У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2016 року м. Київ
Колегія суддів cудової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Попович О.В.,

ОстапчукаД.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Дніпропетровського міжрайонного природоохоронного прокурора в інтересах держави в особі Державного управління з охорони навколишнього природного середовища до Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, відділу Держкомзему у Дніпропетровському районі, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку,

за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2009 року Дніпропетровський міжрайонний природоохоронний прокурор в інтересах держави в особі Державного управління з охорони навколишнього природного середовища звернувся до суду з уточненим в процесі розгляду справи позовом, в якому вказував, що перевіркою додержання земельного законодавства Кіровською селищною радою Дніпропетровського району Дніпропетровської області виявлено, що рішенням Кіровської селищної ради Дніпропетровської району Дніпропетровської області від 23 березня 2005 року «Про приватизацію земельних ділянок» ОСОБА_3 було надано у власність земельну ділянку площею 0,1228 га по АДРЕСА_1. На підставі цього рішення 08 липня 2005 року ОСОБА_3 видано державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку серії НОМЕР_1. Державний акт видано ОСОБА_3 без оформлення проекту відведення земельної ділянки відповідно до ст. 116 ЗК України та отримання відповідного погодження державного управління з охорони навколишньою природного середовища. Посилаючись на наведені обставини, просив визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 площею 0,1228 га по АДРЕСА_1, виданий на ім'я ОСОБА_3 та скасувати його державну реєстрацію.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Останнім рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 2 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2015 року позов задоволено. Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 площею 0,1228га у АДРЕСА_1, виданий ОСОБА_3 Скасовано реєстрацію зазначеного державного акта у Книзі записів реєстрації державних актів на прав власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі та в електронному реєстрі, який зареєстровано № НОМЕР_3. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку про відхилення касаційної скарги з огляду на наступне.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Звернувшись до суду з позовом в порядку представництва інтересів держави в особі органу державної влади - державного управління з охорони навколишнього середовища в Дніпропетровській області, прокурор посилався на те, що незаконне вилучення земельної ділянки із земельного фону земель України та виділення в приватну власність порушує інтереси держави.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України у редакції закону від , що діяла на час виникнення спірних правовідносин, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. За п. 7. Цієї статті, відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення.

Відповідно до п.9 ст. 118 ЗК України, проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органом архітектури та подається на розгляд відповідної місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування.

Згідно зі статтями 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі й землі водного фонду; віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Подібний порядок встановлено й для зміни цільового призначення земель, що згідно із частиною другою статті 20 ЗК України проводиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення(викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Відповідно до статті 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо.

Згідно з частиною першою статті 58 ЗК України та статтею 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об'єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню й належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.

Чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.

Так, стаття59 ЗК України передбачає обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлює можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди. Відповідно ж до частини четвертої статті 84 ЗК України землі водного фонду не можуть передаватись у приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством.

Випадки передачі земель водного фонду до приватної власності, зокрема громадян, передбачені положеннями частини другої статті 59 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення правовідносин).

Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (частина четверта статті 59 ЗК України).

Отже, за змістом зазначених норм права землі під водними об'єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками(річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки) і каналами; іншими водними об'єктами; підземними водами та джерелами; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі, зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України.

Крім того, за положеннями статті 60 ЗК України та статті 88 ВК України (у редакціях, які були чинними на час виникнення правовідносин) уздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Правовий режим прибережних смуг визначається статтями 60-62 ЗК України та статтями 1, 88-90 ВК України.

Відповідно до статті 60 ЗК України, статті 88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари- 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Згідно з пунктом2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 5 листопада 2004 року № 434, у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об'єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку з урахуванням існуючих конкретних умов забудови на час установлення водоохоронної зони.

Відсутність окремого проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у своїх постанові від 1 липня 2015 року у справі № 6-184 цс15, а також у постановах від 21 травня 2014 року, від 5 листопада 2014 року, від 12 листопада 2014 року, від 19 листопада 2014 року, від 17 грудня 2014 року, від 24 грудня 2014 року.

Так, судом встановлено, що рішенням Кіровської селищної ради Дніпропетровської району Дніпропетровської області від 23 березня 2005 року «Про приватизацію земельних ділянок» ОСОБА_3 було надано у власність земельну ділянку площею 0,1228 га по АДРЕСА_1 для будівництва житлового будинку.

Також судом встановлено, що при видачі державного акту про право власності на земельну ділянку проекту відведення земельної ділянки відповідно до ст. 116 ЗК України та відповідного погодження державного управління навколишнього середовища не отримувалось.

08 липня 2005 року на підставі зазначеного рішення ОСОБА_3 отримано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1.

22 березня 2006 року ОСОБА_3 відчужила земельну ділянку площею 0,1228 га по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_6

На підставі договору купівлі-0продажу від 07 серпня 2007 року земельна ділянка була відчужена ОСОБА_4

Рішенням Кіровської селищної ради № 127 від 12 грудня 2006 року за протестом прокурора було скасовано рішення Кіровської селищної ради Дніпропетровської району Дніпропетровської області від 23 березня 2005 року «Про приватизацію земельних ділянок».

Як встановлено також апеляційним судом, 7 серпня 2007 року ОСОБА_6 відчужила на підставі договору купівлі-продажу зазначену земельну ділянку ОСОБА_4

Також судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що спірна земельна ділянка перебуває у 100-метровій прибережній смузі р. Дніпро на відстані від 21, 32 м. від берегу ріки.

Встановивши факти та визначивши правовідносини, зумовлені встановленими фактами, суд апеляційної інстанції правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України, суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення. При вирішенні даної справи апеляційним судом правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

За таких обставин, відповідно до ст. 337 ЦПК України касаційну скаргу слід відхилити і залишити оскаржуване рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: Т.П. Дербенцева

Д.О.Остапчук

О.В.Попович

В.О.Савченко