняття зазначеного рішення, намагалась врегулювати спірне питання про погашення заборгованості, зверталась до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» із заявою про реструктуризацію боргу та надання можливості сплачувати заборгованість щомісячними платежами. На сьогоднішній день, перебуває в скрутному матеріальному становищі, є пенсіонеркою та інвалідом 2 групи. Однак від сплати боргу не відмовляється, тому просила суд розстрочити виконання рішення суду від 11.01.2012 р. шляхом сплати ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» щомісячних платежів в розмірі 2 000 гривень щомісячно і до повного виконання рішення суду.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 лютого 2016 року відмовлено у задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою, ОСОБА_3, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати, постановити нову якою заяву задовольнити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Судом встановлено, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.01.2012 р. з відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 стягнуто на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором у сумі 257 073 грн. 45 коп. та судові витрати у сумі 1820 грн.

ОСОБА_3 , звертаючись до суду із заявою про відстрочення виконання рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.01.2012року , посилалася на те, що вона не має реальної можливості погасити кредитну заборгованість, оскільки перебуває в крутному матеріальному становищі, є людиною пенсійного віку, інвалідом другої групи ,не працює.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України при набранні рішенням законної сили воно є обов'язковим до виконання на всій території України, а державна виконавча служба, як єдиний орган примусового виконання, зобов'язана прийняти всі необхідні заходи для його виконання.

Відповідно до ст. 373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Аналогічне положення міститься у ч. 1 ст. 36 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якої у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу порядку виконання.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" роз'яснено, що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Таким чином, системне тлумачення положень ст. 373 ЦПК України, ст. 36 Закону України "Про виконавче провадження" дає підстави дійти висновку, що у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення місцевого суду, обґрунтовано виходив із того, що заявником, у порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, які мають характер особливих або виняткових обставин, які утруднюють виконання рішення.

При цьому згідно з вимогами ст. ст. 10, 60, 373 ЦПК Українисаме заявник зобов'язаний довести зазначений локальний предмет доказування, тобто виняткові підстави для відстрочки виконання судового рішення.

Доводи апеляційної скарги, додані до неї матеріали, зміст оскаржуваної судової ухвали, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права при їх постановленні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 лютого 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий Подліянова Г.С.,

Судді: Стрелець Л.Г.,

ОСОБА_2