Справа № 183/5649/16
Провадження № 2/183/2895/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2016 року м. Новомосковськ Дніпропетровської області

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді - Майної Г. Є.,

за участю секретаря - Данильченко Т. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новомосковську Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Будинкоуправління № 1 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району південного оперативного командування Міністерства оборони України про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

10 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 11 березня 1977 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб. На підставі ордеру № НОМЕР_1 від 01 жовтня 1990 року, він разом із відповідачем та донькою - ОСОБА_2 вселився у квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1. 24 січня 1997 року донька - ОСОБА_2 знялась із реєстраційного обліку із зазначеної квартири у зв'язку з одруженням та переїздом до іншого місце проживання, а його спільне життя з відповідачем не склалось та з 2007 року вони припинили сімейні відносини та спільно не проживають, офіційно шлюб між ними розірвано 19 червня 2012 року, однак він з серпня 2007 року самостійно приймає участь в утриманні квартири та сплати комунальних платежів, а відповідач взагалі не з'являється до квартири. Він неодноразово звертався до відповідача із проханням знятись з реєстрації у зазначеній квартирі, але остання відмовляється вчинити такі дії

У зв'язку з цим, позивач просив суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язати БУ № 1 Гвардійської КЕЧ району зняти її з реєстраційного обліку.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а.с. 30).

Відповідач заперечень проти позову не надала, в судове засідання не з'явилась, про день, місце та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила та про розгляд справи в її відсутність не клопотала, на підставі чого з урахуванням згоди позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи.

Представник третьої особи - Будинкоуправління № 1 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частині району в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності згідно чинного законодавства (а.с. 29).

Суд, дослідивши письмові докази, приходить до переконання, що позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 163 Житлового Кодексу України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктом 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою ст. 71 Житлового Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового Кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

Судом встановлено, що відповідно до ордеру міністерства оборони СРСР № НОМЕР_1 від 01 жовтня 1990 року, наданого суду в копії, виданого начальником квартирно-експлуатаційної частини району, ОСОБА_1 разом із дружиною - ОСОБА_2 та донькою - ОСОБА_2, передано у користування квартиру, яка складається з 2 кімнат, площею 28,89 м2, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8).

В зазначеній квартирі також зареєстрована відповідач ОСОБА_2, 1957 року народження, що підтверджується довідкою від 30 листопада 2016 року, виданою Будинкоуправлінням № 1 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району (а.с. 31).

Встановлено, що відповідач за зазначеною адресою зареєстрована, однак не проживає з 2007 року, що підтверджується актом від 30 листопада 2016 року, складеним комісією, відповідно до якого, у зазначеній квартирі зареєстровані: основний квартиронаймач ОСОБА_1, та ОСОБА_2, та остання з 2007 року за зазначеною адресою не мешкає, її місце проживання - АДРЕСА_1 (а.с. 32).

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі , який розірвано, що підтверджується копією рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2012 року (а.с. 4).

Відповідач без поважних причин більше 6 місяців не проживає в квартирі АДРЕСА_1 Новомосковського району Дніпропетровської області, але з реєстрації не знялась, чим ставить позивача у скрутне матеріальне становище, який повинен сплачувати комунальні послуги за відповідача.

Таким чином, вимоги позивача стосовно визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 Новомосковського району Дніпропетровської області підлягаю задоволенню.

Що стосується позовної вимоги про зняття відповідача з реєстрації за вищевказаною адресою, то вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Тобто спеціальним законодавством, зокрема Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", підзаконними нормативними актами, визначено позасудовий порядок вирішення і оформлення питань зняття з реєстрації місця проживання особи, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та інших органів державної влади.

Таким чином, рішення суду про виселення, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи, що відноситься до компетенції органів Державної міграційної служби України, і суд не вбачає правових підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки у такий спосіб суд своїм рішенням всупереч вимог закону підмінив би юрисдикційну діяльність іншого органу державної влади.

А тому, в цій частині позовних вимог позивачу слід відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 10, 60, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, 1957 року народження, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, 1957 року народження, на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

ОСОБА_2 має право подати до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області письмову заяву про перегляд цього заочного рішення протягом десяти днів, починаючи з наступного за днем отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області апеляційної скарги протягом десяти днів, починаючи з наступного за днем його проголошення, а така само відповідачем - з наступного за днем постановлення ухвали про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення.

Суддя Г.Є. Майна