Провадження №22-ц/784/779/16
Справа № 477/812/15-ц Головуючий в 1 інстанції: СеменоваЛ.М.,
Провадження № 22ц/784/779/16 Доповідач: Маляренко І.Б.
Категорія: 48
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі :

Головуючого: Маляренко І.Б.

Суддів: Прокопчук Л.М., Темнікової В.І.

За участю секретаря: Горенко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 18 лютого 2016 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільним сумісним та його поділ,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги, позивач посилався на те, що перебував з відповідачкою у шлюбі з 14 вересня 2013 року.

В шлюбі ними було придбано квартиру АДРЕСА_1, яку було оформлено на відповідачку.

Посилаючись на те, що їх подружнє життя не склалося, і шлюбні стосунки між ними припинено, а з відповідачкою не досягнуто згоди щодо добровільного розподілу вищевказаного майна, він був змушений звернутися до суду.

З урахуванням наведеного позивач просив визнати зазначену квартиру спільно нажитим майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1; визнати за ним право власності на ? частку квартири.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 18 лютого 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про відмову у задоволенні позовних вимог внаслідок порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Так, відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Первомайської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області 14.09.2013 року, з 2011 року вони перебували у фактичних шлюбних відносинах.

Спірна квартира АДРЕСА_2 придбана ОСОБА_1 на підставі договору купівлі - продажу від 27.12.2013 року

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Ст. ст.70, 71 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69, ч. З ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Як уже зазначалося вище, в період зареєстрованого шлюбу, 27 грудня 2013 року ОСОБА_1 придбала у власність на підставі договору купівлі продажу квартиру АДРЕСА_2.

Згідно із п.2.1 договору купівлі-продажу квартири продаж спірної квартири було вчинено за 63000 грн., зазначена ціна відповідає волевиявленню кожного з учасників правочину, є остаточною і змінам після його укладення не підлягає.

Суд встановив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до реєстрації шлюбу з 2011 року проживали разом у батьків відповідачки, вели спільне господарство.

Сам позивач джерелом коштів на придбання спірної квартири зазначив ведення підсобного господарства, допомогу батькам відповідачки в утриманні і продажі худоби, заробітну плату.

На обґрунтування зазначених доводів надав суду копію трудової книжки ОСОБА_2, довідку про доходи за час роботи у ТОВ «Транс-Сервіс-1».

Відповідно до ч.2 п. 24 вищезазначеної Постанови не належить до спільної власності майно одного з подружжя, набуте особою за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що спірна квартира була придбана сторонами під час перебування у шлюбі і є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки належних допустимих доказів того, що це майно набуте за кошти, які належали одному із подружжя, матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Як уже зазначалося вище, п. 2.1 договору купівлі-продажу квартири встановлено, що спірну квартиру було придбано за 63000 грн.

Згідно із п. 2.3 цього Договору покупець сам на сам передала продавцю, а продавець одержала 63000 грн. Підписання продавцем цього договору свідчить про проведення з нею розрахунку у повному обсязі та про відсутність з її боку будь-яких претензій фінансового характеру відносно покупця.

Зазначений договір купівлі-продажу ніким не оскаржений, недійсним не визнаний.

За такого доводи апелянта щодо не встановлення судом першої інстанції дійсної ціни, за якою було придбано спірну квартиру, є безпідставними. А всі розписки щодо зазначеного на увагу не заслуговують.

Згідно з вимогами ст.ст.10, 60 ЦПК України розгляд і вирішення цивільних справ у судах проводиться на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач, як уже зазначалося вище, надав докази на підтвердження джерела доходів, які було використано для придбання квартири.

Що стосується доказів, наданих відповідачкою ОСОБА_1, то суд першої інстанції обґрунтовано не взяв їх до уваги.

Та обставина, що мати відповідачки працювала, а її батьки мають у власності земельні ділянки, обробкою яких займаються особисто, не доказує того, що отримані від цього доходи стали особистою власністю відповідачки, і були нею вкладені у придбання спірної квартири.

Факт отримання матір'ю відповідачки грошей у борг також не може бути доказом того, що ці гроші було подаровано відповідачці у встановленому ст.719 ЦК України порядку, стали її особистою власністю і були вкладені нею у придбання квартири.

Згідно із ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 303,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 18 лютого 2016 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільним сумісним та його поділ залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але протягом 20 днів може бути оскаржена

шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: