ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/353/16-ц
провадження № 2/753/2419/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2016 р.Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

при секретарі - Кубів С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_2 про усунення перешкод у реалізації права володіння, користування, розпорядження нерухомим майном шляхом виселення,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»(далі - позивач, ТОВ «КЕй-Колект») звернулось до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач, ОСОБА_2) про усунення перешкод у реалізації права володіння, користування, розпорядження нерухомим майном шляхом виселення.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 21 вересня 2006 року ОСОБА_2 уклав із АКІБ «УкрСиббанк» кредитний договір № 27-9KR/09-2006И. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 27-9KR/09-2006И між Банком і ОСОБА_2 було укладено Іпотечний договір № 27-9KR/09-2006И від 21 вересня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченко О.І, відповідно до умов якого в іпотеку було передано квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1. 11 червня 2012 року Банк відступив ТОВ «Кей-Колект» відповідно до Договору факторингу № 4 та Договору про відступлення прав за іпотечними договорами свої права вимоги до відповідачів за зобов'язаннями по Кредитному договору та Іпотечному договору.

У зв'язку з грубим порушенням ОСОБА_2 умов кредитного договору, зокрема, неповернення кредиту, несплати процентів та комісій за користування кредитом, ТОВ «Кей-Колект» в позасудовому порядку врегулював питання звернення стягнення на предмет іпотеки, що передбачено умовами Договору іпотеки та Законом України «Про іпотеку». Зокрема, 07 квітня 2015 року ТОВ «Кей-Колект» набуло у порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, та підтверджується витягом про реєстрацію права власності з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

02 грудня 2015 року ТОВ «Кей-Колект» була здійснена спроба потрапити у власну квартиру, однак було виявлено, що у ньому незаконно проживають треті особи. Підстави перебування третіх осіб в квартирі власнику невідомі. Під час візиту вони своїми діями всіляко перешкоджали потрапити всередину квартири, добровільно виїхати не бажають, посилаючись на те, що нібито відповідач надав їм дозвіл на проживання в ній.

29 листопада 2015 року ТОВ «Кей-Колект» було направлено на адресу відповідача вимогу про добровільне виселення та звільнення жилого приміщення на протязі місяця з дня отримання даної вимоги. Вищевказана вимога була отримана відповідачем 02.12.2015 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Однак, станом на даний час ОСОБА_2 добровільно не звільнив квартиру, а також перешкоджають ТОВ «Кей-Колект» у вільному доступі до неї. Таким чином, на даний час в результаті незаконних дій відповідача ТОВ «Кей-Колект» фактично позбавлений можливості розпоряджатися своїм майном.

Враховуючи викладене, позивач ТОВ «Кей-Колект» з посиланням на вимоги ст. 40 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 316, 317, 321, 387, 391 ЦК України, ст. 106 ЖК України просив задовольнити позов про усунення перешкод у реалізації права володіння, користування, розпорядження нерухомим майном шляхом виселення відповідачів з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності ТОВ «Кей-Колект».

В судове засідання представник позивача ТОВ «Кей-Колект» не з'явився, повідомлений належним чином, причини неявки в судове засідання не відомі, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Водночас, в судовому засіданні, призначеному на 09.03.2016 року представник позивача позов підтримав і просив його задовольнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позов не визнав і заперечував проти його задоволення, посилаючись на те, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Реєстраційної служби Головного управління юстиції в м. Києві, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Канівець Любові Миколаївни, Державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Марченка Олександра Анатолійовича про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на житлову квартиру АДРЕСА_1. Отже позивач не є власником квартири.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21.09.2006 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (банк) та ОСОБА_2 (позичальник) було укладено кредитний договір № 27-9KR/09-2006И.

21.09.2006 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_2 (іпотекодавець) було укладено договір іпотеки № 27-9KR/09-2006И /житлове приміщення/, згідно якого іпотекодавець для забезпечення виконання усіх грошових зобов'язань за кредитним договором № 27-9KR/09-2006И від 21.09.2006 передав в іпотеку нерухоме майно - однокімнатну квартиру, загальною площею 33,10 кв.м., житловою площею 13,90 кв.м., яка знаходиться на восьмому поверсі дев'ятиповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно умов п. 1.2. Договору іпотеки іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором № 27-9KR/09-2006И від 21 вересня 206 року та за кредитним договором № 27-9KR/09-2006И від 21 вересня 206 року.

Відповідно до умов п. 2.1.1. Договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем зобов»язань за Кредитним договором Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок Предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами.

Згідно умов п. 2.1.2. Договору іпотеки у разі порушення Іпотекодавцем обов'язків, встановлених цим Договором, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язань за Кредитним договором, а у разі невиконання Іпотекодавцем цієї вимоги-звернути стягнення на предмет іпотеки.

В розділі 5 договору іпотеки зазначено, що сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, що містяться в цьому договорі. Іпотекожержатель самостійно визначає один із наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки:

- передачу Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку";

- право Іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, у порядку встановленому статтею 38 Закону України "Про іпотеку".

У разі настання обставин, зазначених в пункті 4.1 цього договору іпотеки, Іпотекожержатель надсилає рекомендованим листом Іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя. В повідомленні про яке йдеться в пункті 5.2, Іпотекожержатель зазначає, який із способів задоволення вимог Іпотекожержателем для задоволення своїх вимог.

З матеріалів справи вбачається, що 11.06.2012 між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ" (фактор) було укладено договір факторингу № 4, відповідно до якого клієнт зобов'язується передати у власність фактору, а фактор - прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження клієнта за оплату та умовах, визначених цим договором. Обсяг (сума) прав вимоги станом на дату укладання цього договору визначений у додатку 1 до цього договору. Одночасно з відступленням прав вимоги до фактора переходять усі права клієнта за усіма договорами забезпечення.

У виписці з додатку 1 до договору факторингу № 4 від 11.06.2012 зазначений кредитний договір № 27-9KR/09-2006И від 21.09.2006.

11.06.2012 між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (цедент) та Товариством з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ" (цесіонарій) було укладено договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, в тому числі і за договором іпотеки (житлова нерух.) № 27-9KR/09-2006И від 21.09.2006 (виписка з додатку № 1 до договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 11.06.2012).

16.04.2015 державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Марченко Олександром Анатолійовичем було прийнято рішення № 20718173 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким було проведено державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована: АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ", податковий номер 37825968.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Реєстраційної служби Головного управління юстиції в м. Києві, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Канівець Любові Миколаївни, Державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Марченка Олександра Анатолійовича про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на житлову квартиру АДРЕСА_1.

Встановлено, що 29 листопада 2015 року ТОВ «Кей-Колект» було направлено на адресу відповідача вимогу про добровільне виселення та звільнення жилого приміщення на протязі місяця з дня отримання даної вимоги. Вищевказана вимога була отримана відповідачем 02.12.2015 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Вказана вимога була залишена відповідачем без уваги.

Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення

Частиною 1 статті 40 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст. 109 ЖК України, у ч.1 якої встановлені підстави виселення.

Частина третя ст. 109 ЖК України регулює порядок виселення громадян.

За змістом ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК України після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

В судовому засіданні представник позивача ТОВ «Кей-Колект» зазначав що на даний час відповідач добровільно не звільнив спірне приміщення, а також перешкоджає ТОВ «Кей-Колект» у вільному доступі до даного приміщення, і тому в результаті незаконних дій відповідачів ТОВ «Кей-Колект» фактично позбавлений можливості розпоряджатися своїм майном.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно вимог ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Позивачем ТОВ «Кей-Колект» не доведено та не надано суду належних доказів, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1, а відповідач підлягає виселенню з спірної квартири, як такий, що чине перешкоди позивачу у праві володіння, користування, розпорядження будинком.

В зв'язку з цим судом не встановлено порушення прав позивача ТОВ «Кей-Колект» у зв'язку із зверненням до суду з даним позовом.

Враховуючи викладене, суд вважає недоведеними позовні вимоги позивача ТОВ «Кей-Колект» про усунення перешкод у реалізації права володіння, користування, розпорядження нерухомим майном шляхом виселення відповідача ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Розподіл судових витрат між сторонами вирішити за правилами ст. 88 ЦПК України.

Керуючись вимогами ст. ст. 15, 16, 316, 317, 321, 387, 391 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 60, 154, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_2 про усунення перешкод у реалізації права володіння, користування, розпорядження нерухомим майном шляхом виселення - відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА