Провадження № 2/161/668/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Подзірова А.О., при секретарі Кубяк О.В., за участю представників сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ВАТ КБ «Надра», ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим, -

в с т а н о в и в :

позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про визнання договору поруки припиненим.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 12 липня 2007 року був укладений двосторонній кредитний договір №41/5-ВК між ВАТ КБ «Надра» в особіНачальника відділення №5 Філії ВАТ КБ «Надра» Луцького РУ ОСОБА_3 тавідповідачем ОСОБА_2 відповідно до умов якого, ВАТ КБ «Надра» надавав позивачу споживчий кредит у розмірі 38500 Євро на проведення розрахунків по договору купівлі-продажу№1559 від 26.06.2007 року щодо придбання у власність ОСОБА_2 трьохкімнатної квартири №72 загальною площею 65,8 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Луцьк, пр.-кт Відродження, буд. 45А.

В якості забезпечення даного кредитного договору було укладено Договір поруки між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» в особі Начальника відділення №5 Філії ВАТ КБ «Надра» Луцького РУ ОСОБА_3.

Вважає, що станом на 09.11.2015 року зазначений Договір поруки є припиненим виходячи з наступного:відповідно до п. 1.1 Договору поруки Поручитель повинен виконати зобовязання позичальника, у тому ж порядку, який встановлено для позичальника Кредитним Договором; згідно п. 1.3 Договору поруки відповідальність Поручителя виникає як у випадку невиконання Позичальником будь-якої частини Зобовязань за кредитним договором, так і при невиконанні позичальником зобовязань в цілому; пунктом 2.1 Договору поруки передбачено, що Кредитор (банк) набуває права вимагати від поручителя виконання зобовязань, що витікає із Кредитного договору при умові, якщо в установлений Кредитним договором строк виконання позичальником зобовязання в цілому чи будь-якій його частині не будуть виконані, а також при умові обовязкового направлення Поручителю повідомлення з вимогою виконати зобовязання позичальника в цілому (або в тій чи іншій частині).

Відповідно до п. 2.4 Договору поруки, повідомлення що направляється Кредитором Поручителю, повинно бути здійснено у письмовій формі і буде вважатись поданим належним чином, якщо воно надіслано рекомендованим чи цінним листом чи надано особисто поручителю.

Разом з тим, з 12.07.2007 року по вересень 2015 року позивачу як поручителю жодних вимог, чи іншого роду претензій з боку банку щодо існування заборгованості з боку Позичальника та мого обовязку погасити таку заборгованість не надходило.

Однак, у жовтні 2015 року позивачу стало відомо про те, що 12.07.2007 року між банком тапозичальником було укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору №41/5-ВК згідно якої відбулося збільшення обсягу відповідальності позичальника та поручителя на суму 4010,89 гривень. Про існування зазначеної угоди ОСОБА_1 стало відомо лише в жовтні 2015 року та жодної згоди на її укладення ОСОБА_1 не надавалось так само як і не погоджувалось збільшення розміру її відповідальності перед банком за Кредитною угодою.

Крім того, з квітня 2010 року почала виникати заборгованість з боку ОСОБА_2 перед ОСОБА_4 щодо погашення в повному обсязі відсотків, внаслідок чого банком було нараховані штрафні санкції у вигляді пені.

Крім того, згідно повідомлення за підписом ПАТ КБ «Надра» Луцького РУ ОСОБА_5 позивача було проінформовано, що станом на 14.05.2014 року відбулася зміна строків погашення зобовязань та сума загальної заборгованості на цю дату становить 27728,60 Євро.

При цьому, на стадії складання Договору поруки погоджувались цілком точні умови Кредитного договору відповідно до якого встановлювався строк виконання зобовязань до 12.07.2022 року. Поручитель не давала згоди на збільшення розміру будь-якого зобовязання ще при укладенні Договору поруки, оскільки в частині п.1.1. Договору поруки лише було зазначено, що останній бере на себе відповідальність за виконання кредитних зобовязань які існували на момент підписання кредитного договору. Відсутність згоди Поручителя на укладення будь-яких додаткових угод передбачала припинення поруки.

Просить суд, визнати припинення правовідносин поруки та визнати Договір поруки від 12 липня 2007 року укладений між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» припиненим і таким, що не підлягає виконанню.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд, позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав. Просив суд, відмовити в задоволенні позову за безпідставністю.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 липня 2007 року був укладений двосторонній кредитний договір №41/5-ВК між ВАТ КБ «Надра» в особіНачальника відділення №5 Філії ВАТ КБ «Надра» Луцького РУ ОСОБА_3 тавідповідачем ОСОБА_2 відповідно до умов якого, ВАТ КБ «Надра» надавав позивачу споживчий кредит у розмірі 38500 Євро на проведення розрахунків по договору купівлі-продажу№1559 від 26.06.2007 року щодо придбання у власність ОСОБА_2 трьохкімнатної квартири №72 загальною площею 65,8 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Луцьк, пр.. Відродження, буд. 45А (а.с. 6 - 7).

З метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором, 12 липня 2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» в особі Начальника відділення №5 Філії ВАТ КБ «Надра» Луцького РУ ОСОБА_3 був укладений договір поруки (а.с. 5 ).

Додатковою угодою №1 від 12.07.2007 року до Кредитного договору №41/5-ВК, доповнено розділ №4 Вказаного договору пунктом 4.3.13, відповідно до якої, позивальник взяв на себе зобовязання сплатити одноразово не пізніше дати видачі кредиту комісію за оформлення кредитної справив розмирі 4010,89 гривень від суми кредиту зазначеної у п.п. 1.1. Договору. Зазначену комісію Позичальник повинен перерахувати на рахунок № 2001.

Як встановлено судом, при укладенні кредитного договору та відповідно договору поруки було дотримано всіх передбачених законом істотних умов договору, які були обумовлені згодою сторін, як узгодженні сторонами, так і прийняті ними, як обовязкові умови договору (а.с.8).

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Порука є додатковим зобов'язанням, що виникає на підставі договору, за яким до зобов'язання основного боржника приєднується зобов'язання іншої особи, що за нього ручається. Вона покликана забезпечити належне виконання боржником основного зобов'язання.

Як вбачається із змісту ст. 553 ЦК України, договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем. Договір поруки не передбачає виникнення або, навпаки, припинення будь-яких прав та обов'язків боржника. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником, і обов'язок поручителя надати таке ж виконання, до якого зобов'язаний основний боржник.

Відповідно ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Як вбачається з ст. 509 ЦК України, зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії.

Як вбачається з договору, договором поруки, сторони обумовили, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобов'язань по кредитному договору. Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель .

Згідно з п.п. 3.5 договору поруки поручитель підтверджує, що він ознайомлений та погоджується з умовами кредитного договору (а.с. 5 ).

Судом, в судовому засіданні встановлено, що Додатковою угодою №1 від 12.07.2007 року до Кредитного договору №41/5-ВК, якою доповнено розділ №4 Вказаного договору пунктом 4.3.13, позивальник взяв на себе зобовязання сплатити одноразово не пізніше дати видачі кредиту комісію за оформлення кредитної справи в розмирі 4010,89 гривень, а враховуючи, що вказана комісія була сплачена до видачі суми кредиту, суд вважає, що зазначена зміна умов договору не збільшує обсягу відповідальності самого поручителя, а тому не є підставою для припинення поруки в розумінні частини першої статті 559 ЦК України.

Крім того, на думку суду, довідка № 07/89 від 14.05.14 року (а.с.9-10), що була видана ОСОБА_4 ОСОБА_1, щодо наявності заборгованості станом на 14.05.2014 року, має інформаційний характер та не є зміною строків погашення зобовязання за вказаними правовідносинами і не збільшує обсягу відповідальності самого поручителя, а тому не є підставою для припинення поруки в розумінні частини першої статті 559 ЦК України.

Крім того, судом не встановлено, що позичальником - ОСОБА_2, з 12.07.2007 року до вересня 2015 року не виконувалися зобовязання перед відповідачем ВАТ КБ «Надра», а від так не встановлено обовязку направлення відповідачем ВАТ КБ «Надра» позивачу повідомлення відповідно до п. 2.4 Договору поруки, а тому вказана обставина у не є підставою для припинення поруки в розумінні частини четвертої статті 559 ЦК України.

За таких обставин, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог, а тому в задоволенні позову слід відмовити, а судові витрати залишити за позивачем.

Суд критично відноситься, до доводів представника позивача в судовому засіданні про наявність інших додаткових угод, якими на його думку збільшився обсяг відповідальності поручителя, оскільки при розгляді вказаної справи, а ні представником позивача, а ні при дослідженні кредитної справи судом не встановлена наявність вказаних додаткових угод.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-61, ч. 3 ст. 209, ст. 212-215, 218 ЦПК України, на підставі ст. 554, 555, 559, 1056-1 ЦК України суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ВАТ КБ «Надра», ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений та підписаний 18.03.16 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду Подзіров А.О.