печерський районний суд міста києва
Справа № 757/6909/16-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2016 р. Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Литвинової І. В.,

при секретарі - Іванові Г. Д.,

вирішуючи у судовому засіданні заяву про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, державний нотаріус Шостої Київської державної нотаріальної контори Прокопенко Наталія Феліксівна про визнання недійсними у частині договорів дарування квартири та визнання права власності на 1/2 частки квартири, -

В С Т А Н О В И В:

14.03.2016 у вказаній цивільній справі відкрито провадження. До відкриття провадження, 04.03.2016 позивачем подано суду заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1, що є предметом спору у справі.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, вказав, що спір щодо квартири виник ще влітку-восени 2012 року, в зв'язку з чим 19.09.2012 позивач звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю. Провадження за позовом про визнання права власності на Квартиру за набувальною давністю було відкрито згідно з ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.11.2012 у цивільній справі №2-3117/12. При цьому, іншою ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.11.2012 у цивільній справі № 2-3117/12 про забезпечення позову на зазначену квартиру було накладено арешт.

Однак, як зазначено у заяві, з метою ускладнення захисту прав на квартиру та всупереч чинній ухвалі Печерського районного суду м. Києва від 13.11.2012 про забезпечення позову у цивільній справі № 2-3117/12, між ОСОБА_2 та його сином, ОСОБА_3 07.03.2013 був укладений договір дарування Квартири, посвідчений ОСОБА_7, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області, зареєстрований в реєстрі за № 494. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21.09.2015 р. у цивільній справі 757/20989/13-ц, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.02.2016, ухвалено рішення про часткове задоволення мого позову до ОСОБА_8 та ОСОБА_3 про визнання частково недійсним договору дарування квартири від 31.10.2000 та визнання недійсним договору дарування квартири від 07.03.2013 (в частині дарування 1/2 частки квартири), визнання права власності на 1/2 частки квартири, витребування квартири з чужого незаконного володіння.

Позивач наголошує у своїй заяві про забезпечення позову, що за відповідачем ОСОБА_3, зареєстроване право власності на 1/2 частку квартири, що є предметом спору у даній цивільній справі № 757/6909/16-ц, а тому, відповідно, він може будь-яким чином одноосібно розпорядитися цією часткою шляхом відчуження (продати, подарувати тощо). Ризик відчуження є високим з огляду на викладені вище обставини, а також враховуючи і те, що відповідачі мають постійне місце проживання та працюють у місті Харкові, що, серед іншого, підтверджується паспортом та ідентифікаційним кодом відповідача ОСОБА_8: це підтверджує, що будь-який подальший правочин ОСОБА_3 може укласти будь-де та будь-коли.

На переконання позивача, невжиття заходів забезпечення позову може утруднити та зробити неможливим виконання рішення суду у цій справі, тому необхідно накласти арешт на спірне нерухоме майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України, в заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з ч. 3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Крім того, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого.

Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника про те, що незастосування заходів по забезпеченню позову, може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.

Позов забезпечується накладенням арешту на майно, що є предметом спору із забороною вчиняти певні дії.

Згідно з ч. 3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Підставою забезпечення позову є припущення заявника про те, що існують ризики щодо вчинення неправомірних дій по відношенню до спірної квартири позивача. Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ'я сторін, його метою є хоча і негайні, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що слід застосувати такий вид забезпечення позову як накладення арешту на майно, яке є оспорюваним у суді.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 151, 152, 153 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву про забезпечення позову у цивільній справі - задовольнити.

Накласти арешт із забороною вчинення будь-яких дій будь-яких осіб, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав, на 1/2 частку квартири № АДРЕСА_1, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт громадянина України серії НОМЕР_2, виданий 31.10.1996 Московським РВ ХМУ У МВС України в Харківській області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала про забезпечення позову може бути пред'явлена до виконання протягом одного року.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Копію ухвали суду для виконання направити до відповідних компетентних органів, після її виконання - відповідачам до відома.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя І. В. Литвинова