У Х В А Л А

24.10.2016 м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова- Лозинський Б.М., розглянувши матеріали заяви Державного підприємства обслуговування повітряного руху України в особі Львівського регіонального структурного підрозділу про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд,-

в с т а н о в и в :

Державне підприємство обслуговування повітряного руху України в особі Львівського регіонального структурного підрозділу звернулося до Франківського районного суду м. Львова із заявою про визнання виконавчого листа, виданого Франківським районним судом м. Львова №465/1503/16-ц від 04.10.2016 року таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 04.10.2016 року задовольнено позов ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України в особі Львівського регіонального структурного підрозділу про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, матеріального заохочення, моральної шкоди.

На виконання зазначеного рішення судом видано виконавчий лист №465/1503/16-ц від 04.10.2016 року.

Звернувшись до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заявник зазначає, що виданий виконавчий лист не відповідає вимогам закону, порушує його права та законні інтереси, а також, що судом грубо порушено норми процесуального права.

Надаючи оцінку викладеним в заяві твердженням, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки судді, що схвалені резолюцією № 2006/23 Економічної та Соціальної ради ООН від 27.07.2006 року, суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупередженого рішення.

У Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини і громадянина (ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 р.) передбачено, що кожна людина має право на справедливий і відкритий розгляд справи незалежним і безстороннім судом упродовж розумного строку, встановленого законом (п. 1 ст. 6).

Статтею 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що рішення Європейського суду з прав людини (надалі - також «ЄСПЛ») є обов'язковими для виконання Україною. У статті 16 вказаного Закону прямо закріплюється, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі також - «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ при розгляді справи має забезпечуватися суб`єктивний критерій неупередженості (безсторонності) суду. У сторони мають бути відсутні будь - які побоювання у безсторонності суду. Кожна із сторін вправі сподіватися на об`єктивне рішення у справі.

Так, ЄСПЛ розрізняє чи в конкретній справі суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в його упередженості (рішення у справах Piersac vs Belgium, Grieves vs UK).

Європейський суд з прав людини визнає, що підставою відводу судді може бути як реальне існування обставин, які свідчать про упередженість суду, так і суб'єктивне переконання сторони у їх наявності, наслідком чого може бути відвід складу суду від розгляду справи.

У справі "Фей проти Австрії" ЄСПЛ вказав, що обєктивна неупередженість суду полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об'єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди у демократичному суспільстві повинні апріорно викликати в учасників цивільного процесу.

При цьому, у справі «Морріс проти Обєднаного королівства» Європейський суд з прав людини пояснив: Щодо питання безсторонності існує два аспекти цих вимог. По-перше, суд має бути суб`єктивно вільним від особистої упередженості чи необ'єктивності. По-друге, він має також безстороннім з об'єктивного погляду, для чого він має надати істотні гарантії, аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви стосовно цього.

Незважаючи на те, що головуючий не має будь - якої упередженості до жодної сторони у справі та не має зацікавленості у розгляді справи, водночас враховуючи те, що заявник висловлює твердження, які можуть свідчити про недовіру судді, а тому з метою запобігання виникненню при подальшому розгляді справи щонайменших сумнівів в обєктивності та неупередженості судді, з метою уникнення можливих суджень учасників судового процесу про безсторонність судді, недопущення в подальшому невірного сприйняття сторонами рішення суду по суті спору, а також для забезпечення ефективності розгляду даної справи, забезпечення сторонами права на справедливий та безсторонній судовий розгляд, головуючий вважає за доцільне заявити самовідвід.

Частиною 1 статті 21 ЦПК України визначено однією з підстав відводу (самовідводу) судді обставини, які викликають сумнів в обєктивності та неупередженості судді.

Відповідно до статті 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого ХІ черговим зїздом суддів України 22 лютого 2013 року, неупереджений розгляд справ є основним обовязком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи.

Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним обєктивного рішення у справі.

За таких обставин, виходячи із зазначених вище положень Конвенції, для виключення будь-яких сумнівів щодо моєї безсторонності та обєктивності, вважаю неможливим свою участь у розгляді даної справи.

Керуючись статтями 20-25 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

заяву про самовідвід задовольнити.

Відвести від розгляду справи суддю Б. М. Лозинського.

Справу передати для визначення іншого складу колегії суддів у порядку, встановленому частиною третьою статті 11-1 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Франківського

районного суду м. Львова: ОСОБА_2