Справа № 1328/7352/12 Головуючий у 1 інстанції: Свірідова В.В.
Провадження № 22-ц/783/1760/16 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я. Гірник Т.А.

секретар: Симець В.І.,

за участі в судовому засіданні відповідача ОСОБА_2, прокурора Лящука Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 7 травня 2014 року у справі за позовом Прокурора Шевченківського району м.Львова в інтересах держави в особі Львівської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3 з участю третіх осіб - Відділу Держземагенства м.Львова, Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області, приватного нотаріуса Яворівського районного нотаріального округу Тіхонова Віктора Анатолійовича про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, визнання нечинним Державного акту, витребування земельної ділянки та зобов'язання до вчинення дій, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 07 травня 2014 року позов задоволено частково. Визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий ОСОБА_2, серії НОМЕР_1 від 29 вересня 2008 року. Витребувано земельну ділянку площею 0,1999 га, кадастровий № НОМЕР_2 у ОСОБА_2. Зобов'язано ОСОБА_2 повернути спірну земельну ділянку площею 0,1999 га, кадастровий № НОМЕР_2 у розпорядження Львівської міської ради. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Вказане рішення оскаржив ОСОБА_2

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 18 серпня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 07 травня 2014 року у частині задоволення позову скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову прокурора Шевченківського району м. Львова в інтересах держави в особі Львівської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, з участю третіх осіб: відділу Держземагенства м. Львова, Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області, приватного нотаріуса Яворівського районного нотаріального округу Тіхонова Віктора Анатолійовича про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки та зобов'язання до вчинення дій. Скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 07 травня 2014 року у частині стягнення з ОСОБА_2 114,70 грн. судового збору в користь держави. У решті рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2014 року касаційну скаргу прокурора Львівської області задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Львівської області від 18 серпня 2014 року скасовано, справу передано на новий апеляційний розгляд.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 22 червня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 7 травня 2014 року в частині часткового задоволення позову Прокурора Шевченківського району м.Львова в інтересах держави в особі Львівської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3 з участю третіх осіб - Відділу Держземагенства м.Львова, Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області, приватного нотаріуса Яворівського районного нотаріального округу Тіхонова Віктора Анатолійовича про визнання нечинним Державного акту, витребування земельної ділянки та зобов'язання до вчинення дій скасовано і ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні цих позовних вимог. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року касаційну скаргу заступника прокурора Львівської області в інтересах держави в особі Львівської міської ради задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Львівської області від 22 червня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 7 травня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Вважає рішення незаконним, ухваленим з порушенням норм процесуального права та без належного дослідження обставин, які мають значення для справи. Зазначає, що судом не з'ясовано, яке саме відношення Львівська міська рада має до земельної ділянки, розташованої на території Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області та яку шкоду було спричинено переоформленням права власності на відповідну земельну ділянку Львівській міській раді. Також, зазначає, що державний акт на право власності на землю серії НОМЕР_3, виданий на ім'я ОСОБА_3, підписаний головою Рясне-Руської сільської ради народних депутатів ОСОБА_5, а підпис інженера-землевпорядника не може бути умовою, яка визначає чи дійсно видавався або не видавався ОСОБА_3 державний акт на право приватної власності на землю. Крім того, зазначає, що відповідно до висновку №113 судово-почеркознавчої експертизи за матеріалами кримінальної справи №143-0475 від 24.01.2012 року, встановити ким саме виконаний підпис від імені інженера-землевпорядника ОСОБА_6 в державному акті не виявлялося можливим. А отже, висновок суду про те, що державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 на ім'я ОСОБА_3 не видавався на тій підставі, що підпис інженера-землевпорядника ОСОБА_6 на цьому акті виконаний нібито не ним, є безпідставним та необґрунтованим, оскільки висновок експерта у кримінальній справі не є належним та допустимим доказом по даній цивільній справі.

В судове засідання окрім прокурора та відповідача ОСОБА_2 решта осіб, що беруть участь у справі (їх представники) не з'явилися, причин неявки не повідомили. Однак незважаючи на неявку частини осіб, що беруть участь у справі колегія суддів вважала за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності (відсутності їх представників) заважаючи на те, що такі повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин їх неявки (неявки представників) суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, прокурора в заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Як вбачається із змісту оскаржуваного рішення суд першої інстанції, посилаючись зокрема, на ст.ст. 11, 16, 215, 216, 230, 236, 328, 330, 387, 388, 658, 1212, 1213 ЦК України та задовольняючи частково позов, виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 набув земельну ділянку за рахунок держави без достатньої правової підстави, оскільки державний акт іншому відповідачу ОСОБА_3, яка подарувала ділянку ОСОБА_2 не видавався, рішенням сільської ради спірна земельна ділянка ОСОБА_3 не надавалась. Відповідач ОСОБА_2 фактично набув право власності на спірне майно в особи, яка не мала права його відчужувати, тобто не у власника і не в особи, яка вправі була ним розпоряджатися. Тому, земельна ділянка підлягає поверненню законним власникам та розпорядникам, тобто Львівській міській раді. Крім цього, судом констатовано, що права особи, яка вважає себе законним власником майна не підлягають захисту шляхом задоволення позову про визнання недійсним правочину, стороною, в якому особа не є, незалежно від того чи відповідає спірний правочин закону, а шляхом пред'явлення віндикаційного позову, через що відмовлено у вимозі про визнання договору дарування між відповідачами недійсним.

Колегія суддів вважає, що рішення суду в цілому відповідає вимогам закону та обставинам справи та висновки суду вважає законними та обґрунтованими за винятком відмови у задоволенні вимоги про визнання спірного договору дарування недійсним та вирішення питання судових витрат.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, вбачається із матеріалів справи та ніким не спростовано будь-якими доказами, в тому числі і відповідачами, - рішенням виконавчого комітету №112 Рясне-Руської сільської ради народних депутатів Яворівсього району Львівської області від 19.12.1994 року «Про передачу безкоштовно у приватну власність земельних ділянок для обслуговування житлових будинків, господарських будівель споруд та ведення особистого підсобного господарства в селах сільської ради», яке вказано у документі «Державний акт на право приватної власності на землю Серія НОМЕР_3 від 18.12.1997 року», як підстава видання такого акту відповідачу ОСОБА_3, - жодної земельної ділянки відповідачу ОСОБА_3 надано не було (рішення з додатками Т.1 а.с. 12, 180-181, 203-204, Т.2 а.с. 14-15, 55-56).

Вказаний документ під назвою «Державний акт на право приватної власності на землю Серія НОМЕР_3 від 18.12.1997 року» (Т.1 а.с. 174) слід вважати нікчемним, оскільки такий у встановленому законом порядку не видавався.

Так, рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого такий видавався, та на яке є посилання у вказаному документі, стосовно особи якій такий державний акт виданий - відсутнє, про що йшлося вище. Підпис інженера-землевпорядника на документі у відповідній графі здійснене не ним (ОСОБА_11.), а іншою особою; відтиск гербової печатки в згаданому документі виконано не гербовою печаткою Рясно-Руської сільської ради; технічна документація на підставі якої такий повинен був бути виданим - відсутня; крім цього, запис у згаданому документі про реєстрацію такого державного акту у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2487 дійсності не відповідає, оскільки за таким номером із датою вчинення запису 23.12.1997 року здійснено запис про видачу державного акту на право власності на землю серія НОМЕР_4 від 23.12.1997 року ОСОБА_8 (матеріали кримінальної справи Т.1 а.с. 16-31, Т.2 а.с. 7-9, зокрема висновок судово-почеркознавчої експертизи №113 від 24.01.2012 року, висновок технічної експертизи документів №6/640 та постанова Яворівського районного суду Львівської області від 3.12.2012 року у справі №1329/2327/2012 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 367 КК України; лист управління держкомзему у Яворівському районі а.с. 15; документ під назвою «Державний акт на право приватної власності на землю Серія НОМЕР_3 від 18.12.1997 року», виданий на ім'я ОСОБА_3 а.с. 174; державний акт на право власності на землю серія НОМЕР_4 від 23.12.1997 року ОСОБА_8 а.с. 176).

Зважаючи на нікчемність вказаного документу, той факт, що право власності за таким на жодну земельну ділянку не посвідчувалось, особа вказана у такому (ОСОБА_3.) на його підставі жодною ділянкою не володіла та таку відчужувати не могла, у зв'язку з чим спірний договір дарування, на підставі якого відповідач ОСОБА_2 отримав у власність земельну ділянку слід вважати недійсним, чим слід вважати підставною аналогічну позовну вимогу прокурора (договір дарування та матеріали, на підставі яких такий було посвідчено Т.1 а.с. 126-127, Т.2 77-85, 88).

Така вимога підлягає до задоволення зважаючи на те, що договір дарування, на підставі якого ОСОБА_2 набув право власності на земельну ділянку залишаючись чинним, як єдина правова підстава набуття права власності відповідача ОСОБА_2 на ділянку унеможливлює витребування у нього такої, оскільки, будучи чинним, такий договір надає право вказаному відповідачу на отримання державного акту на право власності на земельну ділянку на реалізацію такого договору. Зважаючи на вказане, рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні такої вимоги не слід вважати законним та таке у цій частині - скасувати з ухваленням нового про задоволення такої вимоги.

Посилання суду на те, що: «права особи, яка вважає себе законним власником майна не підлягають захисту шляхом задоволення позову про визнання недійсним правочину, стороною, в якому особа не є, незалежно від того чи відповідає спірний правочин закону, а шляхом пред'явлення віндикаційного позову, через що фактично відмовлено у вимозі про визнання договору дарування між відповідачами недійсним», слід вважати помилковим, оскільки такі виокремлені із загального контексту п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 6.11.2009 року, а такий пункт стосується інших правовідносин.

Що стосується решти вимог то такі судом задоволені вірно з врахуванням наведеного вище, а саме того, що відповідач ОСОБА_2 фактично набув право власності на земельну ділянку за недійсним договором дарування у особи, яка відчужуючи ділянку не мала на неї права власності.

Крім цього, як вбачається із спірного державного акту на право власності на земельну ділянку від 29.09.2008 року серія ЯД №520633 (Т.1 а.с. 175), такий виданий навіть і усупереч вказаного недійсного договору дарування на ділянку, яка відрізняється від вказаної у договорі дарування та яка навіть не вказана у згаданому нікчемному державному акті.

Так, у договорі дарування від 6.11.2007 року, вказаному у державному акті ОСОБА_2, як підстава набуття земельної ділянки, - відповідач ОСОБА_3 передає відповідачу ОСОБА_2 земельну ділянку, згідно згаданого нікчемного державного акту площею 0,2 га, що розташована на території Рясна-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області, натомість згідно спірного державного акту відповідачу ОСОБА_2 посвідчено вже право власності на земельну ділянку площею 0,1999 га за адресою АДРЕСА_1

Про те, що спірна земельна ділянка знаходиться на території м.Львова та належить територіальній громаді цього міста та не могла бути переданою будь-кому рішенням Рясна-Руської сільської ради, а тим більше у згаданий вище спосіб свідчать і листи Управління держкомзему у м.Львові (Т.1 а.с. 35, 182, 202, Т.2 10, 13).

Зважаючи на наведене, а саме те, що згаданим, недійсним договором передано без відома уповноваженого власником органу спірну земельну ділянку, - така вибула з володіння власника не з його волі, тому вимоги про витребування такої у відповідача ОСОБА_2 та зобов'язання такого повернути таку ділянку у розпорядження особи законного уповноваженого власником розпорядника такою слід вважати вірним способом захисту прав та такими, що підлягали до задоволення та вірно задоволені судом (ст. 388 ЦК України).

Крім цього,зважаючи на те, що про обставини неправомірного вилучення та набуття ділянки стало відомо лише у процесі розгляду кримінальної справи розгляд якої завершено постановою Яворівського районного суду Львівської області від 3.12.2012 року, звернення прокурора до суду 12.09.2012 року з даним позовом не слід вважати таким, що поданий з пропуском строку позовної давності про застосування якого заявлено відповідачем.

Посилання суду першої інстанції на згадані вище норми матеріального права слід вважати обґрунтованим.

Крім цього, зважаючи на кількість заявлених та задоволених вимог не слід вважати належним розподіл судових витрат здійснений судом першої інстанції.

Зважаючи на наведене рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволені частини позовних вимог та стягнення судових витрат слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким слід визнати недійсним спірний договір дарування та стягнути судові витрат з врахуванням заявлених та задоволених позовних вимог з одного з відповідачів оскільки ОСОБА_2, є інвалідом ІІ групи (посвідчення Т.1 а.с. 140) та звільнений від сплати таких. В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Крім цього, слід стягнути судові витрати за розгляд справи судами апеляційної та касаційної інстанції із одного з відповідачів з врахуванням задоволених позовних вимог, вимог касаційних та апеляційної скарг та наведеного вище.

Вказаним слід частково задовольнити вимоги апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч. 1 п.2-4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 7 травня 2014 року- в частині відмови в задоволені частини позовних вимог та стягнення судових витрат - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,2000 га, що розташована на території Рясна-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області, від 6.11.2007 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований в реєстрі №1184.

Стягнути з ОСОБА_3 487,2 грн. судового збору в користь держави за розгляд справи судом першої інстанції.

В решті рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 1641,4 грн. судового збору в користь держави за розгляд справи судами апеляційної та касаційної інстанції.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: В.Я. Бакус

Т.А. Гірник