Провадження № 2/520/520/16
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Калініченко Л.В.
при секретарі Єгоровій Н.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи Органа опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав та призначення піклувальника,
ОСОБА_1 11 грудня 2015 звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_2, за участю третьої особи Органа опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав та призначення піклувальника, який надалі уточнював та просить суд: позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; змінити прізвище та по батькові ОСОБА_3 з «ОСОБА_3» на «ОСОБА_3» та з «ОСОБА_3» на «ОСОБА_3»; призначити ОСОБА_1 піклувальником неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; зобов'язати Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Київського району Одеського міського управління юстиції внести відповідні зміни до Державного реєстру актів цивільного стану громадян.
Позивач та його представник у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином, представник позивача надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила суд розгляд справи провести за її відсутності, та у разі неявки відповідача у судове засідання розгляд справи провести в заочному порядку.
Представник Київської районної адміністрації Одеської міської ради у судове засідання не з'явилася, направила заяву, в якій позов підтримала та просила розглянути справу без її участі.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до ст.74 ЦПК України, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Частиною 3 ст. 76 ЦПК України передбачено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею.
Згідно з відповіддю відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області (а.с.25) ОСОБА_2, по місті Одесі та Одеській області зареєстрованим не значиться.
Відповідно до ч.9 ст. 74 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті.
Саме через опублікування оголошення у газеті «Одеські вісті» здійснювався виклик у судове засідання відповідача ОСОБА_2.
Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.
Враховуюче вищевикладене, а також, що відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, та відповідно до ст. ст. 224, 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі.
Від вказаного шлюбу у ОСОБА_2 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась дочка ОСОБА_3 (актовий запис про народження №157 від 01 квітня 2000 року, складений Відділом реєстрації актів громадянського стану по місту Умані Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області).
Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 було розірвано 08 жовтня 2003 року (актовий запис №296 від 08 жовтня 2003 року, складений Відділом реєстрації актів громадянського стану Уманського міського управління юстиції Черкаської області). Після розірвання шлюбу ОСОБА_6 відновила дошлюбне прізвище «ОСОБА_3».
Мати неповнолітньої - ОСОБА_6, померла ІНФОРМАЦІЯ_5 (актовий запис про смерть №716 від 13 жовтня 2015 року, складений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Умані Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області).
Батько дитини - гр. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, участі у вихованні неповнолітньої не приймає, самоусунувся від виконання батьківських обов'язків.
ОСОБА_6 тяжко хворіла онкологічними захворюваннями, тому неповнолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешкає разом з ОСОБА_1, оскільки батько дитини не цікавиться її долею та станом здоров'я, не допомагає матеріально,що підтверджено актом про спільне проживання від 16.11.2015р., засвідченого адміністрацією КП «ЖКС «Вузівський».
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, є рідним братом ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_5, та за ступенем родинних відносин є дядьком неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.
Відповідно до інформації Комунальної установи «Дитяча міська поліклініка №6» Департаменту охорони здоров'я Одеської міської ради від 08.02.2016р. №01-03/47, неповнолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, перебуває на обліку в означеному дитячому закладі з 06.02.2016 року. Неповнолітня в супроводі гр. ОСОБА_1 відвідала поліклініку з метою проходження медичної комісії.
Відповідно до інформації адміністрації Одеської загальноосвітньої школи №106 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області повідомлено, що неповнолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, навчається в означеному учбовому закладі з десятого класу. Родина, в якій виховується неповнолітня, приділяє належну увагу її вихованню.
Відповідно до інформації від 18.02.2016 року за №3/591 Управління превентивної діяльності Головного управління поліції в Одеській області, проведеною перевіркою встановлено, що гр. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, за обліками в Одеській області не значиться, та в розшуку не перебуває.
Гр. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, працює на посаді лікаря-стоматолога в приватному підприємстві «Валигрант-65», має постійний дохід та позитивну характеристику. Матеріально та житлом забезпечений. До кримінальної відповідальності не притягувався. Протипоказань за станом здоров'я щодо призначення його піклувальником не має. Створив усі умови, необхідні для проживання, повноцінного виховання та утримання неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3. З правами та обов'язками піклувальника ознайомлений.
Відповідно до ст. 164 СК України, підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Пленум Верховного Суду України в пп. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Відповідно до Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року за № 3 «Про практику застосування судами законодавства про розгляді справ про усиновлення та про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкуються з дитиною необхідному для її нормального усвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків з незалежних від неї причин.
Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.
Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування та призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
Вказані питання розглядалися радою опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради та 02 березня 2016 року в.о. голови Київської районної адміністрації Одеської міської ради підписано висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав у відношенні неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та призначення ОСОБА_1 її піклувальником.
У вказаному висновку також зазначено, що неповнолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, 17.02.2016 р. подала заяву на ім'я начальника служби у справах дітей Одеської міської ради, ОСОБА_7., в якій просила позбавити її батька батьківських прав, та призначити гр. ОСОБА_1, піклувальником щодо себе. Повідомила, що батько не цікавився її життям та здоров'ям, не допомагав ані їй, ані її матері, та пояснила, що навіть не має уяви, як виглядає її батько.
Крім того, на засіданні ради опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 25.02.2016 року, неповнолітня підтвердила відомості, викладені нею у вказаній вище заяві та наполягала на позбавленні батьківських прав. Також повідомила, що востаннє бачила батька більш ніж п'ять років тому, випадково. Проживала разом з матір'ю, та взагалі не пам'ятає, щоб її батько проживав разом з ними однією родиною. На запитання членів ради опіки та піклування пояснила, що в родині дядька їй проживати комфортно.
Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року (далі Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.
Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.
Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках.
При викладених обставинах суд вважає, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, навмисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до своєї малолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, у зв'язку з чим, є підстави для позбавлення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,батьківських прав відносно його неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; та слід призначити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, її піклувальником.
Водночас, неповнолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, виявила бажання змінити своє прізвище з «ОСОБА_3» на прізвище «ОСОБА_3», мотивуючи своє прохання тим, що таке прізвище було у її матусі, належить їй та членам її родини, в якої вона зараз проживає. Крім того, вона висловила бажання змінити по батькові з «ОСОБА_3» на по батькові «ОСОБА_3» для того, щоб ще тісніше пов'язати себе зі своїми неповнорідними браттями, що підтверджується заявою ОСОБА_3
Статтею 19 Закону України "Про міжнародні договори України" встановлено правила про те, що міжнародні договори України (в тому числі конвенції) застосовуються на території України нарівні з національним законодавством.
При цьому, у випадку виникнення суперечності між міжнародним договором та національним законом, повинен застосовуватися міжнародний договір.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод безпосередньо застосовується при розгляді справ у судах України. Аналогічним чином висновки Європейського суду з прав людини також враховуються при розгляді будь-яких судових справ в національній системі правосуддя.
Відповідні положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Згідно з Рішенням Європейського суду у справі «Гарнага проти України» встановлено порушення Україною статті 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод з урахуванням того, що відповідні положення законодавства України, що регулюють питання зміни по батькові, сформульовано недостатньо чітко. По-батькові як частина особистого імені традиційно походить від імені батька відповідної особи. Однак законодавство України визнає, що коли особа досягає достатньо дорослого віку для того, щоб приймати самостійні рішення щодо зміни імені, вона може зберегти або змінити ім'я, надане їй при народженні. Вартий особливої уваги той факт, що особа може зберегти по батькові, навіть якщо її батько більше не носить імені, від якого походить по батькові. У цьому випадку розірвання традиційного зв'язку між по батькові особи та іменем її батька визнається можливим. Тому слід вважати можливим і зміну по батькові за власним бажанням.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про можливість зміни неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, прізвища з «ОСОБА_3» на «ОСОБА_3», по батькові з «ОСОБА_3» на «ОСОБА_3».
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 213, 215, 226-228 ЦПК України ст.ст. 164 ч.1 п.2, 165, 166, 243, 244 СК України, ст. 60 ЦК України, ст. 12 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства», суд,
Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав відносно його малолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.
Призначити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, піклувальником неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.
Змінити неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3,прізвище з «ОСОБА_3» на «ОСОБА_3», по батькові з «ОСОБА_3» на «ОСОБА_3».
Роз'яснити, що рішення у разі набрання законної сили, є підставою для внесення відповідним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у встановленому законом порядку змін в актовий запис №157 від 01 квітня 2000 року про народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, який здійснений Відділом реєстрації актів громадянського стану по місту Умані Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, змінивши прізвище з «ОСОБА_3» на «ОСОБА_3», по батькові з «ОСОБА_3» на «ОСОБА_3».
Рішення може бути переглянуто Київським районним судом м. Одеси за письмовою заявою відповідача, з якою вона має право звернутися до Київського районного суду м. Одеси протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий Калініченко Л. В.