Справа № 505/998/15-ц
Провадження № 2/505/9/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2016 року Котовський міськрайонний суд Одеської області

повна назва суду

в складі: головуючого - судді Драгомерецької К. П при секретарі Марченко Н. Б.,

та адвоката (ів)

представника громадськості

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Котовськ Одеської області

справу за позовом Фізичної особи підприємця

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

ОСОБА_6

Про стягнення коштів за пошкоджене майно

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов позов ФОП ОСОБА_1, який просив стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 85510 гривень відшкодування за пошкоджене майно.

В ході судового розгляду справи, уточнивши позов, просив стягнути вказану суму лише з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, так як ОСОБА_2 у знищенні його майна участі не приймав.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував , що з 2008 р. він орендує Косівське водосховище загальнодержавного значення та займається підприємницькою діяльністю - рибництвом.

30.12.2010 р. він уклав з Котовською райдержадміністрацією Договір оренди водойми терміном на 25 років.

Рішенням господарського суду Одеської області від 11.12.14 р. по справі № 815/2827/14 , яке залишене в силі Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 03.02.2015 р., було визнано не дійсним Договір оренди водного обєкту від 30.12.2010 р. та зобовязано позивача звільнити орендоване озеро.

Не погоджуючись з рішеннями господарських судів Одеської області позивачем була подана заява до Верховного Суду України про перегляд судових рішень Вищого Господарського Суду України від 14.05.15 р., у звязку з неоднаковим застосуванням ст. 51 ВК України, в якій він просив скасувати вказані рішення, а на час розгляду справи просив призупинити дію рішення цих судів у звязку з тим, що в озері знаходиться його власність риба, яку він запускав починаючи з 2008 по 2013 роки.

28 лютого 2015 р. лід на озері розстав і позивач вирішив поставити сітки для ловлі риби, для того щоб її продати та заплатити платежі: за оренду водосховища, пенсійні внески та на інші витрати.

Коли сітки були розставлені, близько 21 год. ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 випливли на човнах на орендоване позивачем озеро та зняли сітки з рибою. Після чого ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 сітки, загальною довжиною 3000 м. демонстративно спалили, таким чином знищивщи його майно: асаме 20 сіток для вилову риби, 3000 поплавків та 30 лісок по 0,5 см..

У зв'язку із тим, що відповідачі добровільно заподіяну шкоду не відшкодовують, позивач змушений звернутись до суду з даним позовом.

У судовому засідані позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що разом із ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 являється членом громадської організації рибалок любителів "Оберіг". Рішенням Косівської сільської ради від 18.02.2015 року зобов'язано ГОРЛ "Оберіг" охороняти водний об'єкт Косівське водосховище з періоду вступу рішення суду в законну силу та до передачі даного об'єкта в постійне користування. 28.02.2015 року вони, із членами органіцації побачили, що позивач ОСОБА_1 розкинув свої риболовні сіті на Косівському водосховищі для вилову риби. Керуючись рішенням сільської ради від 18.02.2015 року він разом із іншими відповідачами виплили на своїх човнах та почали збирати розкинуті ОСОБА_1 сіті. Зустрівши на воді позивача, вони договорились плисти до берега,що разом із іншими членами ГОРЛ "Оберіг" вирішити даний конфлікт. Коли він приплив до берега, то на місці пригоди вже перебували працівники міліції, якізапросили його для відібрання пояснень. Також по прибуттю на берег він побачив що інші члени ГОРЛ "Оберіг", які збирали разом із ним сіті - ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, всі сіті які зібрали підпалили. А під час того, як він давав пояснення працівникам міліції, спалили ще й ті які зібрав він.

Відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, від чергового представника відповідачів надійшла чергова заява про відкладення розгляду справи.

Слід відзначити, що за період розгляду даної справи відповідачами було змінено трьох представників, які в свою чергу чотири рази надавали суду заяви про перенесення розгляду справи.

Враховуючи вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення подальшого затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що відповідає ч.4 ст.169 ЦПК України, згідно якої, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

У своїх запереченнях, наявних в матеріалах справи, відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вказують, що рішенням Господарського суду Одеської області від 11.12.2014 року, постановою Одеського апеляційного Господарського суду від 03.02.2015 року, постановою Вищого Господарського суду України від 14.05.2015 року та постановою судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 23.09.2015 року, визнано недійсним договір оренди водного об'єкту загальнодержавного значення (Косівське водосховище на р. Ягорлик), укладений 31.12.2010 року між Котовською районною державною адміністрацією та позивачем ОСОБА_1. А рішенням Косівської сільської ради від 18.02.2015 року зобов'язано ГОРЛ "Оберіг" охороняти водний об'єкт Косівське водосховище з періоду вступу рішення суду в законну силу та до передачі даного об'єкта в постійне користування. Таким чином вважають, що діяли відповідно до своїх повноважень.

Заслухавши пояснення сторін , свідків , дослідивши докази по справі ,суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору оренди водного об'єкту загальнодержавного значення (Косівське водосховище на р. Ягорлик) від 31.12.2010 р., укладеного між Котовською райдержадміністрацією та ФОП "ОСОБА_1, останній орендував водний об'єкт загальнодержавного значення (Косівське водосховище на р. Ягорлик) - ставок, загальною площею водного дзеркала 137,7 га, який розташований на землі Косівської сільської ради Котовського району Одеської області.строком на двадцять пять років для рибогосподарських потреб.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 11.12.2014 року, позов Котовського міжрайонного прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської обласної державної адміністрації; Одеського обласного управління водних ресурсів було задоволено частково, визнано недійсним договір оренди водного об'єкту загальнодержавного значення (Косівське водосховище на р. Ягорлик), загальною площею водного дзеркала 137,6731 га, який розташований на землі Косівської сільської ради Котовського району Одеської області, укладений 31.12.2010 року між Котовською районною державною адміністрацією та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1.

Не погоджуючись з даним рішенням позивач ОСОБА_1, у передбачений законом строк, оскаржив його в апеляційній інстанції. Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 03.02.2015 року апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 залишено без задоволення. Пункти 1, 4, 5, 6 рішення Господарського суду Одеської області від 11.12.2014 скасувати, виклавши їх у наступній редакції:

1.Позовні вимоги задовольнити повністю.

4. Зобов'язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 звільнити водний об'єкт загальнодержавного значення, загальною площею водного дзеркала 137,6731 га, який розташований на землі Косівської сільської ради Котовського району Одеської області.

Будучи не згідним також із даною постановою, позивач ОСОБА_1 подав до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, яка постановою Вищого господарського суду України від 14.05.2015 року залишена без задоволення.

Скориставшись своїм правом на перегляд судового рішення Верховним Судом України, позивач звернувся із заявою про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 14.05.2015 року, проте постановою від 23.вересня 2015 року в задоволені заяви було відмовлено.

Керуючись тим, що постанова Одеського апеляційного господарського суду від 03.02.2015 року оскаржена ним в касаційному порядку, і що наказ господарського суду Одеської області на звільнення озера, до його відома ще не доводився, 18.02.2015 року позивач ОСОБА_1 вирішив поставити сітки для ловлі риби, для того щоб її продати та заплатити платежі: за оренду водосховища, пенсійні внески та на інші витрати.

Коли сітки були розставлені, близько 21 год. ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 випливли на човнах на озеро (Косівське водосховище на р. Ягорлик) та зняли встановлені позивачем сітки з рибою. Після того, як сітки були доставлені на берег ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 їх демонстративно спалили.

Дані факти визнані сторонами та не потребують додаткового доказування в силу ч.1 ст. 61 ЦПК України.

Крім того, дані факти підтверджені оглянутими в судовому засіданні відеозаписами та показами допитаного в судовому засіданні відповіча ОСОБА_2

Як на правоту своїх дій, відповідачі покладаються на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 03.02.2015 року та на рішення Косівської сільської ради № 362-VI від 18.02.2015 рок, яким, серед іншого, зобов'язано громадську організацію рибалок-любителів «Оберіг» охороняти водний об'єкт загальнодержавного значення Косівське водосховище на території Косівської сільської ради з періоду вступу в дію рішення суду та передачею даного об'єкту в постійне користування..

Проте суд не погоджується з доводами відповідачів виходячи з наступного:

Косівська сільська рада Котовського району Одеської області прийняла рішення №362-УІ від 18.02.2015 року «Про надання права та дозволу громадській організації рибалок-любителів «Оберіг» на охорону водного об'єкту загальнодержавного значення Косівське водосховище» у зв'язку із прийняттям Одеським апеляційним господарським судом постанови від 03.02.2015 року.

Однак дане рішення винесене Косівською сільською радою Котовського району з перевищенням своїх повноважень, так-як розпорядником водойми загальнодержавного значення - Косівське водосховище є Одеська обласна державна адміністрація, що і підтверджено постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.10.2015 року, яка набрала законної сили.

Цією ж постановою вказане рішення Косівської сільської ради визнано незаконним та скасовано.

Крім того посилання відповідачів на рішення господарського суду Одеської області від 11.12.2014р. у справі №916/3947/14 та на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.10.2015 року, як на правоту своїх дій, суд також не бере доуваги, так як виконання наказів господарських судів в Україні покладається на органи державної виконавчої служби, тому дії членів громадської організації рибалок-любителів «Оберіг» в даному випадку є неправомірними.

На підтвердження того, що такі радикальні дій з боку відповідачів є передчасними також може слугувати лист депертаменту економічного розвитку і торгівлі Одеської обласної державної адміністрації від 23.03.2015 року за № У-32, яким запропоновано до остаточного вирішення в судовому порядку питання права користуваннявище зазначеним водним об'єктом, забезпечити збереження та неспричинення завдання шкоди приватній власності ФОП ОСОБА_1 у зв'язку із користуванням останнім Косівським водосховищем.

По даному факту на даний час Котовським відділом поліції проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0000733 від 23.06.2015 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України.

Суд також критично сприймає свідчення свідка ОСОБА_8, який був допитаний в судовому засіданні та при наданні показів спочаку повідомив суду, що горіло сіток метрів 300-400 потім сказав, що їх було 600 метрів, також спочаку повідомив, що було невстановлено чиї сітки горіли, потім сказав, що сітки які горіли були Хилюка. В своїх свідченнях також повідомив, що сітки які горіли були Китайського виробництва і коштували на ринку 350-400 гривень, хоча жодних доказів з цего приводу суду надано не було.

Ч.1 ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ст. 1166 ЦК України, згідно якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Суд вважає доведеним заподіяння відповідачами ФОП ОСОБА_1 шкоди у розмірі 85510 гривень, виходячи з наступного.

Згідно товарно - транспортної накладної 02 АБК № 537373 від 17.12.2014 року позивач ФОП ОСОБА_1 придбав 20 риболовних сіток по 3668 грн. за кожну на суму 73360 грн., 3000 поплавків по 1,30 грн. на суму 3900 грн. та 30 лісок по 275 грн. на суму 8250 грн., а всього на суму 85510 грн.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частинами 1, 3 ст. 58 ЦПК України та ч.ч. 1, 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Таким чином, суд вважає, що позивач довів належними доказами розмір спричиненої відповідачами шкоди на суму 85510 гривень, які слід стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 у солідарному порядку.

Згідно ст.88 ЦПК України із відповідачів на користь позивача слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 656 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 3000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 1166 ЦК України , ст.ст.8 , 10, 11, 58-60, 212-215 ЦПК України, суд ,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 задовольнити .

Стягнути у солідарному порядку із ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 вартість 20 нових сіток по 150 м. кожна, вартістю 3668 грн. кожна, на загальну суму 73360 грн., 3000 штук поплавків, вартістю по 1,30 грн. за штуку, на суму 3900 грн., 30 лісок 0,5 см. вартістю по 275 грн. кожна на суму 8250 грн., а всього - 85510 грн.

Стягнути у солідарному порядку із ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 кошти сплачені на послуги адвоката в сумі 3000 грн. та судовий збір в розмірі 656 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення в повному обсязі виготовлено 12 квітня 2012 року.

Суддя К.П. Драгомерецька