Провадження №2/761/1267/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 березня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Рибака М.А.,

при секретарі Савенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду міста Києва в залі судових засідань цивільну справу за первісним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ ЛІЗНИГ УКРАЇНА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ ЛІЗНИГ УКРАЇНА» про визнання поруки припиненою, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ ЛІЗНИГ УКРАЇНА» (далі по тексту - позивач, ТОВ «ПОРШЕ ЛІЗНИГ УКРАЇНА») звернулось до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКА ТОРГІВЕЛЬНО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» (далі по тексту - відповідач-1, ТОВ «УТІК») та ОСОБА_1 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_1.) про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 21.12.2012 року між ТОВ «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА» та ТОВ «УКРАЇНСЬКА ТОРГІВЕЛЬНО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» було укладено Договір про фінансовий лізинг №00006075 та Додатки до Договору лізингу, за умовами якого позивач прийняв на себе зобов'язання придбати у власність від продавця, обраного відповідачем-1, Об'єкт лізингу (транспортний засіб VW Polo Sedan 1,6 benzin 2012 року виробництва) відповідно до встановлених Лізингоодержувачем умов придбання та технічних характеристик (специфікацій) та передати його у користування Лізингоодержувача на строк та на умовах, визначених цим Контрактом, а відповідач-1 зобов'язався прийняти Об'єкт лізингу у користування та сплачувати Лізингодавцю Лізингові платежі та інші платежі, які підлягають здійсненню за цим контрактом, та виконувати інші обов'язки, передбачені Контрактом та чинним законодавством.

Також зазначав, що Договір лізингу та Загальні умови містять положення про поруку, згідно з якими, з метою забезпечення виконання обов'язків Лізингоодержувача перед Лізингодавцем, фізична особа ОСОБА_1 своїм підписом на Договорі лізингу, всіх додатках до нього та Акті прийому-передачі Об'єкту лізингу поручився перед Лізингодавцем за виконання Лізингоодержувачем обов'язків за Договором лізингу і, як Поручитель, несе солідарну відповідальність за виконання зобов'язань Лізингоодержувача на підставі або у зв'язку з цим Договором про фінансовий лізинг та його невід'ємними частинами, а також Загальними комерційними умовами внутрішнього фінансового лізингу, рахунками для лізингових платежів/Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів (Планом відшкодування).

На виконання умов Договору лізингу Позивачем було укладено Договір купівлі-продажу автомобіля №1 122953/2012 від 25.12.2012 року та передано Лізннгоодержувачу у користування під виплату лізингових платежів Об'єкт лізингу згідно з Договором лізингу та додатками до нього.

Враховуючи неодноразові прострочення по оплаті заборгованості з боку відповідача-1 та у зв'язку з тим, що таке прострочення тривало більше 30 днів, позивачем з метою самозахисту свого права шляхом припинення зобов'язання та реалізації положень ч. 2 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг», на адресу відповідачів було направлено вимоги від 17.09.2014 року про сплату заборгованості за договором, повернення Об'єкта лізингу та повідомлення про відмову від договору. Однак викладені вимоги позивача відповідачами були проігноровані.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за Договором про фінансовий лізинг №00006075 від 21.12.2012 року в сумі 191934,70 грн., з яких: 44152,94 грн. - сума заборгованості за лізинговими платежами; 18060,64 грн. - сума інфляційних втрат; 930,73 грн. - 3% річних за час прострочення; 3018,06 грн. - сума пені за прострочення виконання зобов'язання згідно із вимогами ст. 625 ЦК України.

Окрім того, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів 43722,12 грн. - витрати позивача згідно з п.п. 6.1., 8, 13 Загальних умов Договору лізингу (в тому числі за послуги з адміністрування та обслуговування); 68923,42 грн. - сума витрат згідно з п. 12.9. Загальних умов Договору лізингу (упущена вигода); 7126,79 грн. - проценти за користування чужими грошовими коштами та 6000,00 грн. - витрат на оплату юридичних послуг.

Не погоджуючись із позовною заявою, відповідач-2 подав зустрічний позов про визнання поруки за договором про фінансовий лізинг № 00006075 від 21.12.2012 року, припиненою.

Позовні вимоги за зустрічним позовом мотивовані тим, що договором про фінансовий лізинг не було визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, а тому звернувшись із вимогою про сплату заборгованості та повідомленням про відмову від договору 17.09.2014 року (яку відповідач отримав 24.09.2014 року), а тому не звернувшись до суду із позовом протягом шести місяців із вказаної дати, позивач за первісним позовом втратив право на захист свого права в судовому порядку за рахунок поручителя.

Ухвалою суду від 10.02.2016 року провадження у справі в частині вимог товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ ЛІЗНИГ УКРАЇНА» до товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКА ТОРГІВЕЛЬНО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом позов підтримав та просив суд про його задоволення. В задоволенні зустрічного позову просив відмовити у зв'язку із необгрунтованістю.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 первісний позов не визнав та просив суд відмовити у його задоволенні з підстав, зазначених в запереченнях на позовну заяву. Зустрічний позов просив задовольнити та визнати поруку за договором про фінансовий лізинг № 00006075 від 21.12.2012 року, припиненою.

Вислухавши пояснення представників сторін, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за первісним позовом та задоволення зустрічного позову з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 21.12.2012 року між ТОВ «ПОРШЕ ЛІЗНИГ УКРАЇНА» (за договором - Лізингодавець), ТОВ «УКРАЇНСЬКА ТОРГІВЕЛЬНО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» (за договором - Лізингоодержувач) та ОСОБА_1 (за договором - Поручитель) було укладено договір про фінансовий лізинг № 00006075, за яким Лізингодавець прийняв на себе зобов'язання придбати у власність від продавця, обраного Лізингоодержувачем, Об'єкт лізингу (транспортний засіб VW Polo Sedan 1,6 benzin 2012 року виробництва) відповідно до встановлених Лізингоодержувачем умов придбання та технічних характеристик (специфікацій) та передати його у користування Лізингоодержувача на строк та на умовах, визначених цим Контрактом, а Лізингоодержувач в свою чергу зобов'язався прийняти Об'єкт лізингу у користування та сплачувати Лізингодавцю Лізингові платежі та інші платежі, які підлягають здійсненню за цим контрактом, та виконувати інші обов'язки, передбачені Контрактом та чинним законодавством (а.с. 15-29).

25.12.2012 року між ТОВ «Атлант-М Дніпровська набережна» та ТОВ «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА» було укладено договір купівлі-продажу автомобіля Volkswagen Polo 2012 року випуску (а.с. 30-40), який на підставі акту прийому-передачі від 27.12.2012 було передано ТОВ «УКРАЇНСЬКА ТОРГІВЕЛЬНО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» (а.с. 41).

Відповідно до ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

ТОВ «УКРАЇНСЬКА ТОРГІВЕЛЬНО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» сплачувало лізингові платежі, проте починаючи з 04.12.2013 року у товариства почала обліковуватись заборгованість за договором фінансового лізингу, у зв'язку із чим позивач звертався із нагадуваннями про несплату (а.с. 48-58).

17.09.2014 року позивач звернувся до ТОВ «УКРАЇНСЬКА ТОРГІВЕЛЬНО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» із вимогою про сплату заборгованості за договором, повернення Об'єкта лізингу та повідомлення про відмову від договору (а.с. 59).

Окрім того, договором фінансового лізингу було передбачено умови про поруку, за якими, з метою забезпечення виконання обов'язків Лізингоодержувача перед Лізингодавцем, фізична особа ОСОБА_1, зобов'язався нести солідарну відповідальність за виконання зобов'язань Лізингоодержувача на підставі або у зв'язку з цим Договором про фінансовий лізинг та його невід'ємними частинами, а також Загальними комерційними умовами внутрішнього фінансового лізингу, рахунками для лізингових платежів/Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів (Планом відшкодування).

Згідно із «Умовами поруки» Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, які є додатком до Договору про фінансовий лізинг (а.с. 20-29), ці умови поруки набирають чинності з моменту їхнього підписання Порше Лізинг Україна та Поручителем та залишаються чинними до повного виконання зобов'язань Лізингоодержувача, передбачених п. 12 цього контракту.

Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Частиною 4 статті 559 ЦК України закріплено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Згідно із роз'ясненнями, які містяться в п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року N 5, відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду України у справі за № 6-106цс14, за змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

У разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за основним договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

За умови пред'явлення боржнику й поручителю вимог про дострокове виконання зобов'язання з повернення кредиту, змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобов'язання й порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя протягом шести місяців від зміненої дати виконання основного зобов'язання.

Також згідно із Правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у справі № 6-53цс14, регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

При цьому зазначене положення не виключає можливості пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту, або із дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Із матеріалів справи вбачається, що 17.09.2014 року позивачем було надіслано відповідачу вимогу про сплату заборгованості за договором, повернення Об'єкту лізингу та повідомлення про відмову від договору (а.с. 61).

Згідно із ч. 3 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» відмова від договору лізингу є вчиненою з моменту, коли інша сторона довідалася або могла довідатися про таку відмову.

Таким чином, надіславши вимогу до відповідачів 17.09.2014 року, позивач відмовився від договору лізингу (що також було підтверджено представником позивача в судовому засіданні) та фактично поставив питання про дострокове погашення заборгованості за договором.

Проте, із позовом до суду, ТОВ «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА» звернулось засобами поштового зв'язку 22.08.2015 року, а саме з пропуском шестимісячного строку, передбаченого статтею 559 ЦК України.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про те, що порука за договором про фінансовий лізинг № 00006075 від 21.12.2012 року, укладеним між товариством з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ ЛІЗНИГ УКРАЇНА», ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКА ТОРГІВЕЛЬНО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» є припиненою, що виключає можливість задоволення первісного позову до ОСОБА_1 та зумовлює обставини для задоволення зустрічного позову в повному обсязі.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні первісного позову в повному обсязі та до задоволення зустрічного позову.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ ЛІЗНИГ УКРАЇНА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ ЛІЗНИГ УКРАЇНА» про визнання поруки припиненою - задовольнити.

Визнати поруку за договором про фінансовий лізинг № 00006075 від 21.12.2012 року, укладеним між товариством з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ ЛІЗНИГ УКРАЇНА», ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКА ТОРГІВЕЛЬНО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ», припиненою.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ М.А. РИБАК