У х в а л а

іменем україни

18 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

АмелінаВ.І., Гончара В.П., КасьянаО.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні майном та відшкодування моральної шкоди; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, Верхньострутинської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області про визнання незаконними рішення виконавчого комітету сільської ради, договору дарування, свідоцтв про право власності та визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 02 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що згідно з свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим Верхньострутинською сільською радою Рожнятівського району Івано-Франківської області 22 березня 2007 року, йому належить на праві власності 43/100 частин житлового будинку № АДРЕСА_1, а на підставі свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих реєстраційною службою Рожнятівського району 11 лютого 2015 року, належать дві земельні ділянки, площею 0,0276 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та площею 0,0544 га для ведення особистого селянського господарства за вказаною вище адресою. Співвласником інших 57/100 частин житлового будинку і господарських споруд по АДРЕСА_1 є ОСОБА_5 Посилаючись на те, що з весни 2015 року відповідач чинить перешкоди у користуванні належним йому майном, зокрема, - користується його входом в житловий будинок, змінив замок на вхідних дверях, зайняв частину належного йому житлового будинку, обмежив доступ до земельних ділянок тощо, просив суд: зобов'язати ОСОБА_5 не чинити йому перешкоди у користуванні 43/100 частинами житлового будинку, земельними ділянками площею 0,0276 га та 0,0544 га, по АДРЕСА_1 ; надати ключ від замка вхідних дверей в коридор 1-1 за зазначеною адресою; вивезти каміння та віз з присадибної ділянки; допустити його до земельної ділянки для використання за призначенням та введення особистого сільського господарства та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.

У червні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом, мотивуючи його тим, що він зі своєю сім'єю з 1982 року переїхав проживати до АДРЕСА_1, в якому на той час проживали тітка його дружини ОСОБА_6 У вказаному будинку проживала також й тітка ОСОБА_4 - ОСОБА_7 Останні часто конфліктували між собою. У 1992 році ОСОБА_6 померла, а ОСОБА_7 проживала в будинку до 2008 році. Зазначає, що ОСОБА_4 не заявляв претензій щодо користування спірного будинковолодіння, а про те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були співвласниками житлового будинку дізнався нещодавно. Крім того, йому стало відомо, що остання подарувала належну їй частину будинку відповідачу. Посилаючись на те, що ОСОБА_7 на момент укладення договору дарування була хворою, договір укладено під впливом помилки, оскільки вона була малоосвіченою жінкою, просив суд: визнати недійсним договір дарування від 03 грудня 1993 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_7; визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Верхньострутинської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області від 09 січня 2007 року про визнання за ОСОБА_4 право власності на 43/100 частин будинковолодіння та свідоцтво про право власності на вказану частину зазначеного будинковолодіння; визнати за ОСОБА_5 право власності на 43/100 частину будинку АДРЕСА_1

Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 02 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 листопада 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_5 не чинити перешкоди ОСОБА_4 в користуванні належним йому 43/100 частинами житлового будинку, що складається з: коридору площею 8,2 кв.м, житлової кімнати площею 20,5 кв.м, кладовки площею 10,9 кв.м; частиною огорожі № 2 площею 9,2 кв.м; земельною ділянкою площею 0,0276 га, призначеною для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та земельною ділянкою площею 0,0544 га, призначеною для ведення особистого селянського господарства, шляхом надання ключа від замка вхідних дверей в коридор, забрання каміння та воза з присадибної ділянки та допуску на земельну ділянку, для використання за призначенням для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться по АДРЕСА_1

У задоволенні решти позову відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 та задовольнити його зустрічний позов, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4 та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_5, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, встановивши фактичні обставини справи та давши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, обґрунтовано виходив із доведеності позову ОСОБА_4 та безпідставності позовних вимог ОСОБА_8

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які заявник посилається в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 02 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Амелін В.П. Гончар О.П. Касьян