У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.,

МостовоїГ.І., Наумчука М.І.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева» до ОСОБА_4, Харківської міської ради, третя особа - державний концерн «Укроборонпром», про визнання недійсним державного акта, скасування рішення, за касаційною скаргою ОСОБА_5, який діє від імені державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева», на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 30 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року державне підприємство «Завод імені В.О. Малишева» звернулося до суду з указаним позовом. Зазначало, що відповідно до державного акта на право постійного користування землею від 26 липня 1958 року завод користується земельною ділянкою у м. Харкові для проїзду спецтехніки по полігону. 29 квітня 2009 року Харківською міською радою було прийнято рішення № 95/09, на підставі якого ОСОБА_4 передано в приватну власність земельну ділянку по АДРЕСА_1 та видано державний акт про право власності на неї. Посилаючись на те, що земельна ділянка, передана у власність останньому, розташована в межах танкової дороги, вона знаходиться на земельній ділянці, право користування якою має позивач, просило задовольнити позов.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 30 червня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_5, який діє від імені державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева»,звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із недоведеності того, що виділена ОСОБА_4 земельна ділянка розташована на території земельної ділянки, яка з 1958 року знаходиться у постійному користуванні заводу.

Проте повністю погодитись із такими висновками судів не можна.

Судами встановлено, що відповідно до акта на право користування землею, виданого виконавчим комітетом Харківської обласної ради депутатів трудящих 26 липня 1958 року, позивачу відведено в постійне користування 78,75 га землі (а. с. 11 т. 1).

Відповідно до вказаного акта зазначена земельна ділянка має складну ламану конфігурацію, вона межувала із землями м. Харкова та сільськогосподарськими підприємствами Харківського району, по конфігурації нагадує дорогу, адреси земельна ділянка не має.

У цьому акті зображено план земельної ділянки, на який його видано, та опис координат точок її меж.

Рішенням Харківської міської ради від 10 вересня 2008 року № 237/08 ОСОБА_4, як черговику загальноміського переліку громадян України, було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку загальною площею 1 000 кв. м по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

5 листопада 2008 року були погоджені межі зазначеної земельної ділянки на місцевості, про що був складений акт.

Рішенням Харківської міської ради від 29 квітня 2009 року № 95/09 ОСОБА_4 передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 1 000 кв. м по АДРЕСА_1

Відповідно до ч. 1 ст. 60 цього Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

В обґрунтування вимог позивач у позовній заяві вказував на те, що земельна ділянка по АДРЕСА_1, яку передано в приватну власність ОСОБА_4, знаходиться в межах танкової дороги (а. с. 1-5 т. 1).

Згідно акта на право користування землею, виданого позивачу виконавчим комітетом Харківської обласної ради депутатів трудящих 26 липня 1958 року, заводу виділено земельну ділянку в межах Харківського району Харківської області.

Із акта погодження меж земельної ділянки по вул. АДРЕСА_1 Комінтернівського району Харківської області вбачається, що повз неї проходить танкова дорога, словосполучення «танкова дорога» в цьому акті закреслено та зроблено запис «АДРЕСА_1» (а. с. 20 т. 1).

Згідно пропозицій по розташуванню меж та розмірів земельної ділянки для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд, підготовлених на замовлення ОСОБА_4, адресою земельної ділянки зазначено район танкової дороги (а. с. 26-45 т. 1).

У матеріалах пропозицій словосполучення «танкова дорога» також закреслене і зазначено «АДРЕСА_1».

З долучених до справи документів, зокрема, рішення виконавчого комітету Харківської обласної ради депутатів трудящих від 23 грудня 1957 року, яким земельна ділянка відводилась заводу, правонаступником якого є позивач, вбачається, що останньому під трасу та полігон відводилась земельна ділянка за рахунок землекористувачів, землі яких не входили до земель м. Харкова.

При вирішенні спору, з огляду на те, що надана позивачу земельна ділянка за рахунок земель м. Харкова не надавалась, вона межувала із землями цього населеного пункту від точки «А» до точки «Б», суду належало з'ясувати, в якому місці відносно плану земельної ділянки позивача було виділено земельну ділянку ОСОБА_4, чи змінювались межі м. Харкова з 1958 року, яким чином вони межували із землями, якими користується позивач, чи була станом на 1958 рік у АДРЕСА_1, а якщо ні, то коли і за рахунок яких земель вона була утворена, роз'яснити особам, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, право подати докази з приводу цих обставин.

Крім того, суди не звернули уваги на те, що в повідомленні про неможливість надання експертом висновку експертизи не мотивовано чому не можна провести експертизу за наявності акта на право користування землею, виданого позивачу, в якому накреслений план та вказаний опис меж цієї земельної ділянки.

Те, що повідомлення про відмову в проведенні експертизи повинно бути мотивованим вказано в Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженій наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року № 53/3.

Наведені порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому судові рішення не можна визнати законними та обґрунтованими, в зв'язку з чим вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє від імені державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева», задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 30 червня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

С.О.Карпенко

Г.І.Мостова

М.І.Наумчук