УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Гвоздика П.О., Мартинюка В.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про стягнення компенсації за роботу у неробочі та вихідні дні, компенсації за втрату частини заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду м. Києва від 01 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ПАТ «КБ «Надра» про стягнення компенсації за роботу у неробочі та вихідні дні, компенсації за втрату частини заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Посилалася на те, що вона працювала у ПАТ «КБ «Надра» на посаді менеджера проекту Центру ефективності роботи ребрендингових площадок продажу Департаменту змін та інновацій роздрібної мережі Генерального Департаменту дистрибуції та була звільнена наказом № 88-п від 13 лютого 2009 року. Однак, при звільненні відповідач повністю з нею не розрахувався, зокрема не виплатив компенсацію за роботу у неробочі та вихідні дні 17, 18, 24, 25 січня 2009 року у розмірі 1 017 грн 40 коп., оскільки в ці дні вона знаходилась у відрядженні у м. Ужгороді відповідно до розпорядження. Також просила стягнути з відповідача на свою користь компенсацію за втрату частини заробітної плати за період з березня 2009 року по березень 2015 року від належної позивачці оплати за роботу неробочі та вихідні дні 17, 18, 24, 25 січня 2009 року у розмірі 570 грн 76 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 198 003 грн 69 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 червня 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «КБ «Надра» на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію за роботу у неробочі та вихідні дні 17, 18, 24, 25 січня 2009 року у розмірі 1 017 грн 40 коп., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати за період з березня 2009 року по березень 2015 року включно у розмірі 570 грн 76 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 13 лютого 2009 року по 04 червня 2015 року у розмірі 200 801 грн 43 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 01 грудня 2015 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 червня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції керувався тим, що виконання позивачкою робіт у зазначені вихідні дні не було відповідачем обліковане, а тому заробітна плата за ці дні їй не нарахована та не виплачена, чим порушено її право на оплату праці.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд посилався на те, що матеріали справи не містять доказів, що позивачка була направлена у відрядження.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 працювала у ПАТ «КБ «Надра» на посаді менеджера проекту Центру ефективності роботи ребрендингових площадок продажу Департаменту змін та інновацій роздрібної мережі Генерального Департаменту дистрибуції та була звільнена наказом № 88-п від 13 лютого 2009 року (а.с. 12-16 т. 1).

Розпорядженням Банку від 06 січня 2009 року № 3 «Про впровадження нового продукту на площадках продажу», у зв'язку з впровадженням нового продукту «Від тисячі до мільйона один крок» з 12 по 28 січня 2009 року зобов'язано начальника управління розвитку персоналу департаменту управління персоналом і керівника центру ефективності роботи ребрендингових площадок продажу Департаменту змін та інновацій роздрібної мережі направити співробітників згідно з додатком 1 (а.с. 17-22 т. 1). У розпорядженні не містилася вимога про залучення співробітника до роботи у вихідні дні за вказаний період.

На період дії цього розпорядження припадали вихідні дні - 17, 18, 24, 25 січня 2009 року.

Статтею 107 КЗпП України надається працівникові право на оплату роботи у святковий і неробочий день (частина четверта статті 73) у подвійному розмірі.

Зі звіту за операціями по поточному (картковому) рахунку, який належить ОСОБА_4 відповідач зарахував на картковий рахунок позивачки 5 500 грн та 242 грн 98 коп. з цільовим призначенням «кошти на відрядження» (а.с. 24-25 т. 1)

Однак із вказаного звіту не вбачається за яке саме відрядження перераховані кошти. Відсутні докази того, що перебуваючи у відрядженні ОСОБА_4 залучалася до роботи у вихідні дні.

Відповідно до п. 3.2 Правил оформлення службових відряджень та обліку витрат на відрядження в системі ВАТ КБ «Надра», затверджених 31 січня 2006 року ОСОБА_6 Некрасовою з подальшими змінами, перед направленням у відрядження працівник складає кошторис витрат на відрядження у відповідності до встановлених в Банку лімітів витрат; заповнює власну інформацію щодо відрядження, що буде міститись у Розпорядженні на відрядження (пункт призначення; строк та мету відрядження; суму коштів до видачі згідно кошторису; форму видачі авансу; реєстраційні дані транспортного засобу; посадову особу, на яку покладаються обов'язки керівника структурного підрозділу); засвідчує Розпорядження особистим підписом та подає, разом з кошторисом на підпис безпосередньому керівнику та керівнику відповідного структурного підрозділу (а.с. 26-32 т. 1).

Позивачкою, доказів складання та підписання таких документів та подачі їх керівництву, судам не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, зазначена норма застосовується лише при встановленні факту невиплати працівникові належних сум при звільненні.

Суд апеляційної інстанції правильно врахував позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-176цс15.

Оскільки апеляційний суд зробив правильний висновок про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації за роботу у вихідні дні, це потягло за собою і відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за ст. 117 КЗпП України.

Інші доводи касаційної скарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення суду апеляційної інстанції, оскільки судове рішення законне та обґрунтоване.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 01 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М. Гвоздик П.О. МартинюкВ.І.