Номер провадження: 22-ц/785/3097/16
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л. В.
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Ісаєвої Н.В.

при секретарі Ліснік Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 липня 2014 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 09 серпня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 був укладений договір № ODXRF907071442 про надання останньому кредиту у сумі 6449,30 грн., строком на 10 місяців, з 09 серпня 2008 року по 09 червня 2009 року включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 0,12% на рік, на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 586,3 грн. та одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,0 грн. в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) (далі «Умов») строки. Погашення заборгованості повинно здійснюватися щомісяця з «5» по «10» число кожного місяця Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 645,29 грн. для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами. Для виконання зобов'язань Банк відкриває Позичальнику рахунок НОМЕР_1 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам. Позичальник зобов'язується повернути суму кредиту відсотків, винагороди відповідно до Заяви та Умов.

Однак, відповідач зобов'язань за кредитним договором не виконує, в зв'язку з чим у нього станом на 05 вересня 2013 року виникла загальна заборгованість в розмірі 35736,64 грн. яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 3741,44 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 1,06 грн. ; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в розмірі 29816,20 грн.; а також штрафи: штраф (фіксована частини) в розмірі 500,00 грн.; штраф (процентна складова) в розмірі 1677,94 грн. та яку позивач просить стягнути з відповідача.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про слухання справи були повідомлені належним чином.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02 липня 2014 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задоволений.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору № ODXRF907071442 від 09 серпня 2008 року, яка станом на 05 вересня 2013 року складає 35736 (тридцять п'ять тисяч сімсот тридцять шість) гривень 64 (шістдесят чотири) копійки, а також судовий збір.

ОСОБА_2 у серпні 2014 року звернувся до Київського районного суду м. Одеси із заявою про перегляд заочного рішення суду, заявляючи про застосування строків позовної давності (а.с. 40-41).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2014 року заява ОСОБА_2 залишена без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якої просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким відмовити в задоволені позову повністю, посилаючись на те, що судом неповно з'ясовано усі фактичні обставини справи, не досліджено і не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, а також, що судом порушені норми процесуального права.

В судове засідання представник ПАТ КБ «Приватбанк» не з'явилися, про розгляд справи був повідомлений належним чином (а.с. 75-77).

Згідно із ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Зі змістом ст.. 11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд.

У відповідності до ст. 305 ч. 2 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню з наступних підстав.

Згідно вимог ч. 3, 4 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обгрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України.

Зазначеним вимогам закону оскаржуєване рішення не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції зробив висновок про те, що відповідач ОСОБА_4 умови кредитного договору № ODXRF907071442 від 09 серпня 2008 року не виконав, чим завдав матеріальну шкоду позивачу у розмірі 35736, 64 гривні, яка підлягає стягненню.

Однак з таким висновком суду колегія суддів не погоджується, з наступних підстав.

У відповідності до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих до ЦПК України в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджується, що 09 серпня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № ODXRF907071442 на суму 6449, 30 гривен для придбання товару строком дії договору до 09.06.2009 року (а.с. 5).

Пунктом 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) передбачено, що терміни позовної давності до вимог про стягнення кредиту, процентів за користування ним, винагороди, неустойки пені, штрафів за договором установлені сторонами тривалістю в п'ять років.

Мойса (Кваша) Є.В. не виконав своїх зобов'язань за вказаним договором, внаслідок чого в нього перед ПАТ КБ "ПриватБанк" виникла заборгованість.

В позовній заяві позивач просить стягнути з ОСОБА_4 заборгованість по відсоткам за договором від 09.08.2008 року нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту станом на 05.09.2013 року у розмірі 35736,64 гривня.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

При розгляді справи, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ять років, не містять підпису відповідача. При цьому суд не встановив наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Адже, зміст пункту 4.2 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, що зазначений у цих Умовах і в заяві позичальника від 09 серпня 2008 року, містить розбіжності.

Крім того, у заяві позичальника від 09 серпня 2008 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

У зв'язку із цим доказів того, що ОСОБА_4 був ознайомлений з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) не надано, такі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 09 серпня 2008 року.

Вищевказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року по справі №6-16цс15 за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування норм матеріального права.

Частиною 1 статті 360-7 ЦПК України передбачено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

В суді першої інстанції ОСОБА_2 участі не приймав, всі судові повідомлення, не були вручені належним чином у відповідності до ст.. 74-76 ЦПК України, про що свідчать судові повідомлення, які повернені на адресу суду з позначками: за місцем обслуговування та за закінченням терміну зберігання (а.с. 17, 26, 28).

ОСОБА_2 05 серпня 2014 року звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 липня 2014 року, зазначаючи в заяві про те, що він не отримував судові повістки, а також просив застосувати строки позовної давності (а.с. 40-41).

Також ОСОБА_2 надав суду копію рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2014 року про розірвання шлюбу, та відновлення його призвіща, з ОСОБА_4 (а.с. 43).

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Також, відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до п.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною першою статті 259 ЦК України закріплено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Судом було винесено заочне рішення, при розгляді справи ОСОБА_2 участі не приймав, але звертаючись до суду першої інстанції з заявою про перегляд рішення суду, зазначав, що він не був сповіщений належним чином, більш того наполягав на застосуванні строків позовної давності.

В зв'язку з чим колегія суддів дійшла до висновку про те, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» не підлягають задоволенню з підстав застосування строків позовної давності, про що зазначає відповідач.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 липня 2014 року - скасувати.

Ухвалити нове.

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий______________________________________О.С. Комлева

Судді ______________________________________О.Г. Журавльов

______________________________________Н.В. Ісаєва