Cправа № 621/3290/15-ц
Провадження № 2/621/261/16
РІШЕННЯ

іменем України

22.03.2016 року Зміївський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Нестерцової Н.В.

секретаря Горобець Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Змієві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, територіальної громади в особі Лиманської сільської ради Зміївського району Харківської області про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

24.12.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, територіальної громади в особі Лиманської сільської ради Зміївського району Харківської області, в якому просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з надвірними будвлями та спорудами, розташованими за адресою: с.Лиман Зміївського району Харківської області, в-д Лиманський, 8.

В обгрунтування позову зазначив наступне.

07.02.2006 року помер його дід ОСОБА_3.

За життя та в період шлюбу діда з бабкою ОСОБА_4 за рахунок спільних грошових коштів та сумісною працею на підставі рішення Лиманської сільської ради №16 від 14.09.1965 року в 1978 року знесли старий будинок в с.Лиман, вул. Лиманська, 74 (нині в-д Лиманський,8) та побудували новий, однак право власності на нього не оформили.

Окільки житловий будинок було побудовано в період шлюбу, то він належав в силу ч.3 ст.368 ГК України та ст.60 СК України діду та бабі на праві спільної сумісної власності в рівних частках, тобто по ? частині кожному у звязку з чим відкрилась спадщина на ? частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд після смерті діда.

Спадщину після смерті діда було прийнято бабкою ОСОБА_4 в порядку ст.1261, ч.3 ст.1268, ч.1 ст.1270 ЦК України.

Однак, в силу свого віку та слабкого стану здоровя бабка ОСОБА_4 не оформила спадщину і 10.07.2008 року померла.

Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: с.Лиман Зміївського району Харківської області, в-д Лиманський, 8.

За життя ОСОБА_4 склала заповіт, за яким вказаний житловий будинок заповідала онукові ОСОБА_1

Спадкоємцем прийнято спадщину шляхом подання у встановлені строки заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Однак, за відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно, нотаріальна контора оформити спадщину відмовила.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_5 наполягали на задоволенні позову, посилаючись на обставини, викладені у ньому.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнав та вказав, що спадщину після матері не приймав.

Представник відповідача територіальної громади в особі Лиманської сільської ради Зміївського району Харківської області у судове засідання не зявився, Лиманський сільський голова ОСОБА_6 направив на адресу суду листа, в якому просить розглядати справу у відсутність представника, позовні вимоги рада визнає.

Визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, тому приймається судом.

Ознайомившись з матеріалами справи, дослідив надані докази, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що 07.02.2006 року в с.Лиман Зміївський району Харківської області помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ВЛ №052500, виданого 08.02.2006 року Лиманською сільською радою Зміївського району, про що зроблено актовий запис за №7. (а.с.11)

10.07.2008 року в с.Лиман Зміївського району Харківської області померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ВЛ №174440, виданого 11.07.2008 року Лиманською сільською радою Зміївського району, про що зроблено актовий запис №44. (а.с.12)

ОСОБА_3 та Доценко (прізвище після шлюбу ОСОБА_3) М.Ф. з 03.10.1953 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії ЯУ №105854, виданим Лиманською с/Радою 03.10.1953 року, актовий запис 27. (а.с.71)

За життя ОСОБА_4 склала заповіт, за яким все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що за законом матиме право заповідала в цілому ОСОБА_1. Заповіт посвідчено 27.07.2007 року секретарем виконкомом Лиманської сільської ради Зміївського району Харківської області ОСОБА_7, зареєстровано в реєстрі №345. (а.с.13)

ОСОБА_3 та його сестра ОСОБА_8 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 05.07.1963 року нотаріусом Балаклійської ДНК є єдиними спадкоємцями майна по ? частині кожний (домоволодіння за адресою: с.Лиман Зміївського району Харківської області, вул. Лиманській, 74), що залишилось після смерті ОСОБА_9. (а.с.28)

Відповідно до договору від 09.08.1967 року ОСОБА_8 подарувала ОСОБА_3 ? частину житлового будинку із надвірними та службовими будівлями, розташованими за адресою: с.Лиман Зміївського району Харківської області, вул. Лиманській, 74. (а.с.29)

Право власності за ОСОБА_3 на вищевказаний будинок зареєстровано в цілому Харківським міжміським бюро технічної інвентаризації за №9-1238 09.02.1967 року. (а.с.30)

Згідно довідки директора КП «Зміївське БТІ» ОСОБА_10 №2855 від 07.11.2013 року, згідно архівних матеріалів КП, рішенням виконкому Лиманської сільської ради народних депутатів від 14.09.1965 року №16 ОСОБА_3 було надано дозвіл на перебудову житлового будинку №8 по в-ду Лиманському в с.Лиман Зміївського району Харківської області (колишня адреса: с.Лиман Зміївського району Харківської області, вул. Лиманська, 74). В 1978 році збудований житловий будинок, старий знесено, право власності на перебудований житловий будинок не було оформлено. Дійсна інвентаризаційна вартість нерухомого майна складає 53548 грн. (а.с.14,15,36)

Відповідно до довідки Лиманської сільської ради Зміївського району Харківської області №572 від 02.06.2014 року, згідно даних погосподарької книги №22 на 2001-2005 роки, особовий рахунок №1452було відкрито на ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживав та був зареєстрований на території ради за адресою: с.Лиман в-д Лиманський, 8 з дружиною ОСОБА_4. Згідно погосподарської книги №11 на 2006-2010 роки, особовий рахунок №683 було відкрито на ОСОБА_3, який проживав та був зареєстрований на території ради за адресою: с.Лиман Зміївського району Харківської області, в-д Лиманський, 8 по день смерті 08.02.2006 року, разом з дружиною ОСОБА_4, яка померла 11.07.2008 року. (а.с.22)

Відповідно до даних будинкової книги (домоволодіння за адресою: с.Лиман Зміївського району, в-д Лиманський 8) ОСОБА_4 була зареєстроана та проживала за вказаною адресою з 17.06.2002 року до 10.07.2008 року, тобто на момент смерті 07.02.2006 року чоловіка ОСОБА_3. (а.с.16-21)

Після смерті 10.07.2008 року ОСОБА_4, ОСОБА_1 звернувся до Зміївської ДНК Харківської області із завою про прийняття спадщини, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №17557192 від 02.12.2008 року спадкової справи №45945293. (а.с.23) Із заявами про прийняття чи відмови від спадщини у встановлений законом шестимісячний строк після померлого 07.02.2006 року ОСОБА_3 ніхто із спадкоємців не звертався, що підтверджується завідувача Зміївської ДНК Харківської області. (а.с.74)

Факт родинних відносин між померлими ОСОБА_3, ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_2 підтверджуються довідкою №203 від 29.07.2008 року, виданою керівником державного органу реєстрації актів цивільного стану про те, що в книзі реєстрації актів про народження по Лиманській сільськ раді складено актовий запис про народження 18.05.1958 року ОСОБА_2 №45 від 30.05.1958 року, батьками зазначено «Ляшенко Кузьма Павлович» та «Ляшенко Марія Федорівна». (а.с.73)

Позивач ОСОБА_1 є сином відповідача ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про його народження серії II-ВЛ №272612, виданим Лиманською сільською радою 12.02.1977 року, де батьками зазначено «Ляшенко Микола Кузьмич» та «Ляшенко Антоніна Дмитрівна». (а.с.72)

ОСОБА_1 звернувся до Зміївської ДНК Харківської області, де йому було повідомлено про необхідність надати перелік необхідних документів, необхідних для оформлення спадщини, у разі відсутності у нього будь-якого документа, вказано про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину та рекомендовано звернути до суду. (а.с.24,25)

Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частиною 1 статі 1218 передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину, не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

До 1992 року державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56.

Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Станом на 1992 рік діяло наступне законодавство, яке регулювало виникнення права власності, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року. Законом України «Про власність», Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, та іншими нормативними актами. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящихся, які видавалися, в тому числі, і на підставі записів по господарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснювалась в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Відповідно до пункту 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 №91, зареєстрованим в Міністерстві юстиції 11.07.2011 за № 830/19568 (далі - Порядок), документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992р. індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Порядок було прийнято на виконання пункту 9 розділу V Прикінцеві положення Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон), дія якого мала тимчасовий характер - до 31.12.2012р. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань регулювання містобудівної діяльності» від 20.11.2012р. № 5496 до Закону були внесені зміни, якими було продовжено дію пункту 9 розділу V Прикінцеві положення Закону до 31.12.2013р.

Відповідно до ч.1 ст.60 СК Укрїни, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності неалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що спадковим майном є житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: с.Лиман Зміївського району Харківської області, в-д Лиманський, 8, який був збудований у 1978 році та належав ОСОБА_3

Померла ОСОБА_4 набула право на ? частину вказаного будинку в порядку ч.1 ст.60 СК України, як дружина ОСОБА_3, прийняла спадщину у вигляді іншої ? частини після смерті чоловіка відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України.

Позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4, у належній спосіб прийняв спадщину, однак оформити свої спадкові права не має можливості за відсутності правовстановлюючого документа на спадкове майно.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1

Керуючись ст.ст.1216,1218,1265,1268,1270 ЦК України, ст.60 СК України, ст.ст. 10,11,60, 209, 212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою: с.Лиман Зміївського району Харківської області, в-д Лиманський, 8 в порядку спадкування за заповітом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення.

Головуючий: