Справа № 201/627/16ц
Провадження № 2/201/1013/2016р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого: судді - Ткаченко Н.В.

при секретарі - Габрінець І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних із виплатою страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

18.01.2016р. Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі МТСБУ) звернулось до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних із виплатою страхового відшкодування у розмірі 24856 грн.79коп. та оплатою послуг аварійного комісара в сумі 910 грн. Позов до суду надійшов поштою 18.01.2016р., між тим відправлений 17.12.2015р. (а.с. № 3-5, 41).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 20.08.2012р. з вини відповідача, який керував автомобілем НОМЕР_1, була скоєна ДТП, в результаті якої пошкоджено автомобіль НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, який належить йому на праві власності. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 07.09.2012р. ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності. Розмір завданих збитків в сумі 24856,79 грн. з ПДВ внаслідок пошкодження транспортного засобу підтверджено висновком експерта. Відповідач на момент ДТП не виконав вимоги Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» та не мав договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. 19.09.2012р. ОСОБА_2 скориставшись своїм правом, передбаченим ст.35 п.35.1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», подав заяву про відшкодування матеріальної шкоди, завданої відповідачем. На підставі п. 1 ст. 41 Закону МТСБУ, відповідно до наказу № 3606 від 06.12.2012р. та наказу № 186 від 01.02.2013р. виплатило ОСОБА_2 страхове відшкодування на загальну суму 24856,79 грн. Крім того, МТСБУ понесло витрати на аварійного комісара в розмірі 910 грн., а всього 25766,79 грн. Відповідач матеріальну шкоду добровільно не сплатив, у звязку з чим позивач і звернувся до суду з даним позовом.

Представник позивача адвокат ОСОБА_3 (діє на підставі довіреності від 25.05.2015р. - а.с. № 6) в судове засідання 21.03.2016р. не зявилась, раніше поштою надіслала до суду заяву від 11.03.2016р., в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати без її участі (а.с. № 48 - 53).

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання 21.03.2016р. надав заяву, в якій виклав свої заперечення проти задоволення позовних вимог, просив суд застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності, справу розглянути за його відсутності та без фіксування судового процесу технічними засобами (а.с. № 54 55).

Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин, суд розглянув справу відповідно до ст. 169 та ч. 2 ст. 197 ЦПК України за відсутності сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами.

З урахуванням тих обставин, що відповідач надав суду заяву, з якою вбачається, що позовні вимоги ним не визнаються та він просить застосувати ч.4 ст. 267 ЦК України, отже думка відповідача щодо позовних вимог суду відома, суд розглянув справу за загальними правилами ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази у їх сукупності з нормами чинного законодавства України, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимоги з наступних підстав.

Як вбачається із постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 07.09.2012р., 20.08.2012р. о 12 год. 15 хв. ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом «MITSUBISHI», д/н НОМЕР_3, виїжджаючи з прилеглої території на проїзжу частину в районі пл. Жовтнева біля буд. № 14 в м. Дніпропетровську не надав дорогу та скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, внаслідок чого було пошкоджено транспортні засоби «MITSUBISHI» та «TOYOTA». Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 10.2 «Правил дорожнього руху України» (а.с. № 22).

Вказаною постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 07.09.2012р., було визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 425 грн.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

В результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль НОМЕР_2, який належить ОСОБА_2 на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію транспортного засобу (а.с. № 24).

Відповідно до Звіту товарознавчого дослідження про визначенні розміру збитків, отриманих внаслідок пошкодження транспортного засобу № 162/2011 від 18.09.2012р., виконаного приватним підприємцем ОСОБА_4, розмір матеріального з битку, спричиненого власнику транспортного засобу марки «TOYOTA», д/н НОМЕР_4, внаслідок ДТП, що відбулася 20.08.2012р., становить 24856 грн. 79коп. (а.с. № 25 40).

На дату споєння ДТП водій ОСОБА_1 не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП відшкодована потерпілій особі не була.

Власник пошкодженого автомобіля, ОСОБА_2, скориставшись своїм правом, передбаченим ст.35 п.35.1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», 19.09.2012р. звернувся до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування згідно полісу обовязкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/1801451 від 20.12.2011р. (термін дії з 24.12.2011р. по 23.12.2012р.) (а.с. № 19, 23).

Згідно наказу МТСБУ № 3606 від 06.12.2012р. та платіжного доручення № 1/1-18519 від 07.12.2012р., ОСОБА_2 було сплачено першу частину страхового відшкодування у розмірі 20713 грн. 99коп. (а.с. № 17 18).

Відповідно до наказу МТСБУ № 186 від 01.02.2013р. та платіжного доручення № 475 від 05.02.2013р., ОСОБА_2 було сплачено другу частину страхового відшкодування у розмірі 4142грн. 80коп. (а.с. № 15 16).

Загальна сума страхового відшкодування, сплаченого МТСБУ ОСОБА_2 становить 24856 грн.79коп.

Крім того, МТСБУ понесло витрати на аварійного комісара в розмірі 910 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 106 від 15.01.2013р. та актом виконаних робіт від 04.09.2012р. (а.с. № 39, 40).

Відповідно до п. «а» ч. 41.1 ст.41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов'язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Така оцінка проводиться в порядку, передбаченому «Методикою товарознавчою експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів», затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003р. №142/5/2092.

Тому, для вирішення питання щодо розміру фактично заподіяної позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди, суд приймає до уваги Звіт товарознавчого дослідження про визначення розміру збитків, отриманих внаслідок пошкодження транспортного засобу № 162/2011 від 18.09.2012р., проведений у відповідності до чинного законодавства (а.с. № 25 40).

Письмові пропозиції позивача, направлені листами та від 11.12.2012р. та від 06.02.2013р. (а.с. № 13, 14) щодо вирішення справи в добровільному порядку відповідачем залишені без реагування.

Згідно ст. 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю застрахованого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Згідно ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів« при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно ст. 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі, володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Як вказує ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування», страховик має право вимагати компенсацію здійснених виплат від особи, відповідальної за заподіяний збиток в повному обсязі.

Відповідно п. 1 ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Оскільки МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 24856 грн.79коп. за водія транспортного засобу, який спричинив ДТП і не мав договору обовязкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, позивач, відповідно до ст.ст. 1166, 1188 та 1191 ЦК України, отримав право регресної вимоги, у зв'язку з чим і звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, судом також було встановлено наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За регресними зобовязаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобовязання (п. 6 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до п. 2 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (п. 3 ст. 267 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (п. 4 ст. 267 ЦК України).

Якщо суд визнає поважним причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (п. 5 ст. 267 ЦК України).

У звязку з тим, що відповідач заявив вимогу про застосування строків позовної давності, судом встановлено, що страхове відшкодування було здійснено МТСБУ двома траншами - 07.12.2012р. у розмірі 20713 грн. 99коп. та 05.02.2013р. у розмірі 4142 грн. 80коп., тоді як позивач звернувся з даним позовом до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у другій половині грудня 2015р., що підтверджується, зокрема, датою складання позовної заяви (16.12.2015р.) та датою її поштового направлення (17.12.2015р.) (а.с. № 3 - 5, 41).

З викладеного вбачається, що строк позовної давності в частині стягнення страхового відшкодування у розмірі 20713 грн. 99коп. сплинув - 07.12.2015р., що є підставою, відповідно до п. 4 ст. 267 ЦК України, для відмови в задоволенні даної частини позовних вимог.

В матеріалах справи наявна ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.12.2015р., відповідно до якої позовну заяву МТСБУ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат в порядку регресу було повернуто позивачу за п.3 ч. 3 ст. 121 ЦПК України (від імені позивача подано особою, яка не має повноважень на ведення справи).

Враховуючи те, що будь яких заяв про поновлення строку позовної давності з зазначенням поважності причин такого пропуску та відповідними доказами, позивачем до суду подано не було, а наявність ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.12.2015р. не може розцінюватись судом, як поважна причина пропуску строку позовної давності, суд відмовляє позивачу в задоволенні тієї частини його позовних вимог, за якими сплив строк позовної давності.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм цивільного законодавства, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог МТСБУ до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування та оплатою послуг аварійного комісара.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого при подачі позову судового збору в розмірі 1218грн, що підтверджується платіжним дорученням № 40059 від 18.11.2015р. (а.с. № 2), оскільки це мінімальна ставка судового збору для юридичних осіб у 2015році.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6. 22, 29, 35, 38, 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 27 Закону України «Про страхування», ст.ст. 261, 267, 993, 1187, 1188, 1191 ЦК України, п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992р. (з послідуючими змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», ст. ст. 8, 10, 11, 57- 60, 61, 74-76, 88, 169, ч. 2 ст. 197, ст. ст. 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних із виплатою страхового відшкодування задовольнити частково

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України в порядку регресу витрати на відшкодування шкоди, завданої в результаті ДТП, повязані із виплатою страхового відшкодування в сумі 4142 грн.80коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України витрати по оплаті послуг аварійного комісару у розмірі 910 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних із виплатою страхового відшкодування відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1218 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Н.В.Ткаченко