Справа № 654/3222/16-ц
Провадження №2/654/1204/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2016 року Голопристанський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Сіянко В.М.,

секретаря Бакай В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Гола Пристань Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

в с т а н о в и в:

13.10.2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, просила позбавити ОСОБА_2 права користування житловим будинком, розташованим за адресою вул. Депутатська (Дзержинського), 22, м. Гола Пристань Херсонської області.

Підтримуючи позов позивач ОСОБА_1 пояснила, що їй належить житловий будинок за адресою: вул. Депутатська (Дзержинського), 22, м. Гола Пристань Херсонської області. У даному будинку зареєстрований її колишній чоловік, який не сплачує комунальні витрати, вчиняє сварки, зловживає спиртними напоями. Добровільно не бажає знятись з реєстрації, чим перешкоджає власниці користуватись житловим будинком. На підставі викладеного просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні 28.10.2016 року при вирішені спору поклався на розсуд суду.

Заслухавши сторони, дослідивши та оголосивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України, та ст. 150 Житлового Кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право на захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, а саме, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Отже, закон встановлює пріоритет прав власника житла над правами інших осіб щодо нього.

З матеріалів справи вбачається, що власником домоволодіння з господарськими та побутовими будівлями і спорудами до нього за адресою: вул. Депутатська (Дзержинського), 22, м. Гола Пристань Херсонської області, є ОСОБА_3, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 не є власником житлового будинку, та відсутні докази, що її права та інтереси порушені, суд приходить до висновку, що позовна заява задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.89 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст.10, 58, 60, 89, 213, 215, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Херсонської області через Голопристанський районний суд шляхом подачі апеляції протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання рішення.

Суддя В. М. Сіянко