Справа № 211/687/14-ц
Провадження № 2/211/38/16
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

04 квітня 2016 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Бардін О. С.

при секретарі Мариненко Е.П.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2,

ОСОБА_3

представника відповідачів ОСОБА_4

за відсутністю: позивача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в :

позивач звернулася до суду 07 лютого 2014 року з позовом, вказавши, що в 2007 році вона надала в борг відповідачам грошові кошти у розмірі 30 000 доларів США. Гроші відповідачі обіцяли повернути через рік, проте кожного року просили відстрочку, посилаючись на брак коштів та дружні стосунки, а з 2011 року взагалі не реагували на її звернення щодо повернення боргу. В звязку з цим вона 07 лютого 2013 року звернулася до Центрально-Міського РВ з заявою про вчинення злочину відповідачами по факту заволодіння належними їй коштами у розмірі 30 000 доларів США шляхом зловживання довірою.

11 червня 2013 року слідчим Центрально-Міського РВ винесено постанову про закриття кримінального провадження в звязку з відсутністю ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України, та у звязку з відсутністю умислу заволодіння шахрайським шляхом належними позивачці коштами. Згідно суті вказаної постанови слідчим було встановлено, що ОСОБА_6 не заперечує про те, що отримав в борг у ОСОБА_5 30 000 доларів США на ведення бізнесу на які здійснив купівлю необхідного обладнання.

Нею було оскаржено постанову слідчого, ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 14.08.2013 р. в задоволенні скарги відмовлено. При винесенні ухвали суд встановив, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 завжди визнавали свій борг, залишили підтвердження боргу, достатнє для винесення судом рішення про його стягнення у цивільному порядку. Вказана ухвала суду відповідачами не оскаржена.

Також додатковим доказом визнання відповідачами боргу є те, що після звернення ОСОБА_5 до районного відділу міліції з заявою щодо шахрайських дій відповідачами 29.03.2013 р. було їй повернуто частину боргу, а саме 1000 доларів США про що вона надала розписку.

Таким чином сума боргу на сьогоднішній день складає 29 000 доларів США.

Тому, оскільки позивач вважає, що факт отримання відповідачами у позику грошових коштів у розмірі 30 000 доларів США повністю доведений, недотримання письмової форми договору позики згідно ст. 218 ч.1 ЦК України не має наслідком його недійсність, тому просить суд стягнути солідарно з відповідачів позику у розмірі 231797,00 грн. (29 000,00 доларів США станом на 31.01.2014 р. із розрахунку 799,30 грн. за 100 доларів США).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1підтримала заявлені вимоги з підстав, викладених в позові, наполягала на їх задоволенні в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3позовні вимоги не визнали з підстав, викладених в запереченнях. Суду пояснили, що в кінці жовтня 2006 року ОСОБА_5О, знаючи про те, що ОСОБА_6 зі своїм компаньйоном ОСОБА_8 з 2003 року займаються рекламним бізнесом, мали намір його розширити, придбавши обладнання для широкомасштабного друку, запропонувала їм діяти спільно з метою одержання прибутку та запропонувала вкласти свої особисті кошти в розмірі 150000 грн. в придбання вищевказаного обладнання у спільну власність, на що останні погодились, домовившись з ОСОБА_5, що обладнання для широкоформатного друку буде придбано за договором лізингу на імя ОСОБА_8, її частка в праві власності на спільно придбане обладнання буде складати 25% і відповідно вона буде отримувати частку в прибутку від спільної діяльності в розмірі 25%.

Вказана домовленість було досягнута в усній формі, оскільки оформлювати договір про спільну діяльність в письмовій формі ОСОБА_5 відмовилась. Також між ними спільно було вирішено, що обладнання буде придбано на імя ОСОБА_8, оскільки останні зареєстрований як СПД. В разі припинення діяльності було погоджено, що придбане майно буде реалізовано, а кошти після його реалізації розділені відповідно до розміру вкладень. Тобто ніяких домовленостей про надання ОСОБА_5 грошових коштів у борг та повернення їх через певний строк не було.

На виконання вказаних домовленостей між ОСОБА_8 та ТОВ «СЕТКОМ» було укладено договір фінансового лізингу № 0311-24/ЛП на передання відповідного обладнання (фрезерно-гравірувального станок Х-12 та плотеру друкуючого ФЕНИКС»), а ОСОБА_5 надала грошові кошти в сумі 150 000 грн. (а не 30 000,00 грн. як вказує позивач) в якості свого внеску на придбання обладнання для широкомасштабного друку за договором лізингу. Загальна сума сплачених коштів за обладнання з врахуванням відсотків за договором лізингу склала 755171 грн., що підтверджується виписками банку.

Після отримання обладнання за договором лізингу і до 2008 року ОСОБА_5 отримувала свої відсотки від прибутку щомісячно. Всього вона отримала в якості відсотків від використання обладнання грошові кошти на загальну суму 91137,13 грн. Розрахунок відсотків, виплачених ОСОБА_5 в прибутку вівся ОСОБА_6, ОСОБА_8 в зошитах внутрішнього обліку надходжень від використання спільного обладнання. На теперішній час зберігся лише зошит за період з січня 2007 р. по квітень 2008 р. включно та копія підрахунку ОСОБА_5 отриманих коштів. Розписки в отриманні вказаних коштів від позивачки не відбирались у звязку з довірительними відносинами.

У 2008 році обладнання зламалось, для його ремонту ОСОБА_6 взяв кредит в банку, але у звязку з економічною кризою обладнання перестало приносити регулярний дохід. Потім обладнання знову зламалось, ОСОБА_5 будь-які додаткові кошти в ремонт вкладати відмовилась та запропонувала припинити спільну діяльність, на що ОСОБА_6 та ОСОБА_8 їй не заперечували. Між ними трьома було погоджено реалізувати придбане за спільні кошти обладнання, розподіливши кошти від його реалізації згідно вкладених в обладнання грошових сум. На теперішній час реалізовано лише частина обладнання, а саме фрезерно-гравірувального станок від реалізації якого отримано кошти в сумі 3 000 доларів США. Плотер друкуючий ФЕНИКС до цього часу не реалізовано, він є в наявності. Частина коштів, отриманих від реалізації фрезерно-гравірувального станка в сумі 1000 доларів США (7993,00 грн.) була передана ОСОБА_5 про що власне і було складено нею розписку, що долучена нею до позову. За цією розпискою кошти ОСОБА_5 одержано від ОСОБА_6 та ОСОБА_8, в тексті цієї розписки абсолютно не йдеться про повернення боргу. Тому відсутні підстави для задоволення позову.

Крім того, згідно тексту позову, вони ніби то зобовязувались повернуто борг через рік, тобто до листопада 2007 р. Тому вони наполягають на застосуванні строку позовної давності.

Вислухавши представника позивача, відповідачів, дослідивши матеріали цієї справи та матеріали кримінального провадження № 0000448 Центрально-Міського РВ КМУ, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Згідно зі ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. У листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Спірні правовідносини регулюються статтями 1046-1049 ЦК України відповідно до положень яких за договором позики позикодавець передає позичальнику у власність гроші, а позичальник зобов'язується повернути таку ж суму.

Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів.

Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, 11 листопада 2015 року в справі № 6-1967цс15.

У судовому засіданні встановлено, що постановою слідчого СВ Центрально-Міського РВ ОСОБА_9 від 11 червня 2013 р. кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000448 від 07 лютого 2013 р. закрито в звязку з встановленою відсутністю складу кримінального правопорушення. Згідно вказаної постанови, ОСОБА_6 пояснив, що з 2003 року він разом зі своїм компаньйоном ОСОБА_8 займаються рекламним бізнесом. Приблизно у 2006-2007 р.р. ОСОБА_5 розповіла йому про те, що у неї є велика сума грошей, яку вона хотіла би вложити у розвиток якогось бізнесу, щоб отримувати дивіденди. ОСОБА_6 мав намір розширювати свій бізнес з ОСОБА_8 придбавши обладнання для широкомасштабного друку, запропонувавши ОСОБА_5 вкласти 150000 грн. у їх бізнес та отримувати 25% від прибутків, на що остання погодилась. Домовленість між ними була усна. Ці гроші які вложила ОСОБА_5 пішли на перший внесок на лізинг обладнання для широкомасштабного друку. Загальна сума обладнання складала приблизно 500 00,00 грн. До 2008 року ОСОБА_5 отримувала відсотки від прибутків щомісячно. Всього вона отримала суму в еквіваленті 12 000 доларів США. У 2008 році обладнання зламалось, для його ремонту ОСОБА_6 взяв кредит в банку, але у звязку з економічною кризою обладнання перестало приносити регулярний дохід. Потім обладнання знову зламалось, коштів для його ремонту ОСОБА_6 з ОСОБА_10 не знайшов, а ОСОБА_5 будь-які додаткові кошти в ремонт вкладати відмовилась. Остання попросила повернути їй вкладені кошти, на що ОСОБА_6 та ОСОБА_8 їй не заперечували. Оскільки відремонтувати дане обладнання дуже втратно, вирішується питання про його продаж та розподіл коштів від його продажу згідно вкладених у нього грошових сум, про що ОСОБА_6 з ОСОБА_8 неодноразово розповідали ОСОБА_5 Власних коштів на повернення ОСОБА_5 вкладених нею грошей в розвиток сумісного бізнесу з ОСОБА_8 та ОСОБА_5 не має (а.с. 6 копія постанови).

З пояснень ОСОБА_6, які відображені в постанові і були оголошені в судовому засіданні при дослідженні матеріалів кримінального провадження (а.с.16), він, по-перше, не брав у ОСОБА_5 гроші в борг, а вона надала йому та ОСОБА_8 їх для ведення підприємницької діяльності, від якої отримувала узгоджений між ними відсоток. По-друге, мова йде не про 30000 долларів США, а про 150000 гривень.

Тому твердження позивача в позовній заяві про те, що ОСОБА_2 визнавав отримання грошей в борг і в сумі 30000 долларів, є надуманим.

Скарга ОСОБА_5 на постанову слідчого ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 14.08.2013 р. залишена без задоволення (а.с.7 копія ухвали).

29 березня 2013 року ОСОБА_5 склала розписку про отримання частини грошей він указаної в заяві суми в розмірі 1000 доларів США (а.с. 8 копія розписки). Ця розписка підтверджує надані відповідачами в суді пояснення, так як гроші повернуті ОСОБА_8 та ОСОБА_6

Враховуючи надані сторонами докази, суд, встановивши правову природу спірних правовідносин, дійшов до висновку про відсутність укладення між сторонами договору позики. Виходячи з цього судом не обмірковується заява відповідачів про застосування строку позовної давності.

При поданні позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 2320 грн., а повинна була сплатити 2612,40 грн., так як на день подання позову - 07.02.2014р. згідно довідки курс долара складав 1 до 8,708 грн., 30000 доларів дорівнює 261 240 грн. (30000 х 8,708), що є ціною позову. 1% від вказаної суми, тобто сума судового збору, дорівнює 2612,40 грн., позивачем сплачено 2320 грн., недоплачено 292,40 грн. Так як в позові позивачеві відмовлено, недоплачена сума стягується з неї на користь держави.

Керуючись ст.ст.526,530,533,541,610,1046,1047,1048,1049,1050 ЦК України, ст.ст. 10,60,88,212 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

в позові ОСОБА_5 відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати по справі судовий збір в сумі 292 (двісті девяносто дві) гривні 40 копійок

На рішення може бути подана апеляційна скарга в апеляційний суд Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: ОСОБА_11