Справа № 676/2978/16-ц
Номер провадження 2/676/1651/16
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 жовтня 2016 р. Кам`янець-Подільський міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі: головуючого судді Вдовичинського А.В.,

за участю секретаря Перун А.М.

предстанвика позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кам`янець-Подільський справу за позовом ОСОБА_3 до Об`єднання підліткових клубів за місцем проживання, третя особа Кам`янець-Подільська міська рада, про стягнення середнього заробітку за період проходження військової строкової служби,-

встановив:

ОСОБА_3 звернувся з позовом до Об`єднання підліткових клубів за місцем проживання, третя особа Кам`янець-Подільська міська рада, про стягнення середнього заробітку за період проходження військової строкової служби. В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що після закінчення Кам`янець-Подільського педагогічного університету з вересня 2013 р. працював педагогом-організатором, керівником гурткової роботи Об,єднання підліткових клубів за місцем проживання Кам`янець-Подільської міської ради. 3 19.05.2015 р. був призваний на строкову військову службу ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» і по цій причині був звільнений з роботи Відповідачем. Однак трудова книжка в день звільнення йому не була видана. З 19.05.2015 р. по 05.05.2016 р. являвся військовослужбовцем строкової служби військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України. За період військової строкової служби неодноразово звертався до відповідача щодо виплати належних коштів у розмірі середньомісячного заробітку за весь період служби, в тому числі і рекомендованими листами, що підтверджується доданими документами. Добровільно виплати кошти відповідач відмовляється, що підтверджується його ж листом від 18.05.2016 р. Позивач просить суд винести рішення яким стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь період проходження військової строкової служби у військовій частині НОМЕР_1 з 19 травня 2015 року по 05 травня 2016 року. В суді позивач та його представник позовні вимоги уточнили, вказують, що військову службу він проходив в особливий період, а тому на нього поширюються гарантії встановлені законом України № 116 від 15.01.2015 р., які законом № 433 від 14.05.2015 р. привели у відповідність норми КЗпП України. Позивач та його представник в суді позов підтримали, просять його задоволити. Суду позивач пояснив, що вимог до відповідача про поновлення та прийняття на роботу не має, трудову книжку отримав після звільнення з військової служби.

Представник відповідача в суді позов не визнав, просить відмовити в його задоволенні. Суду представник відповідача пояснив, що звільнення позивача відбулося згідно діючого на час звільнення законодавства, вважає вимоги позивача безпідставними.

Представник третьої особи вважає позов відповідача таким, що не підлягає до задоволення.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін та третьої особи, суд встановив наступне.

Позивач 02.09.2013 р. був прийнятий на посаду педагога-організатора в Об`єднання підліткових клубів за місцем проживання Кам`янець-Подільської міської ради наказом № 29 від 02.09.2013 р. Наказом № 3 від 16.01.2014 р. він був переведений з посади педагога-організатора на посаду керівника гурткової роботи. Наказом № 6 від 18.05.2015 р.(а.с.39) позивач був звільнений з роботи згідно п.3 ст.36 КЗпП України у зв`язку із призовом на військову службу на підстави його заяви(а.с.56) та копії повістки про призов на строкову військову службу(а.с. 55 на звороті). Вказаним наказом було передбачено виплату позивачу вихідної допомоги в розмірі двохмісячного середнього заробітку відповідно до ст..21 п.1 закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до п.3 ст. 36 КЗпП України, яка діяла на час звільнення позивача з роботи, було передбачено, що підставою розірвання трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім призову працівника на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року.

ОСОБА_3 був призваний на строкову військову службу 19.05.2015 р. яку проходив по 05.05.2016 р. в в/ч НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою військового комісару Кельменецького РВК від 03.03.2016 р.(а.с.4), копією військового квитка(а.с.6-7).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» від 15 січня 2015 року N 116-VIII, який вступив в дію з 08.02.2015 р. було викладено в новій редакції ч.3 та ч.4 ст.119 КЗпП України: «За працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За працівниками, які були призвані під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, більше ніж на один рік.» Зазначена редакція діяла і на час виникнення спірних правовідносин.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» від 14.05.2015 № 433-VIII, який вступив в дію з 11.06.2015 р., було змінено редакцію п.3 ст.36 КЗпП України та викладено її наступним чином, що підставою розірвання трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу".

Зазначеним законом також було внесено зміни в частину 3 ст.119 КЗпП України та викладено в новій редакції ч.4 ст.119 КЗпП України які набули наступної редакції: «За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За працівниками, які були призвані під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом, але не більше ніж на строк укладеного контракту, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.».
Вказаний закон від 14.05.2015 № 433-VIII зворотної дії в часі не мав, згідно п.1 розділу II зазначеного закону він набув чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

«Порядок виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, а також працівникам, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом» затверджений постановою Кабінету міністрів України № 105 від 04.2015 р.
На думку суду, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за весь період проходження військової строкової служби у військовій частині НОМЕР_1 з 19 травня 2015 року по 05 травня 2016 року задоволенню не підлягають оскільки він був звільнений наказом № 6 від 18.05.2015 р. винесеним згідно діючого на той час законодавства, вказаний наказ позивач не оскаржував, вимог про поновлення його на роботі не заявляв, після закінчення військової служби на роботу в Об`єднання підліткових клубів за місцем проживання Кам`янець-Подільської міської ради не повертався. Крім цього суд враховує, що позивач був призваний на строкову військову службу, а відповідно до вищевказаної постанови Кабінету міністрів № 105 від 04.03.2015 р.(із змінами внесеними постановою № 911 від 04.11.2015 р.) дія цієї постанови поширюється на громадян України, які починаючи з 11.06.2015 р. були призвані на строкову службу, а також призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст. 4, 21, 36, 119 КЗпП України, ст..ст. 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України,

вирішив:

в задоволенні позову відмовити.

На рішення сторонами, третьою особою може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів до апеляційного суду Хмельницької області через Кам`янець-Подільський міськрайонний суд.

Суддя Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Вдовичинський А.В