Справа № 161/1923/15-ц Провадження № 22-ц/773/188/16 Головуючий у 1 інстанції: Кихтюк Р.М.
Категорія: 2 Доповідач: Антонюк К. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Антонюк К.І.,

суддів - Киці С.І., Здрилюк О.І.,

при секретарі - Кирилюку О.О.,

з участю: представника відповідача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Луцької міської ради, Жидичинської сільської ради Ківерцівського району, ОСОБА_2, Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Надія» про скасування рішення загальних зборів, рішення сільської ради та визнання права власності,за апеляційною скаргою відповідача Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Надія» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 грудня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2015 року позивач ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до Луцької міської ради, СГВК «Надія» про визнання за нею права власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1. Вимоги обгрунтовані тим, що вона проживає в цьому будинку, який був наданий її чоловіку ОСОБА_5 в 1970 році як головному бухгалтеру колгоспу «Ленінська Перемога» Ківерцівського району в недобудованому стані. Будівництво житла проводилось за державні цільові кошти. Після реорганізації колгоспу «Ленінська перемога» вказаний будинок перебував на балансі колгоспу ім. Кірова, далі - у 90-х роках був переданий на баланс КСП «Надія», а на даний час перебуває на балансі сільськогосподарського виробничого кооперативу «Надія». Зазначає, що правління колгоспу ім. Кірова відмовилось проводити добудову будинку через відсутність коштів, а тому завершення будівництва будинку і будівництво господарських споруд здійснювалось за їх спільні кошти, а тому він належав на праві спільної сумісної власності подружжя.

У зв'язку з чим просила визнати право власності на 1/2 частку будинку належну їй як подружжю та на 1/2 частку будинку в порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_5

Також просила скасувати рішення Жидичинської сільської ради від 29.03.2012 року №19 про оформлення права приватної власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 та рішення загальних зборів СГВК «Надія» від 25.01.2012 року про продаж ОСОБА_2 оспорюваного будинку.

Ухвалою суду від 03.11.2005 року до участі в справі в якості співвідповідачів залучені СГВК «Надія», ОСОБА_2 та Жидичинська сільська рада Ківерцівського району.

Рішенням Луцького міськрайонного Волинської області від 09 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Скасовано рішення загальних зборів сільськогосподарського виробничого кооперативу «Надія» від 25.01.2012 року (протокол №1) в частині вирішення питання про продаж ОСОБА_2 житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_1.

Скасовано рішення Жидичинської сільської ради Ківерцівського району від 29.03.2012 року №19 в частині оформлення права власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться АДРЕСА_1.

Стягнуто із сільськогосподарського виробничого кооперативу «Надія» на користь ОСОБА_3 243,6 грн. судового збору.

Стягнуто з Жидичинської сільської ради Ківерцівського району в дохід держави - 243,6 грн. судового збору

В решті позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду відповідач СВК «Надія» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дане рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Судом першої інстанції встановлено і ці обставини підтверджені матеріалами справи, що згідно свідоцтва про одруження ОСОБА_5 та позивач перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.07.1970 року (а.с. 4).

ОСОБА_5 помер у 1991 році.

ОСОБА_5 у 1970 році як головному бухгалтеру колгоспу «Ленінська Перемога» Ківерцівського району надано для проживання будинок по АДРЕСА_1, де було і прописано його дружину ОСОБА_3, що підтверджується будинковою книгою (а.с. 8), і з цього часу сім'я проживає в цьому будинку.

В подальшому, після реорганізації колгоспу «Ленінська перемога» вказаний будинок перебував на балансі колгоспу ім. Кірова, далі у 90-х роках був переданий на баланс КСП «Надія», а на даний час перебуває на балансі сільськогосподарського виробничого кооперативу «Надія», який являється правонаступником колгоспу.

З архівного витягу вбачається, що правлінням колгоспу «Ленінська Перемога» с.Жидичин Ківерцівського району від 10.04.1970 року виділено ОСОБА_5 присадибну ділянку площею 0,25 га., однак як зазначено в примітці до витягу, що відомостей про виділення правлінням колгоспу земельної ділянки під будівництво будинку або надання будинку ОСОБА_5 не виявлено (а.с. 12).

З довідки колгоспу ім. Кірова від 14.11.1977 року № 296 вбачається, що ОСОБА_5 проживав в незакінченому колгоспному будинку спеціалістів, жилою площею 25 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1. Для завершення будівництва жилого будинку, передбаченого кошторисом, необхідно було провести газ, воду, виконати штукатурні та малярні роботи, також добудувати надвірні споруди - сарай, підвал, відстійник. Правління колгоспу ім. Кірова не передбачає виділяти кошти на добудову будинку із-за їх відсутності (а.с. 13).

Як вбачається з довідки відділу соціального забезпечення виконавчого комітету Луцької міської ради від 11.05.1978 року №623, ОСОБА_5 звертався з заявою про допомогу в ремонті будинку, проте йому було рекомендовано звертатися з цим питанням по місцю роботи (а.с. 45).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що за спільні кошти подружжя ОСОБА_3 здійснена добудова до будинку та закінчено будівництво будинку, а тому є достатні підстави для визнання за позивачем права власності на 1/2 частку в будинку як належну їй у праві спільної сумісної власності подружжя та на 1/2 частку будинку, яку позивач успадкувала після смерті чоловіка ОСОБА_5

Крім того, суд першої інстанції прийшов до висновку, що житловий будинок з господарськими спорудами знаходиться в межах генеральної забудови м.Луцька, правовстановлюючі документи на земельну ділянку у СГВК «Надія» відсутні, а тому перебування будинку на балансі юридичної особи не є підставою для оформлення права власності на будинок за СГВК «Надія» і вказаний кооператив не мав права відчужувати спірний будинок іншій особі.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як встановлено в судовому засіданні спірний житловий будинок був побудований в 1969 році колгоспом «Ленінська Перемога» Ківерцівського району, перебував на балансі цього колгоспу і в 1970 році виділений для постійного проживання ОСОБА_5 і його сім'ї.

Після реорганізації колгоспу будинок в 1975 році був переданий на баланс правонаступнику - колгоспу ім.Кірова, в 1999 році КСП «Надія», і з 2000 року перебуває на балансі сільськогосподарського виробничого кооперативу «Надія».

З висновку експертного будівельно-технічного дослідження (а.с. 168) вбачається, що житловий будинок А-1 та сарай Б-1 побудовані в 1969 році, прибудова до будинку та ганок побудовані в 1979 році, гараж в 1982 році.

З досліджених в судовому засіданні документів, показань свідків вбачається, що після поселення сім'ї ОСОБА_3 в будинок за їх кошти в 1980-1990 роках добудована прибудова до будинку, гараж, виконані ремонтні роботи в будинку та проведені роботи по газифікації та водовідведенню.

Відповідно до положень ст. 264 ЦК Української РСР, яка діяла на момент проведення ремонтних робіт в будинку, наймодавець зобов'язаний був проводити на свій рахунок капітальний ремонт переданого в найм житла.

Невиконання цього обов'язку давало право наймачу здійснити капітальний ремонт, передбачений договором, або який є необхідним і стягнути з наймодавця вартість ремонту або зарахувати його в рахунок плати чи розірвати договір і стягнути збитки, спричинені його невиконанням.

Не передбачав підстав для набуття прав власності особи на житло, яке їй було надано для проживання у разі проведення капітального ремонту цього житла або добудови до нього також і Закон України «Про власність», на який покликається суд першої інстанції в рішенні.

Отже, витрати позивача на проведення ремонтних робіт в спірному будинку та добудов до будинку надавали право позивачу звернутись за їх відшкодуванням, однак не є правовою підставою для визнання за позивачем права власності на будинок. з зазначених підстав.

Не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо скасування рішення загальних зборів СГВК «Надія» від 25.01.2012 року та рішення Жидичинської сільської ради від 29.03.2012 року.

Відповідно до рішення загальних зборів СГВК «Надія» від 25.01.2012 року вирішено продати ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними будівлями вартістю 28 394 грн., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 104).

Рішенням Жидичинської сільської ради Ківерцівського району від 29.03.2012 року надано дозвіл СГВК «Надія» на оформлення права власності на житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться в межах генеральної забудови АДРЕСА_1 і знаходиться на балансі господарства (а.с. 58).

Відповідно до п.8 ст.31 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» об'єкти соціальної сфери, житлового фонду, у тому числі незавершеного будівництва, а також внутрішньогосподарські меліоративні системи підприємств, що не підлягали паюванню в процесі реорганізації цих підприємств та передані на баланс підприємств-правонаступників, підлягають безоплатній передачі до комунальної власності в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13.08.2003 року затверджений Порядок безоплатної передачі у комунальну власність об'єктів соціальної сфери, житлового фонду, у тому числі незавершеного будівництва, а також внутрішньогосподарських меліоративних систем колективних сільськогосподарських підприємств, що не підлягали паюванню в процесі реорганізації цих підприємств та передані на баланс підприємств-правонаступників.

Згідно з п.2 цього Порядку об'єктами передачі є житлові будинки, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам.

Відповідно до п.4 ініціаторами передачі об'єктів у комунальну власність можуть бути місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства-правонаступники, на балансі яких перебувають об'єкти.

У разі коли ініціатором передачі об'єктів у комунальну власність є місцевий орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, пропозиція погоджується з підприємством-правонаступником.

Якщо ініціатором передачі об'єктів у комунальну власність є підприємство-правонаступник, орган місцевого самоврядування у місячний строк з дня її надходження розглядає пропозицію і приймає рішення з цього питання.

У пропозиції зазначається назва майна, його місцезнаходження (для будівель і споруд), найменування, місцезнаходження підприємства-правонаступника, на балансі якого перебувають об'єкти.

Крім того, в п. 3 ст. 4? Закону України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності» передбачено, що пропозиції щодо передачі об'єктів житлового фонду, гуртожитків та інших об'єктів соціальної інфраструктури, які належать підприємствам, погоджуються з цими підприємствами, а щодо передачі об'єктів житлового фонду (крім гуртожитків) та інших об'єктів соціальної інфраструктури, споруджених за рахунок коштів підприємств, - також з трудовими колективами цих підприємств. Пропозиція вважається погодженою з трудовим колективом підприємства за наявності рішення загальних зборів трудового колективу, прийнятого більшістю голосів від загальної кількості працівників підприємства.

Пропозиції щодо передачі у комунальну власність побудованих за рахунок державних капітальних вкладень об'єктів житлового фонду, гуртожитків та інших об'єктів соціальної інфраструктури, які не увійшли до статутного капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), не потребують погодження з такими товариствами та їх трудовими колективами.

Отже, відповідно до наведених норм, у разі спорудження об'єктів житлового фонду за рахунок коштів підприємства, пропозиція щодо передачі цих об'єктів у комунальну власність погоджується з підприємствами та з трудовими колективами цих підприємств.

Як вбачається з архівного витягу протоколів зборів пайовиків КСП «Надія» від 08.04.2000 року, на яких з 593 його членів були присутні 392 особи, вирішено залишити житловий фонд на балансі господарства.

Про те, що спірний будинок був побудований за рахунок державних коштів у справі відсутні будь-які докази.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача СГВК «Надія» зазначив, що документи в кооперативі, які б підтверджували фінансування будівництва будинку не збереглися.

Не підтверджено належними доказами надання ОСОБА_5 будинку в користування у передбаченому законом порядку, зокрема за рішенням правління колгоспу або зборів колгоспників про виділення йому та членам його сім'ї цього житла.

З архівного витягу Державного архіву Волинської області вбачається, що при перегляді протоколів колгоспу «Ленінська Перемога» за 1969-1971 роки не виявлено рішень колгоспу про надання ОСОБА_5 житла для проживання (а.с. 12).

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України).

Отже, відповідно до встановлених в судовому засіданні обставин та норм права, якими врегульовані ці правовідносини, колегія суддів приходить до висновку, що прийняттям рішень СГВК «Надія» від 25.01.2012 року та сільською радою від 29.03.2012 року права ОСОБА_3 не порушені, а тому правових підстав для задоволення вимог в цій частині та скасування рішень немає.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Надія»задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного Волинської області від 09 грудня 2015 року в даній справі в частині задоволення позову та стягнення судового збору скасувати і ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_3 до Жидичинської сільської ради Ківерцівського району, ОСОБА_2, Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Надія» про скасування рішення загальних зборів Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Надія», рішення Жидичинської сільської ради та визнання права власності на житловий будинок, стягнення судових витрат - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: