233 № 233/4525/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2016 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Малінова О.С.

при секретарі Поварніциній А.С.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Костянтинівка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2, про встановлення факту родинних відносин, -

В С Т А Н О В И В:

30 липня 2015 року ОСОБА_4 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті її цивільного чоловіка ОСОБА_5, померлого 22 липня 2015 року. З ОСОБА_5 вони спільно проживали та вели спільне господарство понад 5 років.

До початку розгляду справи по суті позивачка ОСОБА_4 доповнила позовні вимоги, прохаючи суд також встановити факт її спільного проживання з ОСОБА_5 однією сімєю з серпня 2009 року.

У попередньому судовому засіданні позивачка ОСОБА_4 просила залишити без розгляду її позов в частині визнання права власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2, і ухвалою суду від 07 жовтня 2015 року позов ОСОБА_4 в цій частині було залишено без розгляду.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_1 уточнили формулювання позовних вимог, просили суд визнати позивачку ОСОБА_4 спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_5, померлого 22 липня 2015 року, у звязку з її проживанням однієї сімєю із спадкодавцем не менш пяти років до часу відкриття спадщини.

У судовому засіданні ОСОБА_4 пояснила, що влітку 2009 року вона познайомилась із ОСОБА_5, який був на той час розлучений. Деякий час вони проживали у будинку померлої матері ОСОБА_5 у селі Степанівка Костянтинівського району. Восени, після настання холодів, вони перебрались до квартири матері позивачки на вул. Калініна, 38 м. Костянтинівки, де проживали до липня 2010 року до придбання спільної квартири АДРЕСА_1. Власник квартири проживав на іншому поверсі цього ж підїзду. Вони з ОСОБА_5 обидва працювали, вона і тепер працює помічником вихователя у дитячому садку. Кошти на придбання квартири вони потроху збирали, коли проживали у квартирі її матері. За квартиру вони сплатили близько 22 тисяч гривень. Це можуть підтвердити свідки, які були присутні при передачі коштів. Після цього, вони з ОСОБА_5 перебрались до цієї квартири, придбавали меблі, робили ремонт. Після смерті ОСОБА_5 вона поховала його за власні кошти і продовжує мешкати у цій квартирі. Просила задовольнити її позов у звязку із необхідністю вступу у права спадкування.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечували. Відповідачка ОСОБА_2 пояснила, що її батьки розлучились, але потім продовжували мешкати разом у будинку бабусі до її смерті, яка померла. Позивачку ОСОБА_4 вона побачила тільки на похоронах батька. Із батьком вона особисто перестала спілкуватись з осені 2010 року, коли дізналася, що той продав будинок своєї матері її бабусі, у якому була також і її частка. Їй відомо, що батько придбав у місті Костянтинівці квартиру, але за скільки і де їй не відомо.

Зясувавши вищенаведену позицію сторін, допитавши свідків та перевіривши письмові докази, суд вважає, що позов ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Так, свідок ОСОБА_6, яка була приведена до присяги та попереджена про кримінальну відповідальність за відмову від дачі показань та дачу неправдивих показань, що познайомилась із позивачкою ОСОБА_4 та її цивільним чоловіком ОСОБА_5 наприкінці 2009 року, коли останні проживали в квартирі матері ОСОБА_4, а ОСОБА_5 працював разом з її чоловіком ОСОБА_7. У 2010 році ОСОБА_4 разом із ОСОБА_5 придбали квартиру у їх будинку після чого вони продовжили спільну дружбу сімями, ходили до кафе, разом їздили на відпочинок, допомагали їм облаштовуватись у квартирі. Це спілкування продовжувалось до самої смерті ОСОБА_5. Їй відомо, що кошти на цю квартиру ОСОБА_4 і ОСОБА_5 збирали разом. Аналогічні пояснення у судовому засіданні надав свідок ОСОБА_7 цивільний чоловік ОСОБА_6

Свідок ОСОБА_8 яка була приведена до присяги та попереджена про кримінальну відповідальність за відмову від дачі показань та дачу неправдивих показань, у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_9 - її цивільний чоловік мав у власності однокімнатну квартиру АДРЕСА_2, влітку 2010 року до них звернулись позивачка ОСОБА_4 та її цивільний чоловік ОСОБА_5 з приводу купівлі цієї квартири. Коли дійшли згоди щодо ціни, то ОСОБА_5 і ОСОБА_4 принесли кошти готівкою. Під час передачі грошей у сумі 22000 гривень ОСОБА_5 пояснив, що це їх із ОСОБА_4 спільні кошти. При цьому були присутні у якості свідків сусіди. Вона сприймана позивачку і ОСОБА_5 як одну сімю, інколи зверталась до ОСОБА_4 по-сусідськи, остання постійно проживала у придбаній квартирі.

Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які були приведені до присяги та попереджені про кримінальну відповідальність за відмову від дачі показань та дачу неправдивих показань, у судовому засіданні пояснили, що проживають у ІНФОРМАЦІЯ_1 і є сусідами позивачки ОСОБА_4. На початку літа 2010 року вона разом із своїм цивільним чоловіком ОСОБА_5 придбала квартиру у їх підїзді та почали в ній постійно проживати однією сімєю. Це тривало до смерті ОСОБА_5 в липні 2015 року. Свідок ОСОБА_11 також пояснив, що був особисто присутній під час передачі коштів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 власнику квартири ОСОБА_9. Розписку про передечу коштів писала ОСОБА_4.

Свідок ОСОБА_12, яка була приведена до присяги та попереджена про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань, пояснила, що позивачка ОСОБА_4 є її рідною донькою. З покійним ОСОБА_5 донька познайомилась влітку 2009 року та деякий час проживали у селі Степанівка у будинку ОСОБА_5. Восени того ж року вони попросилися пожити в її квартиру, оскільки добиратися на роботу із села було проблематично. Вона погодилась і протягом осені-зими 2009-2010 років донька із ОСОБА_5 проживали в її квартирі. Вона допомагала їм, годувала та самостійно сплачувала комунальні послуги, оскільки вони спільно вирішили, що Козубскій та ОСОБА_5 слід придбати окрему квартиру. Однокімнатну квартиру у малосімейці вони знайшли і придбали влітку 2010 року.

Крім цього, сумісне проживання позивачки ОСОБА_4 із ОСОБА_5 підтверджено письмовими докази, які були надані позивачкою, що містяться в матеріалах справи, а саме: технічним паспортом на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.7-10); нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу вказаної квартири від 28 липня 2010 року між ОСОБА_5 та продавцем ОСОБА_9 та реєстраційними документами (а.с.11-14); товарними чеками на придбання ліків та довідкою про причину смерті ОСОБА_5 та документами про оплату ритуальних послуг, які надані позивачкою ОСОБА_4 (а.с.62-70); згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_5 помер 22 липня 2015 року в м.Костянтинівка Донецької області (а.с. 15).

Свідки з боку відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_13 та ОСОБА_14, які були приведені до присяги та попереджені про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань та за відмову від дачі показань, у судовому засіданні не підтвердили, але й не спростували доводів, наведених позивачкою ОСОБА_4 про термін її спільного проживання із ОСОБА_5. Із слів померлого ОСОБА_5 їм відомо, що останній придбав у місті Костянтинівці квартиру за кошти, виручені від продажу земельного сертифікату, який належав його померлій матері.

Суд критично оцінює пояснення свідка ОСОБА_14 щодо відсутності будь-якої жінки за місцем проживання ОСОБА_5 після смерті матері останнього, при цьому суд враховує нерегулярність відвідин свідком будинку ОСОБА_5 у денний час, беручи до уваги ті обставини, що позивачка ОСОБА_4 працювала вдень у дитячому садку і свідок міг її не зустріти.

Свідок ОСОБА_15, яка була приведена до присяги та попереджена про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань, яка пояснила, що відповідачка ОСОБА_2 її рідна донька від шлюбу з померлим ОСОБА_5. Вони розлучилися ще 28 жовтня 2008 році, але деякий час продовжували проживати разом, намагаючись зберегти сімю. Вони проживали у її будинку та надавали допомогу матері чоловіка, яку паралізувало, до смерті останньої. Але після смерті матері ОСОБА_5 стосунки з ним остаточно увірвалися і вона вдруге вийшла заміж. Вона стверджує, що у будинку покійної матері ОСОБА_5 останній з іншими жінками ніколи не проживав. При цьому вона не заперечувала, що колишній чоловік придбав квартиру у місті та тих обставин, що позивачка ОСОБА_4 проживала з ним протягом не менш трьох років та займалась його похованням.

Судом не приймаються до уваги заперечення представника відповідача ОСОБА_3 в частині того, що під час нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири від 28 липня 2010 року померлий ОСОБА_5 писав заяву, також посвідчену нотаріусом, згідно якої останній пояснив, що на час підписання цього договору він не перебуває у шлюбі та фактичних шлюбних відносинах та купує квартиру за власні кошти (а.с. 59), оскільки згідно довідки нотаріуса останній підтвердив лише відсутність у паспорті покупця, окрім реєстрації шлюбу та розірвання шлюбу із ОСОБА_15, інших відміток про реєстрацію шлюбу. Тобто решта даних, щодо перебування у фактичних шлюбних відносинах та належності коштів на придбання квартири, нотаріусом не могли бути перевірені та не перевірялись і вказана заява розцінюється судом з урахуванням інших належних та допустимих доказів, отриманих під час розгляду цієї справи. А вказані обставини спростовуються вищенаведеними поясненнями свідків щодо часу спільного проживання позивачки ОСОБА_4 із ОСОБА_15.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачкою ОСОБА_2 та її представником ОСОБА_3 не надано суду доказів на спростування спільного проживання позивачки ОСОБА_4 із померлим ОСОБА_2 протягом 2009 року та походження грошових коштів на придбання квартири із інших джерел, ніж зазначено позивачкою та підтверджено вищенаведеними поясненнями свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_12 Пояснення свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в частині походження коштів у ОСОБА_5 на придбання квартири від продажу земельного сертифікату, належного його померлій матері, - судом не враховуються, оскільки продаж землі заборонено законодавчо, а пояснення свідків носять характер припущень, та ґрунтуються лише на словах померлого. Інших доказів в обґрунтування цього суду не надано.

З урахуванням вищенаведеного суд вважає доведеним факт спільного проживання позивачки ОСОБА_4 однією сімєю із ОСОБА_5, який помер 22 липня 2015 року, з липня 2009 року по день його смерті, тобто більше пяти років на час відкриття спадщини.

При цьому суд керується положеннями ст. 256 ЦПК України і приймає рішення про встановлення цього факту саме в порядку позовного провадження, оскільки цей факт позивачці необхідний саме для необхідності її вступу в права спадкування.

Щодо позовних вимог ОСОБА_4 про визначення черговості у спадкуванні, то в цій частині суд вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні, оскільки порядок спадкування за законом та черговість спадкування визначені главою 86 Цивільного кодексу України і додатковому визначенню судовим рішенням не підлягають.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, про встановлення факту родинних відносин, - задовольнити частково.

Встановити, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженка м. Красноград Харківської області, проживала однією сімєю із ОСОБА_5, який помер 22 липня 2015 року в м. Костянтинівка Донецької області, з липня 2009 року по день його смерті, тобто більше пяти років на час відкриття спадщини.

В решті позовних вимог відмовити.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені 29 лютого 2016 року, у повному обсязі рішення буде виготовлене 05 березня 2016 року.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги до Костянтинівського міськрайонного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі відсутності сторін у судовому засіданні,- у той же строк після отримання копії цього рішення.

Суддя