У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

КоротунаВ.М., Нагорняка В.А., ЮровськоїГ.В.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Полтавський дослідний механічний завод» в особі голови ліквідаційної комісії Гордієнка Дмитра Анатолійовича до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Полтаві про визнання акта про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, недійсним, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Полтавський дослідний механічний завод» в особі голови ліквідаційної комісії Гордієнка Дмитра Анатолійовича на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 26 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 21 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року Публічне акціонерне товариство «Полтавський дослідний механічний завод» (далі - ПАТ «ПДМЗ») в особі голови ліквідаційної комісії Гордієнка Д.А. звернулось до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Полтаві про визнання акта про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, недійсним.

Позивач посилався на те, що 12 серпня 2013 року на адресу позивача надійшла вимога відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Полтаві про визнання капіталізованих платежів в розмірі 138 966 грн, яку ПАТ «ПДМЗ» відхилив.

Такі дії позивача оскаржило відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Полтаві, звернувшись до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом про стягнення капіталізованих платежів у розмірі 138 966 грн, додавши до позову акт від 30 листопада 2006 року про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом стосовно ОСОБА_8

Позивач зазначав, що до надходження вимоги відділення від 07 серпня 2013 року про існування акта йому відомо не було.

Позивач вказував, що акт від 30 листопада 2006 року є незаконним та безпідставним, оскільки розслідування нещасного випадку було проведено через 21 рік після його настання, що унеможливлює встановлення всіх фактичних обставин, за яких стався нещасний випадок, а тому просив визнати акт від 30 листопада 2006року про нещасний випадок пов'язаний з виробництвом недійсним.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 26 листопада 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 21 січня 2016 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «ПДМЗ», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно зі ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_8 з 10 січня 1981 року по 07 січня 1987 року працював на Полтавському ливарно-механічному заводі у ковальсько-заготівельному дільниці різальником металу на пилах і ножовнях.

22 листопада 2006 року директор ВАТ «ПДМЗ» ОСОБА_5, за заявою ОСОБА_8 видав наказ № 26 «Про створення комісії по розслідуванню нещасного випадку виробничого характеру, що стався 12 жовтня 1985 року з ОСОБА_8».

30 листопада 2006 року комісією з розслідування нещасного випадку, на підставі акта розслідування нещасного випадку від 27 листопада 2006 року, було складено акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, згідно з яким 12 жовтня 1985 року майстер дільниці Полтавського ливарно-механічного заводу ОСОБА_11 дав завдання різальнику по металу нарізати на гільйотинних ножицях заготівки з листа металу. Приблизно о дев'ятій годині ОСОБА_8 проводив роботи, запускаючи гільйотинні ножиці за допомогою кнопки, яка знаходилась в лівій стороні механізму. Захисна огорожа для запобігання потраплянню рук в небезпечну зону, була відсутня. Завершивши роботи по нарізанню металу ОСОБА_8 вирішив дістати останній шматок заготовки руками. В цей час відбулося самовільне запускання ножиць, внаслідок чого ОСОБА_8 отримав травму лівої руки. Негайно було повідомлено керівництво цеху. До травмпункту потерпілого було доставлено транспортом підприємства.

Відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда № 41, ОСОБА_8 внаслідок травми, отриманої у 1985 році, було ампутовано III і IV фаланги пальців лівої кисті руки.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України «Про охорону праці».

За положеннями ст. 22 Закону України «Про охорону праці» роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об'єднаннями профспілок.

За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов'язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування.

Згідно з п. 10 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року (далі - Порядок), роботодавець, одержавши повідомлення нещасний випадок зобов'язаний негайно: утворити наказом комісію з розслідування нещасного випадку у складі не менше ніж три особи та організувати розслідування.

Пунктом 11 Порядку визначено, що до складу комісії включаються керівник (спеціаліст) служби охорони праці або посадова особа, на яку роботодавцем покладене виконання функцій спеціаліста з питань охорони праці (голова комісії), керівник структурного підрозділу підприємства, на якому стався нещасний випадок, представник робочого органу виконавчої дирекції Фонду за місцезнаходженням підприємства (за згодою), представник первинної організації профспілки, членом якої є потерпілий, уповноважена найманими працівниками особа з питань охорони праці, якщо потерпілій є членом профспілки, інші особи.

Відповідно до ч.ч. 1-6 п. 13 Порядку комісія зобов'язана протягом трьох діб: обстежити місце нещасного випадку, одержати пояснення потерпілого, якщо це можливо, опит свідків нещасного випадку та причетних до нього осіб; визначити відповідність умов праці та її безпеки вимогам законодавства про охорону праці; з'ясувати обставини і причини нещасного випадку; визначити, чи пов'язаний цей випадок з виробництвом; установити осіб, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, розробити заходи щодо запобігання подібним нещасним випадкам; скласти акт розслідування нещасного випадку за формою Н-5 згідно з додатком 2 у трьох примірниках, а також акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, за формою 11-1 згідно з додатком 3 у шести примірниках, якщо цей нещасний випадок визнано таким, що пов'язаний з виробництвом, або акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, за формою НПВ згідно з додатком 4, якщо цей нещасний випадок визнано таким, що не пов'язаний з виробництвом, і передати їх на затвердження роботодавцю.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив із того, що строк розслідування нещасних випадків, які сталися на виробництві, не діє, якщо про них не було повідомлено керівника підприємства чи роботодавця потерпілого. Розслідування нещасного випадку проводилось у складі повноважної комісії, відповідно до встановленого законом порядку. Акт розслідування погоджено повноважними членами комісії і роботодавцем в особі директора ВАТ «ПДМЗ», тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судами не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Полтавський дослідний механічний завод» в особі голови ліквідаційної комісії Гордієнка Дмитра Анатолійовича відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 26 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 21 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

КоротунВ.М. Нагорняк В.А. ЮровськаГ.В.