Справа № 135/210/16-ц
Провадження № 2/135/42/16
РІШЕННЯ

іменем України

28.03.2016 року Ладижинський міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Корнієнка О.М.,

при секретарі Паладій В.П.,

з участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижин цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Зазначила, що 22.11.2015 року о 10.40 год. в м. Ладижин по вул. Будівельників, біля ТРК «Європейський» сталась дорожньо-транспортна пригода за участю відповідача ОСОБА_2, який керував транспортним засобом «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак: АВ 8321 ВМ. В зв`язку із недотриманням відповідачем безпечної швидкості та дистанції під час керування транспортним засобом, з вини відповідача стався наїзд на дитячу коляску, в якій в момент наїзду знаходилась її малолітня дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Своїми неправомірними діями відповідач ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Свою вину у вчиненому правопорушенні відповідач визнав повністю. Постановою Ладижинського міського суду Вінницької області від 25.12.2015 року відповідача ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень.

Внаслідок вчинення відповідачем адміністративного правопорушення їй та дитині було завдано шкоди. Під час наїзду автомобіля коляска, в якій знаходилась дитина, перевернулася і впала боком на землю. Дитина отримала психологічний стрес та струс головного мозку. В дитини погіршився стан здоровя. На наступний день після скоєння ДТП, 23.11.2015 року вона вимушена була звернутися з дитиною за медичною допомогою до лікаря-невропатолога Тростянецької ЦРЛ, де було встановлено діагноз: струс головного мозку, призначено лікування та видано направлення для додаткового обстеження в Вінницьку обласну дитячу клінічну лікарню. З 25.11.2015 року по 27.11.2015 року її дитина ОСОБА_4 знаходилась на обстежені та лікуванні в стаціонарному відділенні Вінницької обласної дитячої клінічної лікарні.

Вартість лікування та обстеження малолітньої дитини в період з 23.11.2015 року по 27.11.2015 року склала 656,65 грн.. Витрати на проїзд у м. Вінницю автомобілем з дитиною у медичні заклади склали 2024,37 грн. Загальна сума матеріальної шкоди склала 2681,02 грн.

Також зазначила, що їй та малолітній дитині неправомірними діями відповідача було завдано також і моральної шкоди, що повязана з тим, що її малолітня дитина, у віці 8-ми місяців від народження перенесла психологічний стрес та струс головного мозку, що в подальшому може вплинути на здоровя дитини. На даний час наслідком отриманої дитиною травми є підвищена дратівливість дитини. Дитина неспокійна, дотепер страждає від перенесених хвилювань. Отримання дитиною зазначеної травми внаслідок ДТП призвело до зміни звичайного способу життя всієї сім'ї та її особисто. В зв`язку з подіями, які стались, вона також отримала значний психологічний стрес, оскільки хвилювалась та на даний час продовжує хвилюватись за життя та здоров`я малолітньої дитини. Вимушена була прийняти термінові міри для медичного обстеження та лікування дитини, оскільки в такому віці наслідки отриманої для дитини травми не можна передбачити. В зв`язку з підвищеною дратівливістю дитини, вона вимушена вдвічі більше часу приділяти дитині, ніж до події, яка сталася 22.11.2015 року. Вона майже не спить вночі. Тому просила суд стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 20000 грн. та судові витрати.

Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Доповнивши, що після дорожньо-транспортної події вона звернулась на швидку, там ушкоджень не виявили. Ввечері син почав капризувати, блювати, підвищилась температура, плакав, здригався, трусився. Зателефонували на швидку, дали дитині заспокійливе, сказали звернутись до лікарів. Дитину оглянув окуліст, були збільшені судини, направили в Тростянецьку лікарню до невролога. В Тростянці після огляду невролог поставив діагноз струс мозку, положили дитину в лікарню. Призначили лікування, здавали аналізи, кололи уколи. Потім під наглядом медсестри направили в Вінницьку обласну лікарню. Вказала, що до цього дитина їла всі продукти, а в лікарні такої можливості не було, тому купили дитяче харчування. Вказала, що хоча дитина і не випала із коляски, але коляска впала на бік, і дитина можливо вдарилась головою об асфальт. В Вінницькій лікарні щодня брали аналізи крові з пальця і вени. Дитину везли в Тростянецьку лікарню автомобілем «Пежо Партнер», в Вінницю - автомобілем «Деу Ланос», просили людей щоб завезли а автомобілі заправляли на заправці. Виписали дитину з обласної лікарні 27.11.2015 року, але додому повернулись 29.11.2015 року.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали. Відповідач подав до суду заперечення на позовну заяву в якому повідомив, що наслідків в результаті перекидання дитячого візка немає, дитина не випала з візка, навіть не заплакала. Доказів того, що дитина отримала психологічний стрес та струс головного мозку немає. Травматичного ушкодження дитини не встановлено, тобто шкоди їй не завдано. А обовязковою підставою настання цивільно-правової відповідальності є наявність наслідків у формі заподіяння шкоди. Вказав, що позивачем не доведено необхідності транспортувати дитину в м. Вінницю автомобілем, доказів неможливості переїзду автобусом не надано, тому вимоги на відшкодування витрат на бензин є безпідставними. Обстеження дитини в м. Вінниця було особистою ініціативою позивача. Оскільки шкоди дитині не завдано то потреби в оплаті ліків також немає. Тому просив відмовити ОСОБА_1 у задоволені позову.

В судовому засіданні представник відповідача доповнила, що при здійсненні наїзду на візок швидкість автомобіля була невеликою, тому автомобіль лише торкнув візок, від чого той перевернувся. Дитина не випала, ушкоджень не зазнала. Доказів психологічного стресу немає. Після звернення з дитиною в лікарню одразу після ДТП дитина була здорова. Струс мозку було визначено лише як попередній діагноз і в обласній лікарні він не підтвердився. Препарат «нота» було призначено для прорізування зубів. Направлень в лікарню в Тростянці та у обласну лікарню немає. Обстеження дитини є особистою примхою позивача. Витрати на харчування, воду та ватні палички, вказані в чеках є безпідставними.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з такого.

З копії постанови Ладижинського міського суду від 25.12.2015 року вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу за те, що 22.11.2015 року о 10 год. 40 хв. в м. Ладижин по вул. Будівельників, біля ТРК «Європейський» він керуючи автомобілем «Mitsubishi Lancer» не дотримався безпечної швидкості та дистанції і здійснив наїзд на дитячу коляску.

З копії постанови Ладижинського міського суду від 23.02.2016 року вбачається, що провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

З копії свідоцтва про народження серії 1-АМ №309222 вбачається, що ОСОБА_4 народився 04.03.2015 року, батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_1.

В судовому засіданні оглянуто медичну картку дитини ОСОБА_4 З копії виписки лікаря-невролога Тростянецької ЦРЛ від 23.11.2015 року вбачається, що ОСОБА_4 встановили діагноз «струс головного мозку», призначено лікування (магнезія, дексаметазон, церукал) та видано направлення у дитяче відділення.

З копії виписки №14521/6809 виданої Вінницькою обласною дитячою клінічною лікарнею вбачається, що ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні з 25.11.2015 року по 27.11.2015 року, де йому було встановлено діагноз «ангіопатія судин сітківки обох очей», супутній діагноз «синдром прорізування зубів».

З відповіді на запит №01/377 від 24.03.2016 року, наданої Вінницькою обласною дитячою клінічною лікарнею вбачається, що дитина ОСОБА_4 була проконсультована лікарем-педіатром, дитячим офтальмологом, та перебувала під спостереженням лікаря-нейрохірурга. Даних на рахунок травматичного ушкодження центральної нервової системи та кісток черепа не виявлено. Дитина у задовільному стані була виписана та призначено лікування: гліцисед, резістол.

Із копій виписок Вінницької обласної дитячої клінічної лікарні та відповіді на запит №01/377 від 24.03.2016 року видно, що дитині було проведено ряд обстежень: ультразвукове дослідження органів черевної порожнини та нирок (патологій не виявлено), електрокардіограму (варіант норми) та ультразвукове дослідження серця (варіант норми), УЗД головного мозку, загального аналізу крові, біохімічного аналізу крові, загального аналізу сечі, аналізу калу.

З копії висновку експерта №316 Ладижинського районного відділення судово-медичної експертизи закінченої 04.12.2015 року вбачається, що тілесних ушкоджень на тілі дитини не виявлено, дані обстежень дитини ОСОБА_4 лікарями-клініцистами Ладижинського ТМО, Тростянецької ЦРЛ, Вінницької обласної дитячої клінічної лікарні не містять даних про зовнішні травматичні зміни на тілі дитини, також не виявлено ознак черепно-мозкової травми.

Згідно положень ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законодавством.

Відповідно до змісту частини 1 і 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року розяснено, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. А згідно з ч. 3 цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно розяснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 1 березня 2013 року, вказано, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

У пункті 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 1 березня 2013 року, розяснено, що особою, яка зобовязана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Судом об'єктивно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є винним у вчиненні дорожньо-транспортної події, під час якої автомобіль під його керуванням здійснив наїзд на дитячу коляску, в якій перебував малолітній ОСОБА_4. Коляска з дитиною перевернулась на бік.

Суд вважає, що внаслідок даної дорожньо-транспортної події, у матері дитини позивача по справі, були достатні підстави для переживань за здоровя своєї восьмимісячної дитини. В звязку з чим одразу ж було викликано швидку допомогу.

Після обстеження дитини в Ладижинському ТМО, дитину було направлено в Тростянецьку ЦРЛ для огляду лікарем неврологом, який 23.11.2015 року поставив діагноз струс головного мозку, та призначив лікування.

Встановлено, що дитину перевозили з м. Ладижин в смт. Тростянець автомобілем, а тому суд вважає обґрунтованими та такими доводи позивача про відшкодування витрат на таке транспортування, а саме оплату дизпалива на суму 200,05 грн., що підтверджується квитанцією від 24.11.2015 року.

Позивачем були придбані медичні препарати, вказані лікарем, дитині проводили лікування. Тому суд вважає підставними вимоги позивача про відшкодування витрат на лікування, яке лікар вважав необхідним. Такі витрати підтверджуються наданими квитанцією аптеки від 23.11.2015 року, товарним чеком від 25.11.2015 року. Разом з тим, на думку суду не підлягають відшкодуванню витрати на придбання води в сумі 75 грн., які вказані в товарному чеку від 25.11.2015 року. Таким чином підлягають відшкодування за вказаною квитанцією та товарним чеком 64,8 грн. та 264,4 грн. (264,4 = 339,4 - 75).

Встановлено, що 25.11.2015 року дитину було перевезено до Вінницької обласної дитячої клінічної лікарні. Протягом 25 - 26 листопада було проведено ряд обстежень дитини, відібрано зразки аналізів. В обласній лікарні було поставлено діагноз хвороби дитини та призначено лікування.

Згідно квитанції аптеки від 25.11.2015 року (рентгенплівка) на суму 32,7 грн. та товарного чеку від 25.11.2015 року на суму 54 грн. було придбано все необхідне для лікування. Разом з тим, визначаючи суму відшкодування, суд вважає за необхідне виключити із товарного чеку від 25.11.2015 року витрати на придбання води в сумі 10 грн. Таким чином підлягають відшкодування за вказаною квитанцією та товарним чеком 32,7 грн. та 44 грн. (44 = 54 - 10).

Вимоги позивача в частині оплати дитячої суміші та ватних паличок (чек від 26.11.2015 року на суму 165,75 грн.) не підлягають до задоволення, оскільки не доведено, що дитини до події ДТП не підгодовувалась дитячою сумішшю, і якби така подія не сталась, то суміш дитині не була б потрібна.

Таким чином відшкодуванню на придбання необхідних медичних препаратів підлягають 405,9 грн. (64,8+264,4+44+32,7).

При транспортуванні дитини автомобілем до м. Вінниці 25.11.2015 року позивачем було потрачено 500,06 грн. на придбання палива, що підтверджується чеком від 25.11.2015 року.

Таким чином, відшкодуванню, повязаних із транспортуванням дитини, підлягають доведені витрати в сумі 700,11 грн. (200,05 + 500,06).

Разом з тим, не підлягають відшкодуванню витрати, на підтвердження яких позивач надала квитанції по оплаті палива від 26.11.2015 року та 29.11.2015 року, оскільки дитину було виписано з Вінницької обласної дитячої клінічної лікарні 26.11.2015 року. Однак, згідно пояснень позивача, вони одразу ж не поїхали в м. Ладижин, а перебували в м. Вінниця у родичів до 29.11.2015 року. Проте, дані обставини позивачем жодним чином не підтверджені доказами. Доказів того, що 26.11.2015 року необхідно було оплачувати автомобіль (квитанція від 26.11.2015 року) для перевезення в м. Ладижин не надано, так як позивач зазначає, що дитина була в м. Вінниці. Доказів на підтвердження того, коли саме дитину було перевезено назад в м. Ладижин позивачем не надано.

Заперечення відповідача про те, що не було необхідності додатково обстежувати дитину у Вінницькій обласній лікарні, та не було необхідності перевозити дитину в м. Вінницю автомобілем суд вважає безпідставними, зважаючи на вік дитини та те, що вона постраждала внаслідок ДТП.

Твердження відповідача та його представника про те, що швидкість автомобіля була невеликою, дитина не випала з візка та не зазнала ушкоджень, не спростовують встановлених судом обставин про те, що дитина була потерпілою від дорожньо-транспортоної події, що сталась.

Доводи відповідача про те, що препарат «нотта» було призначено саме для прорізування зубів, що не повязано з ДТП, не були підтверджені в судовому засіданні жодними доказами.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача компенсації за завдану моральну шкоду, суд виходить з такого.

В судовому засіданні достеменно встановлено, що позивач та її дитина зазнали втрат немайнового характеру внаслідок моральних, а дитина і фізичних страждань, які були їм спричинені внаслідок дорожньо-транспортної події, яка сталась по вині відповідача.

Визначаючи розмір компенсації за моральну шкоду, завдану позивачу та її дитині, суд враховує, що внаслідок ДТП відбулось тимчасове порушення нормальних життєвих зв'язків позивача, дитини, пов'язаних з необхідністю ретельного обстеження дитини, її лікування, проходження дитиною всіх необхідних для цього процедур, здачі аналізів, отимання дитиною фізичного болю від інєкцій медичних препаратів та при здачі аналізів (крові), переживань, які зазначала позивач за здоровя дитини. При цьому суд враховує і вік дитини, якій на час ДТП було лише 8 місяців.

Суд вважає адекватними та обґрунтованими дії позивача по вжиттю нею термінових заходів для повного обстеження і лікування дитини, зважаючи на восьмимісячний вік дитини та саму подію ДТП за участю дитини. Відтак твердження відповідача та його представника про те, що це було особистою ініціативою позивача, суд вважає такими, що не спростовують необхідності таких дій з боку матері дитини, яка обґрунтовано мала підстави переживати за здоровя немовляти.

Тому, враховуючи характер та обсяг страждань позивача, дитини, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, в межах доведених вимог, суд вважає, що достатньою сатисфакцією за моральну шкоду позивачу та дитині буде стягнення з відповідача на користь позивача 6000 грн.

При цьому суд також враховує відсутність тілесних ушкоджень на дитині, що встановлено висновком експерта, а також тривалість обстежень та лікування дитини. Недоведеним позивачем є й те, що дитина стала більш дратівлива після ДТП, а позивач змушена проводити вдвічі більше часу з дитиною ніж до цього.

Відповідно до частин 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позивач предявив позов на загальну суму 22681,02 грн. Позов задоволено на загальну суму 7106,01 грн. (1106,01 грн. матеріальної шкоди та 6000 грн. моральної шкоди). Відтак частка задоволених вимог із вимог, що предявлялись позивачем становить 31,3 % (100 х 1106,01/22681,02).

Позивачем понесено такі судові витрати: 551,2 грн. судового збору та 700 грн. витрат на правову допомогу.

Тому з відповідача на користь позивача мають бути стягнуті судові витрати в розмірі 391,62 грн. (172,52 грн. судового збору (0,313 х 551,2) та 219,1 грн. відшкодування витрат на правову допомогу (0,313 х 700)).

Відповідачем по справі понесено витрати на правову допомогу в сумі 1250 грн. Відтак відповідно до частки позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, на користь відповідача підлягають стягненню із позивача витрати в сумі 858,85 грн. (858,85 = 0,687 х 1250).

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 23, 1166, 1167, 1187, ЦК України, ст.ст. 10, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК Украйни, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 1106,01 грн. та у відшкодування моральної шкоди 6000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 391,62 грн. судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 858,75 грн. судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення через Ладижинський міський суд Вінницької області до Апеляційного суду Вінницької області.

Суддя: