АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4179/16 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Котули Л.Г., Слюсар Т.А.

при секретарі Крічфалуши С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 січня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Прокуратури Святошинського району м. Києва про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Прокуратури Святошинського району м. Києва та після уточнення позовних вимог просив суд визнати недостовірними та такими, що завдають шкоди честі, гідності та ділової репутації позивача відомості, що висловлювались з боку прокурора прокуратури Святошинського району м. Києва ОСОБА_5, а саме, «ОСОБА_4 продовжує свою злочинну діяльність у Святошинському районі м. Києва, а перед цим вчиняв злочини у Голосіївському районі м. Києва заволодівав державними коштами»; зобов'язати Прокуратуру у Святошинському районі м. Києва спростувати недостовірну інформацію, що була висловлена відносно позивача, а саме: «ОСОБА_4 продовжує свою злочинну діяльність у Святошинському районі м. Києва, а перед цим вчиняв злочини у Голосіївському районі м. Києва заволодівав державними коштами», шляхом подачі належним чином завіреного листа (з повідомленням про вручення) з вибаченнями позивачу на його адресу: АДРЕСА_1; стягнути за рахунок державного бюджету (Державне Казначейство України) на його користь завдану Прокуратурою Святошинського району м. Києва, моральну шкоду у розмірі 9 993 123 грн. 00 коп., посилаючись на ті підстави, що під час розгляду обрання запобіжного заходу 10.04.2015 відносно позивача прокурором Святошинської прокуратури м. Києва ОСОБА_5 дозволяла неприпустимі вислови, які носили стверджуючий характер. Моральна шкода полягає у переслідуванні впродовж трьох місяців думки про те, що він позбавлений права і гарантій які надані йому державою. Також, виражається у сильних хвилюваннях, порушення функції сну, нервозності та освідомлення зіпсування його бездоганної ділової репутації директора перед колегами по роботі та адвокатами.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12 січня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_4 до Прокуратури Святошинського району м. Києва про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким задовольнити позовні вимоги, а саме: визнати недостовірними та такими, що завдають шкоди честі, гідності та ділової репутації позивача відомості, що висловлювались з боку прокурора прокуратури Святошинського району м. Києва ОСОБА_5, а саме, «ОСОБА_4 продовжує свою злочинну діяльність у Святошинському районі м. Києва, а перед цим вчиняв злочини у Голосіївському районі м. Києва заволодівав державними коштами»; зобов'язати Прокуратуру у Святошинському районі м. Києва спростувати недостовірну інформацію, що була висловлена відносно позивача, а саме: «ОСОБА_4 продовжує свою злочинну діяльність у Святошинському районі м. Києва, а перед цим вчиняв злочини у Голосіївському районі м. Києва заволодівав державними коштами», шляхом подачі належним чином завіреного листа (з повідомленням про вручення) з вибаченнями позивачу на його адресу: АДРЕСА_1; стягнути за рахунок державного бюджету (Державне Казначейство України) на його користь завдану Прокуратурою Святошинського району м. Києва, моральну шкоду у розмірі 9 993 123 грн. 00 коп.,

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив про те, що під час розгляду справи

представник відповідача не заперечив висловів свого колеги, а навпаки підтвердив їх наявність у відповідному ствердженні і контексті. Вважає, що рішення суду порушує баланс інтересів, дає можливість прокурору паплюжити його у робочий час на власний розсуд і не надає йому можливості на адекватні вислови у бік кривдника.

У судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи судом повідомлені у встановленому законом порядку. У відповідності до вимог статті 74, 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у його відсутності.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що 10.04.2015 слідчим суддею Святошинського району м. Києва за участю старшого прокурора ОСОБА_5 розглядалося клопотання пр. № 1-кс/759/1460/15 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4, у зв′язку з порушення кримінального провадження відносно ОСОБА_4 та проведення розслідування (а.с. 34-37).

Позивач вважає, що під час розгляду справи щодо обрання запобіжного заходу старший прокурор Святошинського району м. Києва ОСОБА_5 дозволяла відносно нього неприпустимі вислови стверджувального характеру про події, які нічим не підтвердженні, а саме: «ОСОБА_4 продовжує свою злочинну діяльність у Святошинському районі м. Києва, а перед цим вчиняв злочини у Голосіївському районі м. Києва заволодівав державними коштами». Вважає дані вислови недостовірними та такими, що завдають шкоди його честі, гідності та ділової репутації.

Допитаний у ході розгляду цивільної справи свідок ОСОБА_7 повідомив, що він був захисником у кримінальній справі під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу та чув як старший прокурор Святошинської прокуратури м. Києва ОСОБА_5 дозволяла неприпустимі вислови, які просить позивач спростувати та носили ствержуючий характер (а.с. 38). Свідок ОСОБА_8, яка є підлеглою позивача підтвердила свідчення ОСОБА_7

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що подана у позові інформація не може бути судом визнана як недостовірна відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи». В частині вимог щодо відшкодування моральної шкоди є недоведеними, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту порушення органами слідства його прав, свобод та інтересів в ході проведення відповідних слідчих дій.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду в повній мірі відповідають фактичним обставинам справи, дослідженим в судовому засіданні доказам та вимогам закону.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, надаючи оцінку зібраним у справі доказам в межах заявлених позивачем вимог колегія суддів виходить із такого:

Відповідно до ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

За змістом ч. 4 ст. 32 Конституції України та ст. 277 ЦК України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює - частина 4 статі 277 ЦК України.

Не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі - п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи».

Встановивши під час розгляду справи, що 10 квітня 2015 року у ході розгляду справи про застування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 приймала участь на стороні обвинувачення старший прокурор ОСОБА_5, яка на виконання функціональних обов′язків висловлювала доводи на обґрунтовування клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, які були доказом у справі та оцінювались судом при постановленні ухвали, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що наведені представником прокуратури доводи (мотиви) під час судового засідання не можуть бути розцінені як поширення недостовірної інформації.

Також відповідає вимогам закону статті 23 ЦК України висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову в частині вимог про відшкодування моральної шкоди з підстав недоведеність позивачем факту порушення органами слідства його прав, свобод та інтересів в ході проведення відповідних слідчих дій.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що представник прокуратури Святошинського району м. Києва не заперечив висловів свого колеги, а навпаки підтвердив їх наявність у відповідному ствердженні і контексті були предметом дослідження судом першої інстанції, їм надана належна оцінка. Як вірно зазначив суд першої інстанції, що вислови здійсненні під час судового засідання при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу на стадії досудового розслідування не можуть розцінюватись як поширення інформації. Нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів.

Інші доводи скарги є несуттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: