№ 243/1226/16-ц
№ 2/243/959/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2016 року Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Руденко Л.М.

при секретарі - Воліковій О.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ВАТ Содовий завод про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням терміну її виплати, -

ВСТАНОВИВ:

16.02.2016 р. до Словянського міськрайонного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до ВАТ Содовий завод про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням терміну її виплати, мотивуючи свої вимоги тим, що вона працювала пакувальницею цеху мінеральних наповнювачів ВАТ Содовий завод міста Словянська в період з 11 листопада 1989 року по 18 квітня 2000 року. На протязі цього часу вона неодноразово зверталася до відповідача з вимогою виплатити їй заборговану заробітну плату, але кожний раз отримувала відмову щодо цього через відсутність у нього нібито коштів.

Судовим наказом Словянського міськрайонного суду, справа № 2-н/0544/963/2012, від 23 липня 2012 року вирішено стягнути з ВАТ Содовий завод на її користь заборгованість по заробітній платі у сумі 1191 грн. 40 коп. Виконавчий лист за рішенням суду був своєчасно наданий у ліквідаційну комісію ВАТ Содовий завод та взятий на виконання. Але до цього часу рішення суду не виконане. 18 жовтня 2013 року одержано лист № К-326-3992 Державної виконавчої служби України на імя ОСОБА_2 (для інформування інших). Постановою господарського суду Донецької області від 04.09.2003.5/174Б ВАТ Содовий завод визнано банкрутом. В листі йдеться про те, що постановою № 5/174Б від 04.09.2003 року господарського суду Донецької області ВАТ Содовий завод визнано банкрутом. З приводу виконання рішень судів їм рекомендовано звернутися безпосередньо до ліквідатора ВАТ Содовий завод. Додає, що позовна давність не повинна застосовуватись за вимогами про стягнення невиплаченої заробітної плати при звільненні робітника за нормами чинного законодавства України.

Відповідно до довідки відповідача № 31-9837 від 10.02.2016 року її середній заробіток за 2 останні місяці роботи складає 20 грн. 34 коп. Тарифна ставка складає: (20 грн. 34 коп. + 20 грн. 34 коп.) / (32,8 год. + 32,8 год.) = 0 грн. 62 коп.

Денна заробітна плата складає: 8 х 0 грн. 62 коп. = 4 грн. 96 коп.

Загальна кількість робочих днів складає: 3961 робочих днів.

У відповідності до викладеного загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає: 4 грн. 96 коп. х 3961 робочих днів = 19646 грн. 56 коп.

У звязку з наведеним вважає, що відповідач повинен виплатити на її користь компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі, а саме з 01 травня 2000 року по 01 лютого 2016 року. Приріст індексу споживчих цін за період з 01 лютого 1999 року по 01 лютого 2016 року складає 481,01%. Сума компенсації за період з 01 травня 2000 року по 01 лютого 2016 року складає: 1191 грн. 40 коп. х 481,01% / 100% = 5730 грн. 75 коп.

Просить суд стягнути з відповідача ВАТ "Содовий завод" на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі 19646 грн. 56 коп. по день винесення судом рішення по справі та компенсацію втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів її виплати у сумі 5730 грн. 75 коп.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні не була присутня, але надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідача ВАТ «Содовий завод» в судовому засіданні не був присутній, але надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі їх представника, пояснивши, що крім заробітної плати всі інші вимоги ВАТ Содовий завод, яке знаходиться в ліквідаційній процедурі, не визнає.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 працювала у ВАТ «Содовий завод» з 11.11.1989 року по 18.04.2000 року, коли була звільнена з підприємства (а.с. 4). При звільненні з підприємства остаточний розрахунок по заробітній платі з позивачем проведений не був.

23.07.2012 року Словянським міськрайонним судом Донецької області був виданий судовий наказ по цивільній справі № 2-н/0544/963/2012 про стягнення з ВАТ Содовий завод на користь позивача заборгованість по заробітній платі у сумі 1191 грн. 40 коп. (а.с. 3)

У відповідності до ч.1 ст. 94 КЗпП України « Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу».

Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективною угодою, але не ріже двох разів на місяць через проміжок часу, не перевищуючий шістнадцяти календарних днів.

Частиною першої ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України.

Згідно вимог ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно- правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття «заробітна плата».

Згідно з ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці ( норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов»язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок ( окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов»язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за

підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно з положеннями частини шостої статті 95 Кодексу законів про працю України, статей 33, 34 Закону України « Про оплату праці» від 24 березня 1995 року заходами державного регулювання оплати праці є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв»язку з порушенням строків її виплати.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці працівникам у зв»язку з індексацією за рахунок власних коштів ( стаття 1, частина перша статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року.

Положенням статті 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено компенсацію працівникам втрати частини заробітної плати у зв»язку із порушенням строків її виплати, що провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно зі статтями 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу ( особи), а саме у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати нарахованих громадянам грошових доходів: пенсії, соціальних виплат, стипендії, заробітної плати ( грошового забезпечення тощо).

Отже, кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв»язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв»язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Із роз»яснень, викладених у п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» вбачається, що у справах, пов»язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у зв»язку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що: індексація заробітної плати провадиться згідно зі ст. 33 Закону України «Про оплату праці» між переглядами Верховною Радою України розміру мінімальної заробітної плати і здійснюється відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» і тих положень Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 1998 року №663 ( з внесеними змінами та доповненнями), котрі йому відповідають, підприємством, установою чи організацією, які виплачують заробітну плату, при її нарахуванні починаючи з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, який перевищив 105 відсотків ( величину порога індексації).

За наявності зазначених умов у тому ж самому порядку індексації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у зв»язку з несвоєчасним виконанням рішення.

Компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі ст. 34 Закону України

«Про оплату праці» і Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв»язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 ( зі змінами, внесеними Постановою від 23 квітня 1999 року №692) підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати ( проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів» у зв»язку з порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Стаття 7 вищевказаного Закону передбачає, що відмова власника або уповноваженого ним органу ( особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

Однак, суду позивачем не надано доказів на підтвердження виплати їй заборгованості по заробітній платі на підставі, виданого судового наказу від 23.07.2012 року.

Крім того, в матеріалах справи відсутні данні про розмір заборгованості по місяцях, за які вона утворилася.

Тому саме з цих підстав позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення компенсації заробітної плати в зв»язку з порушенням строків її виплати задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання стосовно виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 19646 грн. 56 коп., суд виходить з наступного.

У відповідності до ч.1 ст. 117 КЗпП України "В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку".

За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці.

Зазначені норми трудового права структурно віднесені до розділу VII "Оплата праці" указаного Кодексу. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.

Про неможливість здійснити розрахунок з позивачем підприємство вказує на відсутність коштів та відкриття Ліквідаційної процедури по справі з приводу банкрутства підприємства на підставі Постанови Донецького Господарського суду від 04 вересня 2003 року.

За положеннями ч. 4 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що дія мораторію не поширюється на вимоги колишніх працівників про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

З урахуванням вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивач просить стягнути з підприємства середній заробіток за час затримки з 19 квітня 2000 року по 15 лютого 2016 року.

В звязку з чим суд розглядає середній заробіток за час затримки з 19.04.2000 року по 15.02.2016 року, що складає 3961 робочих дня.

У відповідності до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 р. "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" встановлено, що закінчення строку виплати заробітної плати ( ст. 115 КЗпП) не є початком перебігу зазначеного процесуального строку, якщо не оспорюється право на її одержання; у відповідних випадках ця обставина може бути підставою для вимог про компенсацію втрати частини заробітку у зв'язку із затримкою його виплати. Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП.

У відповідності до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 р. "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці": "Задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення."

Тому з підприємства - ВАТ "Содовий завод" на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути середній заробіток за весь час затримки виплати розрахунку.

У відповідності до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 ( зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року №348) середньоденний заробіток позивача складає 4 грн. 96 коп., зазначена сума визначена з урахуванням довідки відповідача № 31-9837 від 10.02.2016 року, в якій зазначено, що її середньомісячна заробітна плата за останні два місяці роботи складала 20 грн. 34 коп.

Відповідно до п.8 Постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення середньої заробітної плати" №100 від 08 лютого 1995 року, нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин).

Отже, розрахунок суми середнього заробітку за час затримки виплати складає 19646 грн. 56 коп. з розрахунку: 4 грн. 96 коп. (середньоденна заробітна плата) х 3961 (робочих днів).

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати розрахунку підлягають задоволенню.

Згідно п. 1 ч. 1 ст.5 ЗУ "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин.

Виходячи з цього, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати, а саме судовий збір в сумі 551,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 10, 11, 27, 59, 60, 61, 64, 88, 192, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. 117 КЗпП України, ст. 23 ЦК України. Законом України "Про оплату праці", Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", Законом України "Про відновлення платоспроможності боржник або визнання його банкрутом", Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів зв»язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року, Законом України "Про судовий збір суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ВАТ Содовий завод про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням терміну її виплати - задовольнити частково.

Стягнути з Відкритого Акціонерного Товариства "Содовий завод", яке розташоване за адресою: 84100 Донецька область, м. Слов'янськ, вул. Чубаря, б. 91, р/рахунок № 263103 у АК ПІБ, МФО 334561, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 19646 (девятнадцять тисяч шістсот сорок шість) грн. 56 коп.

Стягнути з Відкритого Акціонерного Товариства "Содовий завод", яке розташоване за адресою: 84100 Донецька область, м. Слов'янськ, вул. Чубаря, 6.91, р/рахунок № 263103 у АК ПІБ, МФО 334561, судовий збір на користь держави у розмірі 551,20 гривень на доходний рахунок № 0075, банк отримувача ГУДКСУ у Донецькій області, МФО 834016, КОД ЄДРПОУ (банку) 37803368, код ЄДРПОУ (суду) 26503448, код класифікації доходів бюджету 22030001, отримувач УК /Слов'янськ/22030001.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: