АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Савчук М.В.

суддів: Бреславського О.Г., Яремка В.В.

секретар Тодоряк Г.Д.

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, представників відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про припинення права на частку у майні, за апеляційною скаргою ОСОБА_6, інтереси якої за довіреністю представляє ОСОБА_1, на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 28 січня 2016 року,

встановила:

В березні 2015 року ОСОБА_6, інтереси якої за довіреністю представляє ОСОБА_1, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 про визнання права власності на частку майна в порядку ст. 365 ЦК України.

Посилалася на те, що спірною є квартира АДРЕСА_1, яка належить позивачу та відповідачу по ? частині відповідно до свідоцтв про право на спадщину, які видані після смерті ОСОБА_8, з яким вона проживала разом однією сімєю.

Відповідач ОСОБА_7 не проживав у спірній квартирі, проте заявив про свій намір постійно проживати у вказаній квартирі.

Вважає, що спільне проживання з відповідачем є неможливим, оскільки між ними відсутні родинні стосунки, житлова площа квартири невелика, технічно не може бути поділена між ними, таке спільне проживання суперечить їх майновим інтересам, а тому неодноразово зверталась до відповідача з пропозицією сплатити йому грошову компенсацію вартості його частки, проте такі листи відповідачем отриманні не були.

Оскільки відповідач за вказаною адресою не проживає, не здійснює догляд за житловим приміщенням, не проводить сплату комунальних платежів, вважає, що вказана вище нерухомість його не цікавить.

Вказує, що між нею та ОСОБА_7 не досягнуто згоди щодо

_________________________________________________________________

22ц-428/2016 р. Головуючий у 1нстанції ОСОБА_9

Категорія 5 доповідач Савчук М.В.

можливого спільного використання або поділу спадкового майна, внаслідок чого вона не може реалізувати свої права як власника квартири.

Зазначає, що нею внесено на депозитний рахунок суду вартість ? частки спірної квартири у сумі 357 500 грн.

Просила припинити право власності ОСОБА_7 на ? частину квартири АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на вказану частку спірної квартири відповідно до ст. 365 ЦК України.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 28 січня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, інтереси якої за довіреністю представляє ОСОБА_1, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, не в повному обємі досліджено докази, порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не встановлено, у чому саме полягає істотне порушення прав відповідача в разі задоволення позову.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

________Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що припинення права власності відповідача на частку у спірній квартирі завдасть істотної шкоди його майновим та моральним інтересам; спірна квартира є неподільною; позивачем не надано суду доказів того, що спільне володіння і користування спірною квартирою є неможливим.

Колегія суддів погоджується в висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному дослідженні наявних у справі доказів та на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, вірно застосовано до правовідносин, що склалися, норми матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_8, який помер 14 травня 2014 року, проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу у період з червня 2005 року по 14 травня 2014 року, що було встановлено рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 04.06.2015 року (а/с 61-62).

Після смерті ОСОБА_8 позивачка ОСОБА_6 успадкувала ? частку належної померлому на праві власності квартири №15, яка складається з двох житлових кімнат загальною площею 50,90 кв.м. в тому числі житловою 32,40, яка розташована в м. Чернівці по вул. Садовського в будинку №10, що

підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.11.2014 року (а/с 8).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, позивачем було зареєстровано право власності на вказану вище частку спірної квартири 17.11.2014 року (а/с 9).

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 листопада 2014 року відповідач ОСОБА_7 успадкував ? частку вказаної квартири та у встановленому законом порядку зареєстрував своє право власності на зазначену частку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.11.2014 року (а/с 96).

Право власності на частки у спірній квартирі сторонами набуто правомірно.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи № 416 від 19 листопада 2015 року загальна площа житлової квартири №15 за адресою м. Чернівці, вул. Садовського, 10 складає 50,90 кв.м, в тому числі житлова 32,40 кв.м.

Згідно п. 2.24 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» «площа загальної кімнати однокімнатної квартири повинна бути не меншою 15 кв.м, мінімальна площа кухні в однокімнатної квартирі - 7 кв.м.»

Ринкова вартість спірної житлової квартири складає 715 000 грн (а/с 159 -160).

Позивач зверталась до відповідача з листами-пропозиціями викупу належної йому частки у спірному майні, проте докази отримання останнім таких вимог у матеріалах справи відсутні (а/с 12, 15, 17).

Судом встановлено, що відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №416 від 19 листопада 2015 року спірна квартира є неподільною, ? частина площі квартири складає 25,45 кв.м., що недостатньо для влаштування однокімнатної квартири.

Як вбачається з відмітки у паспорті відповідача ОСОБА_7 13 жовтня 2015 року був знятий з реєстрації за місцем попереднього проживання та згідно висновку Інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно у його власності відсутнє будь-яке нерухоме майно.

В силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Згідно ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Аналіз цієї норми свідчить проте, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь - якої із обставин, передбачених пунктом 1-3 частини першої ст. 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім ї.

Таким чином, припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених пунктами 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України умов та з урахуванням того, чи таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об'єкта, який є спільним майном.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі №6-68цс14 від 02.07.2014 р. щодо припинення права особи на частку у спільному майні відповідно до статті 365 ЦК України право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

ОСОБА_6 було внесено 357 500 грн. на депозитний рахунок суду грошової компенсації вартості належної ОСОБА_7 ? частки спірної квартири.

Як вбачається з розяснень, які містяться в п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 року, з подальшими змінами та доповненнями, при вирішення справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що при неможливості виділу частки в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутньої такої згоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункту чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. В окремих випадках суд може врахувати конкретні обставини справи і при відсутності згоди власника, що виділяється, зобов'язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов'язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншою житловою площею.

Із матеріалів справи вбачається, що у власності ОСОБА_7 відсутнє будь-яке інше нерухоме майно, крім ? частки спірної квартири.

Посилання апелянта на те, що відповідач ОСОБА_7 не проживає у спірній квартирі, а проживає у його матері по вул. Жасмінній № 48 у м. Чернівці є безпідставними, оскільки вказаний будинок № 48 по вул. Жасмінній не є його власністю.

У матеріалах справи також відсутні докази того, що спільне володіння і користування спірною квартирою є неможливим.

Натомість, ? частка спірної квартири є його єдиною власністю, а тому припинення його права на цю частку завдасть істотну шкоду майновим та моральним інтересам відповідача.

На підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Посилання апелянта на порушення судом першої інстанції норм матеріального права спростовується нормами матеріального права та обставинами, встановленими судом першої інстанції на підставі наданих сторонами доказів.

На підставі викладеного, колегія суддів, розглянувши скаргу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази та вірно застосував норми матеріального та процесуального права до даних правовідносин.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, інтереси якої за довіреністю представляє ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 28 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: