Справа № 462/5926/15-ц
УХВАЛА

09 березня 2016 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Боровкова Д.О.

при секретарі Журавльовій А.С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Львова заяву ОСОБА_1 про розяснення рішення суду,

встановив:

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 25 вересня 2015 року, ухваленому у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю та визнання права на користування житлом, було визнано факт спільного проживання однією сімєю ОСОБА_1 та ОСОБА_3, як чоловіка та дружини з січня 2010 року по 17 грудня 2012 року та визнано за ОСОБА_1 право на користування квартирою № 2 будинку № 6 на вулиці Дучимінської в м. Львові.

ОСОБА_1 звернулася до суду зі заявою про розяснення рішення суду, посилаючись на те, що з рішення незрозуміло, чи випливає з її права на користування квартирою № 2 на вул. Дучимінської, 6 у м. Львові право на проживання у цій квартирі та право на реєстрацію її постійного місця проживання у вказаній квартирі.

Представник заявника у судовому засіданні заяву підтримала, дала пояснення аналогічні вищенаведеному, просить заяву задовольнити.

Суд ухвалив розглядати заяву без участі відповідача, яка без поважних причин у судове засідання не зявилася, хоча належним чином повідомлялася про час і місце судового засідання через оголошення в пресі, а матеріалів справи достатньо для розгляду заяви по суті

Заслухавши представника заявника, дослідивши матеріали заяви та справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 221 ЦПК України якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Оскільки чинне законодавство України не містить чіткого визначення, що слід вважати під поняттям право особи на користування житловим приміщенням (квартирою), то рішення Залізничного районного суду м. Львова від 25 вересня 2015 року в цій частині може вважатися незрозумілим.

Право на житло є одним з найголовніших невід'ємних прав особи, проголошених ст. 47 Конституції України. З аналізу зазначеної норми Конституції України слідує, що це право означає не лише можливість особи набути житло у власність або в користування, а й право особи на проживання в жилому приміщенні. При цьому Конституція проголошує принцип забезпечення державою створення умов, необхідних людині для набуття житла у власність або в користування та неможливості примусового позбавлення житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є жилий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Зміст призначення житла визначається ст. 6 ЖК України, відповідно до якого жилі будинки й жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків.

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобовязані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.

Таким чином, з аналізу вищевказаних норм слідує, що чинне законодавство невідємно повязує право особи на користування житловим приміщенням (квартирою) з її правом на проживання в цій квартирі та з правом на реєстрацію постійного місця проживання за адресою квартири, в якій вона постійно мешкає.

Керуючись ст. 221 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву задовольнити.

Розяснити рішення Залізничного районного суду м. Львова від 25 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю та визнання права на користування житлом

Зазначити, що за ОСОБА_1 визнано право на користування квартирою № 2 будинку № 6 на вулиці Дучимінської в м. Львові, що надає їй право на проживання в зазначеній квартирі та право на реєстрацію її постійного місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова шляхом подачі в 5-денний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя:

Оригінал ухвали.