НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/4241/15
№ 2/183/211/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2016 року м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Парфьонова Д.О., за участі секретаря судового засідання Соловйової Т.Р., представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 28 грудня 2007 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № б/н, на підставі якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 13000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, підтверджується підписом у заяві. Однак відповідач порушив умови кредитного договору в частині своєчасної сплати кредиту, відсотків по ньому та пені у встановленні договором терміни, у звязку з цим станом на 31 травня 2015 року сума заборгованості відповідача складає 16107,18 гривні, з яких: 10842,93 гривні заборгованість за кредитом, 3621,05 гривні заборгованість по процентам за користування кредитом, 400,00 гривень - заборгованість за пенею та комісією, а також 500,00 гривень штраф (фіксована частина), 743,20 гривні штраф (процентна складова).

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Вказав, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання, не своєчасно сплачує виниклу заборгованість за кредитом та процентами, комісію за користування кредитом. Зазначив, що у відповідності до умов договору дію договору було пролонговано. Відповідач продовжує використовувати кредитні кошти, не своєчасно повертає кредитні кошти. Останнє добровільне погашення заборгованості відповідачем здійснювалось в листопаді 2013 року, а тому строк звернення з позовом про стягнення заборгованості не є пропущеним.

Відповідач у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову частково, вказуючи на те, що дійсно, уклав договір кредиту з позивачем та використовував грошові кошти, отримані у кредит. Водночас, вказав на закінчення строку дії договору із закінченням строку дії картки, не пролонгацію договору у встановленому законодавством порядку та пропуск строку звернення позивачем до суду. Зазначив, що банк самостійно, в односторонньому порядку, без узгодження із відповідачем здійснював списання з інших рахунків, відкритих відповідачем у позивача грошових коштів на погашення заборгованості. Вказав на порушення банком прав споживача, допущених при підписанні кредитного договору, неправомірність та необґрунтованість нарахування процентів за користування кредитом та штрафних санкцій. Зазначив на неналежність доказу у справі Умов та правил надання банківських послуг, посилаючись на те, що при підписанні договору діяли інші Умови, ніж надані позивачем суду.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини.

Судом встановлено, що 28 грудня 2007 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № б/н на підставі якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 10000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При цьому, термін дії картки становить 2 роки з моменту підписання договору.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг (надалі - Умови), Тарифами складає між ним та банком договір, підтверджується підписом у заяві.

З огляду на викладене вбачається, що між сторонами склались правовідносини передбачені главою 71 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як передбачено ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Отже, позичальник зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та вимог закону.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконує, допустив прострочення повернення кредиту і сплати відсотків за його користування внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем. Так, станом на 31 травня 2015 року сума заборгованості відповідача складає 16107,18 гривні, з яких: 10842,93 гривні заборгованість за кредитом, 3621,05 гривні заборгованість по процентам за користування кредитом, 400,00 гривень - заборгованість за пенею та комісією, а також 500,00 гривень штраф (фіксована частина), 743,20 гривні штраф (процентна складова).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, суд вбачає підстави для задоволення позову та присудження до стягнення на користь позивача з відповідача заборгованості за кредитним договором у зазначеному вище розмірі.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача вказана заборгованість на підставі ст. 1049 ЦК України, згідно якої позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Оцінюючи посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності через закінчення строку дії карти та договору у 2009 році, суд виходить з положень ст.ст.256, 257 ЦПК України, якими встановлено загальний строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу та який становить 3 роки та сплив якого є підставою для відмови в задоволенні позову. Водночас, також суд враховує і положення ч.1, 3 ст.264 ЦПК України, якими передбачено переривання строку позовної давності у випадку вчинення особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу, після вчинення яких перебіг позовної давності починається спочатку.

Так, надані позивачем матеріали свідчать про те, що відповідач, після закінчення строку дії картки, протягом 2010-2013 років продовжив використання кредитних коштів /а.с.4-6, 53-78/, що свідчить про відсутність з його боку заперечень проти продовження строку дії договору в порядку, визначеному п.9.6 Умов, здійснював повернення кредитних коштів особисто, в тому числі і 28 листопада 2013 року в сумі 100,00 грн., що не заперечувалось ним в судовому засіданні та свідчить про переривання строку позовної давності та початок його відліку саме з цієї дати, а отже звернувшись з позовом 09 липня 2015 року, тобто в межах трирічного строку від дати останнього вчинення дій, що свідчили про визнання боргу, позивач строк позовної давності не пропустив та підстав для його застосування суд не вбачає.

Оцінюючи посилання відповідача на наявність порушень прав споживача при укладанні та виконанні договору, односторонню пролонгацію дії договору, одностороннє списання заборгованості виниклої за договором з інших рахунків відповідача в установі позивача, неправомірне застосування штрафних санкцій суд не приймає до уваги, як безпідставне, не підтверджене належними та допустимими доказами та спростоване доказами, наданими позивачем, зокрема п.п.3.14, 3.17, 4.8, 4.11, 6.6, 6.14, 8.6, 9.6 Умов.

За таких обставин, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що позивачем документально підтверджено сплату судового збору у сумі 1378,00 грн., тому у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 3, 5-8, 10, 57, 60, 88, 212, 214, 215 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () заборгованість за кредитним договором № б/н від 28 грудня 2007 року, яка утворилась станом на 31 травня 2015 року в сумі 16107 (шістнадцять тисяч сто сім) гривень 18 копійок, з яких: 10842,93 грн. заборгованість за кредитом, 3621,05 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 400,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 743,20 грн. штраф (процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () судові витрати у сумі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення в повному обсязі складено 08 квітня 2016 року

Суддя Д.О. Парфьонов