Справа № 405/7728/15-ц
Провадження №2/405/1901/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 січня 2016 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі:
головуючого судді - Іванової Л.А.
при секретарі - Береді Я.І.
за участю представника позивача - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком, -
Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 в інтересах позивача звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, зазначивши в обґрунтування позовних вимог, що позивачу ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності, на підставі договору дарування від 29.10.2015 року, належить 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_1. За цією ж адресою зареєстрований, але не проживає колишній чоловік її (позивача) матері - ОСОБА_3, який фактично набув право на користування вказаним житловим будинком як член сім'ї попереднього власника 1/2 частини будинку ОСОБА_4 Позивач вважає, що після переходу до неї права власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1, відповідач втратив право користування житловим будинком. Крім того, представник позивача зазначив, що позивач ОСОБА_2 з 29.10.2015 року є власником 1/2 частини вказаного житлового будинку, відповідач є сторонньою для позивача особою, він не є членом її сім'ї, правових підстав на користування належним їй (позивачу) майном відповідач не має, так як не є членом її сім'ї, договору оренди або іншого договору, який би надавав йому право користування житлом між ним не укладався; реєстрація відповідача за вказаною вище адресою порушує її (позивача) права як власника будинку, зокрема, у здійсненні прав користування та розпорядження майном.
З огляду на зазначене та з посиланням на ст. ст. 317, 321, 391 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», позивач просить визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування 1/2 частиною житлового будинку АДРЕСА_1 та зняти останнього з реєстраційного обліку за вказаною вище адресою.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позові, просила позов задовольнити.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України, про що свідчить оголошення в газеті «Народне слово» № 2 (3232) від 14 січня 2016 року, причини неявки суду не відомі.
З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача за наявними у справі доказами та в порядку ч. 1 ст. 225 ЦПК України ухвалив розглядати справу заочно, проти чого представник позивача під час судового розгляду справи не заперечувала.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачу ОСОБА_2, на підставі договору дарування від 29.10.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Новицькою І.О., зареєстрованого в реєстрі за № 1125, належить 1/2 частка у праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.
Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно визначений Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.10.2015 року за ОСОБА_2 зареєстровано право приватної спільної часткової власності на об'єкт нерухомого майна - 1/2 частка житлового будинку АДРЕСА_1 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 25677113 від 29.10.2015 року).
Судом також встановлено, що відповідно до довідки, виданої квартальним комітетом № 10 Ленінського району м. Кіровограда від 31.10.2015 року № 583, ОСОБА_3, 1961 року народження, зареєстрований за зазначеною вище адресою, а саме: АДРЕСА_1.
Згідно з відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Кіровоградській області від 06.11.2015 року місце проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 21.07.2000 року зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1.
Крім того, судом також встановлено, що власником 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 була мати позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4, якій зазначена частина будинку належала на праві особистої приватної власності на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку, посвідченого 09.03.1999 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Писаковською О.І., зареєстровано в реєстрі за №181.
29.10.2015 року ОСОБА_4 за нотаріально посвідченим договором дарування подарувала вказану частину житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2 Право власності на зазначену частину будинку позивачем зареєстровано у встановленому законом порядку.
Згідно з ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство ( ч.2 ст.64 ЖК України).
Таким чином, ч. 4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.
Судом встановлено, що з 21.07.2000 року у спірному будинку був зареєстрований як член сім'ї попереднього власника будинку ОСОБА_4 - відповідач ОСОБА_3, шлюб між якими (ОСОБА_4 та ОСОБА_3) було розірвано за рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 01.10.2013 року. Тим самим, відповідач ОСОБА_3 не належить до членів сім'ї нового власника спірного будинку позивача ОСОБА_2 в розумінні ст.ст. 64, 156 ЖК України.
Таким чином з моменту припинення права власності на вказану частину житлового будинку АДРЕСА_1, як попередній власник ОСОБА_4, так і члени її сім'ї, зокрема, відповідач ОСОБА_3, втратили право користування цим майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
З огляду на викладене вище, судом відзначається, що позивач ОСОБА_2 як власник 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 має право вимагати усунення перешкод у користуванні власністю, у тому числі, шляхом звернення до суду з позовом про визнання відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у спірному будинку.
Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника майна.
Виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника права власності на будинок, а отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів сім'ї власника на користування цим будинком.
Таким чином, встановивши під час судового розгляду справи, що з припиненням права власності попереднього власника ОСОБА_4 на спірний будинок, член її сім'ї - відповідач ОСОБА_3 також втратив право користування житловим приміщенням у цьому будинку, власником будинку є позивач ОСОБА_2 і відповідач не належить до членів її сім'ї, а так само, не набув самостійного права на користування будинком з інших правових підстав, суд дійшов до висновку про обгрунтованість та доведеність позивачем позовних вимог в частині визнання відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право користування 1/2 частиною житлового будинку АДРЕСА_1 та їх задоволення.
Крім того, позивач пред'явила вимогу про зобов'язання зняти відповідача ОСОБА_3 з реєстрації в спірній частині будинку, яка задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Згідно з ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть, тобто, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації.
Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати по справі залишити по фактично понесеним позивачем.
Відповідно до ст.ст.15, 16, 316, 317, 319 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст.3, 4, 10, 11, 59, 60, 213, 215, 218, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком, - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким що втратив право користування 1/2 частиною житлового будинку АДРЕСА_1.
В задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Судові витрати по справі, пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп. залишити по фактично понесеним позивачем ОСОБА_2
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м.Кіровограда шляхом подачі до суду першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
В порядку ст.233 ЦПК України заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.
Суддя Ленінського районного суду
м. Кіровограда Л.А. Іванова