Ухвала

іменем україни

09 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Тернопільського національного економічного університету, Тернопільського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та вихідної допомоги, за касаційною скаргою Тернопільського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 01 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з відповідачів невиплачену заробітну плату за період з 01 лютого 2015 року по 01 квітня 2015 року у розмірі 3224,40 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 01 квітня 2015 року по час ухвалення судового рішення, та вихідну допомогу у розмірі не менше середньомісячного заробітку.

Позовні вимоги мотивовано тим, що з 01 вересня 2011 року її було прийнято на посаду кухаря п'ятого розряду до їдальні санаторію-профілакторію Тернопільського національного економічного університету (далі - ТНЕУ). У зв'язку із скороченням чисельності працівників, пов'язаним із ліквідацією санаторію-профілакторію 27 січня 2015 року її попереджено про майбутнє звільнення та 01 квітня 2015 року звільнено із займаної посади у зв'язку зі скороченням чисельності працівників. Відповідно до виданої їй довідки про середню заробітну плату, заробітна плата з моменту повідомлення про ліквідацію санаторію-профілакторію Тернопільського національного економічного університету не нараховувалася. При звільненні їй не виплачено належних сум, у тому числі, заробітну плату за лютий - березень 2015 року та вихідну допомогу.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 червня 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ТНЕУ в користь ОСОБА_3 3224,39 грн. невиплаченої заробітної плати, 4424,41 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 1612,20 грн. вихідної допомоги. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 липня 2015 року рішення суду в частині стягнення з ТНЕУ в користь ОСОБА_3 заробітної плати в розмірі 1612,20 грн. допущено до негайного виконання.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 01 жовтня 2015 року рішення місцевого суду та додаткове рішення скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог до ТНЕУ та стягнуто з Тернопільського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - Фонд) на користь ОСОБА_3 3074,59 грн. невиплаченої заробітної плати, 4424,41 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 1612,28 грн. вихідної допомоги. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі Тернопільське обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції в частині задоволення позовних вимог до Фонду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 01 жовтня 2015 року в частині вирішення позову до ТНЕУ заявником в касаційній скарзі не оскаржується, тому відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України не є предметом касаційного перегляду.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги до Фонду, виходив з того, що у зв'язку з припиненням фінансування оплати праці санаторіїв-профілакторіїв органом, який здійснював таке фінансування, законодавець повинен був вирішити питання щодо капіталізації (накопичення) коштів, необхідних для проведення передбаченої КЗпП України процедури вивільнення працівників у зв'язку зі скороченням чисельності останніх. Тому обов'язок щодо здійснення розрахунку із працівником санаторія-профілакторія, який ліквідовано, на момент звільнення поклав на Фонд.

Проте погодитися з такими висновками суду апеляційної інстанції не можна.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 з 01 вересня 2011 року працювала кухарем їдальні у санаторії-профілакторії ТНЕУ.

Відповідно до довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, санаторій-профілакторій Тернопільського національного економічного університету має правовий статус суб'єкта без права юридичної особи, організаційна форма - філія (інший відокремлений підрозділ), головне підприємство - ТНЕУ.

27 січня 2015 року позивача ОСОБА_3 попереджено про майбутнє звільнення 30 березня 2015 року за п. 1 ст. 40 КЗпП у зв'язку зі скороченням чисельності працівників, пов'язаним із ліквідацією санаторію-профілакторію ТНЕУ.

Згідно з наказом головного лікаря санаторію-профілакторію від 01 квітня 2015 року позивач звільнена з 01 квітня 2015 року з займаної посади у зв'язку із скороченням чисельності працівників відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України.

З зазначеного наказу слідує, що підставою його винесення став наказ ТНЕУ від 22 січня 2015 року № 32 зі змінами, внесеними наказом ТНЕУ від 02 лютого 2015 року № 46.

Відповідно до наказу № 32 «Про ліквідацію санаторію-профілакторію Тернопільського національного економічного університету», виданого 22 січня 2015 року т.в.о. ректора Тернопільського національного економічного університету ШинкарикомМ.І., санаторій-профілакторій Тернопільського національного економічного університету ліквідовано, що слідує з п. 1 наказу.

Наказом Тернопільського національного економічного університету від 02 лютого 2015 року № 46 внесено зміни до наказу № 32 від 22 січня 2015 року, зокрема п. 1 наказу викладено в новій редакції: «Ліквідувати санаторій-профілакторій Тернопільського національного економічного університету з 02 квітня 2015 року».

Згідно з довідкою санаторію-профілакторію Тернопільського національного економічного університету у жовтні 2014 року ОСОБА_3 отримала заробітну плату в розмірі 1520,94 року, в листопаді 2014 року - 1753,39 гривень, в грудні 2014 року - 1471,03 гривень. З січня 2015 року по березень 2015 року заробітна плата ОСОБА_3 не нараховувалася.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 в січні 2015 року перебувала у відпустці без збереження заробітної плати.

Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування з тимчасової втрати працездатності та витратами зумовленими похованням» (далі - Закон) від 18 січня 2001 року та Порядку часткового фінансування санаторіїв-профілакторіїв за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 25 лютого 2009 року № 16 (далі - Порядок) Тернопільським відділенням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності проводилося фінансування санаторіїв-профілакторіїв підприємств, установ, навчальних закладів та організацій за рахунок коштів Фонду.

Відповідно до п. 1.4.3 Порядку таке часткове фінансування проводиться для оплати праці медичних працівників санаторіїв-профілакторіїв, які частково фінансуються за рахунок коштів Фонду, а також на оплату праці адміністративного, обслуговуючого персоналу та працівників блоку харчування санаторіїв-профілакторіїв вищих навчальних закладів та професійно-технічних навчальних закладів, які частково фінансуються з рахунок коштів Фонду, відповідно до договору, укладеного із власником санаторію-профілакторію, п. 3.4 Порядку. Договір про часткове фінансування санаторію-профілакторію укладається на один календарний рік, по закінченню якого санаторій-профілакторій подає звіт про використання коштів Фонду.

14 січня 2014 року між Фондом, ТНЕУ та санаторієм-профілакторієм був укладений договір про часткове фінансування санаторію-профілакторію за рахунок коштів Фонду строком до 31 грудня 2014 року.

28 грудня 2014 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», який набрав чинності з 01 січня 2015 року, згідно з яким Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» викладено в новій редакції під назвою Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», і він не містить норму про часткове фінансування санаторіїв-профілакторіїв Фондом соціального страхування України, який відповідно до цього закону є правонаступником Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (п. 5 Прикінцевих та перехідних положень).

Таким чином, з 01 січня 2015 року часткове фінансування санаторіїв-профілакторіїв за рахунок коштів Фонду не передбачено.

На 2015 рік між Фондом, ТНЕУ та санаторієм-профілакторієм договір про часткове фінансування санаторію-профілакторію за рахунок коштів Фонду не укладався, тому і зобов'язань у відповідача Тернопільського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності перед Тернопільським національним економічним університетом, санаторієм-профілакторієм, а також перед позивачем ОСОБА_3 як працівником немає.

Фонд не є власником санаторіїв-профілакторіїв, а лише здійснював часткове фінансування їх у межах асигнувань, що визначалися щорічно при затвердженні бюджету Фонду на наступний рік.

Санаторій-профілакторій є відокремленим підрозділом ТНЕУ і діє на підставі Положення про санаторій-профілакторій Тернопільського національного економічного університету в межах повноважень, наданих його власником.

Таким чином, у разі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, вивільнення працівників здійснюється власником санаторію-профілакторію відповідно до вимог Кодексу законів про працю України.

Відповідно до Положення про санаторій-профілакторій Тернопільського національного економічного університету та довідки ЄДРПОУ власником санаторію-профілакторію є Тернопільський національний економічний університет.

Таким чином, висновок апеляційного суду про наявність правових підстав для задоволення вимог до Фонду щодо стягнення заборгованості по заробітній платі на момент звільнення позивача є невірним.

Рішення суду першої інстанції в цій частині позовних вимог є вірним та відповідає вимогам законодавства, оскільки встановивши обставини справи в цій частині в повному обсязі, місцевий суд дійшов правильного висновку, що оскільки трудові відносини між позивачем та Фондом не виникали, то і підстави для відповідальності за порушення вимог трудового законодавства щодо оплати праці у Фонду як суб'єкту, що на виконання вимог Закону здійснював часткове фінансування діяльності санаторію-профілакторію, де працювала позивач, відсутні.

Згідно зі ст. 339 ЦПК України суд касаційної інстанції, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно з законом, скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

З огляду на викладене, рішення апеляційного суду Тернопільської області від 01 жовтня 2015 року, яким помилково скасовано рішення суду першої інстанції в частині вирішення позову до Фонду, ухвалене згідно із законом, підлягає скасуванню із залишенням у силі в цій частині рішення суду першої інстанції, як це передбачено ст. 339 ЦПК України.

Керуючись статтями 335, 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Тернопільського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 01 жовтня 2015 року в частині задоволення позовних вимог до Тернопільського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності скасувати, залишити в цій частині в силі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 червня 2015 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М.Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська