Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/382/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Квітка О. О.
Доповідач Франко В. А.
УХВАЛА

Іменем України

10.03.2016 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді - Франко В.А.

суддів - Белінської І.М.Чельник О.І.

за участю секретаря - Постоєнко О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», про поділ спільного майна за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 15.12.2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2014 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом про поділ спільного майна подружжя в якому просила стягнути із ОСОБА_3 компенсацію за 2/3 частки будівельних матеріалів, які були використані для будівництва житлового будинку АДРЕСА_1 з надвірними побудовами: гаражем, підвалом, літньою кухнею, сараєм, огорожею, в розмірі, що буде визначений висновком судової оціночно-технічної експертизи; стягнути із ОСОБА_3 грошову компенсацію за 1/2 частку грошових коштів, отриманих в кредит в ПАТ КБ «Приватбанк» в розмірі 7000 грн., а також судові витрати по справі. Призначити по справі судову оціночно-технічну експертизу, на вирішення якої поставити питання про дійсну ринкову вартість будівельних матеріалів, які використані для будівництва вище зазначеного житлового будинку з надвірними прибудовами.

Зазначає, що вказаний будинок належить їй та відповідачу на праві спільної сумісної власності. Будинок не зданий в експлуатацію.

З посиланням на ст.ст.69,70 СК України зазначає що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови , якщо розмір аліментів, які вони одержують недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Вказує, що у сторін є двоє неповнолітніх дітей, які проживають з нею, Одна дитина - інвалід з дитинства. Діти знаходяться на її утриманні, так як розміру аліментів, які вона одержує на дітей не достатній для їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Окрім того, за час перебування в шлюбі в 2009 році на її ім'я був отриманий кредит в ПАТ КБ «Приватбанк» в розмірі 15 000 грн. Кошти були витрачені і інтересах сім'ї частково для придбання будівельних матеріалів, меблів. Після припинення спільного проживання та розірвання шлюбу обов'язок погасити заборгованість цілком покладено на неї.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 15.12.2015 року позов ОСОБА_2 було задоволено частково.

В порядку поділу спільного майна подружжя стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію 1/2 частки вартості будівельних матеріалів, які були використані для будівництва сарая (літ. «б») та частина огорожі (з цегли) в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1, що складає 22028 ,50 грн., та судових витрат в сумі 805 грн.43 коп.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального законодавства. Зазначається, що відмовляючи в позовній вимозі стягнути грошову компенсацію за 2/3 частини будівельних матеріалів, які були використані для будівництва спірного житлового будинку з надвірними побудовами: гаражем, підвалом, літньою кухнею, сараєм, огорожею, суд взагалі не роз'яснив причини відмови.

За час перебування в шлюбі за спільні кошти та спільними трудовими зусиллями сторони побудували спірний житловий будинок, провівши в будинок газ, воду, світло, переїхали в нього проживати в 2005 році. Спільне проживання припинили влітку 2013 року.

Враховуючи, що вищевказане домоволодіння не здано в експлуатацію, відповідач не має наміру цього робити та відсутній механізм спонукати його до дії, позивач позбавлена можливості розподілу майна.

Крім того, встановлено, що будівництво житлового будинку здійснювалось самочинно та без дозволу, але фактично використовується за призначенням. Спірний будинок розташований на земельній ділянці, яка є спільною сумісною власністю подружжя.

Крім того, під час перебування в зареєстрованому шлюбі в 2009 році на ім'я ОСОБА_2 був отриманий кредит в ПАТ КБ «Приватбанк» в розмірі 15000 грн. Кошти були витрачені в інтересах сім'ї частково на придбання будівельних матеріалів для будівництва будинку, а також на придбання меблів, зокрема м'якого куточка. Тому не можна погодитись з висновком суду про відмову в задоволенні позовної вимоги з тих підстав, що з виписки не вбачається, за яких умов та для яких цілей брались кошти в кредит.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Данилюк Н.В. підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник адвокат Усатенко Ю.Ю. заперечили проти доводів апеляційної скарги, погоджуючись з рішенням суду.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що сторони перебували в шлюбі з 21 червня 2003 року. Від спільного життя мають двох неповнолітніх дітей сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, інваліда дитинства, та доньку ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 27.11.2013 шлюб між сторонами було розірвано (а.с.7).

Рішенням Кіровоградського районного суду 22.10.2013, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 04.12.2013 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожного (а.с. 8-11).

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку від 17.10.2011 ОСОБА_3є власником земельної ділянки площею 0,2344 гектарів, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що раніше належала ОСОБА_8 (а.с.38-39).

Матеріалів справи містять рішення Великосеверинівської сільської ради № 196 від 30.04.1992 «Про надання земельної ділянки під забудову житлового будинку», яким ОСОБА_8 було надано у довічне успадковане володіння земельну ділянку, розміщену по АДРЕСА_1 (в подальшому номер змінений а.с. 39) в с.Северинка (а.с. 43).

Тобто, встановлено, що земельна ділянка , яка була надана у довічне успадкування ОСОБА_8 згідно з рішенням Великосеверинівської сільської ради № 196 від 30.04.1992, наразі перебуває у власності відповідача ОСОБА_3

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ( ст.60 СК України).

Таким чином, факт набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Ні дружина, ні чоловік не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі.

Згідно із ч.3 ст.368 ЦК України та ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу ( п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна»).

Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 ЦК України). При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Встановлено, що шлюбний договір сторонами не укладався, домовленості щодо поділу майна відсутні.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України (п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).

Майно, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.1 і ч.2 ст.71 СК України).

Як роз'яснено у п.25 вище зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 , вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4,5 ст.71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11ЦПК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Відповідно до ч.1ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів.

Статтею 58 ЦПК передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст..60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

З пояснень свідків, які були допитані в судовому засіданні в суді першої інстанції вбачається, що на момент реєстрації шлюбу між стронами , будинок був побудований.

Свідок ОСОБА_9 пояснила суду, що в 1992 році її старший син ОСОБА_8 подав заяву до сільської ради, про виділення виділили земельної ділянки йому. В 1994 році на вказаній земельній ділянці їхня сім»я збудувала стіни будинку, в 1998 році вкрили шифером будинок. Пізніше вказаний будинок подарували ОСОБА_3 Вона придбала у кредит газову колонку.

Після розірвання шлюбу позивач забрала холодильник, пральну машинку.

Так, зокрема, з пояснення свідка ОСОБА_10- батька позивачки ОСОБА_2 слідує, що на момент весілля сторін будинок був збудований . Він, свідок, допомагав коштами на ремонт спірного будинку, в якому проживала його донька із чоловіком . Зазначає, що за час шлюбу його доньки з відповідачем, провели газ,воду, тощо. На грудень 2013 року житловий будинок був повністю добудований. Його донька брала в кредит в сумі 16000 грн., який самостійно виплачує.

Встановлено, що рішенням Великосеверинівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області № 65 від 29.06.2005 надано дозвіл на оформлення документів на самовільне будівництво індивідуального житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 40).

Згідно із висновком ОКП «Кіровоградське ООБТІ» №4-647 від 25.03.2008 для вирішення питання про прийняття в експлуатацію житлового будинку з надвірними будівлями та узаконенням самовільного будівництва власнику ОСОБА_3 запропоновано звернутись в райахітектуру з виготовленим технічним паспортом та довідкою про належність. В технічному паспорті від 22.03.2011 означений будинок та інші будівлі домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с. 41-46).

Згідно із висновком експерта № 1068, 1069 від 02.09.2015 дійсна ринкова вартість будівельних матеріалів, з яких складається не введений в експлуатацію житловий будинок АДРЕСА_1 Кіровоградської області з надвірними побудовами: гаражем, підвалом, літньою кухнею, сараєм, огорожею, на момент проведення експертизи може становити 431750 грн., без урахування ПДВ. Дійсна залишкова вартість будівельних матеріалів, з яких складається сарай літ. «б» в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1, може становити 35440 грн.. Дійсна (залишкова) вартість будівельних матеріалів, з яких складається частина огорожі (з цегли) в спірному домоволодінні може становити 8617 грн. Визначити, в якому році, а саме в 2003-2013 роках чи раніше в 1992-1998 роках були використані будівельні матеріали для будівництва спірного житлового будинку з надвірними побудовами: гаражем, підвалом, літньою кухнею, сараєм, огорожею, не можливо (а.с. 141-151).

Задовольняючи частково позов суд дійшов висновку, що будинок збудований до одруження сторін, що підтверджується як показаннями свідків, так і матеріалами справи: копії накладних (а.с. 61-62), надані фото (а.с. 37). А тому суд зазначив, що не може визнати будівельні матеріали, використані при будівництві будинку, обєктом спільної сумісної власності подружжя, відповідно відмовив в цій частині позову.

У зв'язку з цим суд обґрунтовано не врахував доводів позивача щодо її участі грошима у побудові спірного будинку.

Не підтверджені достовірними доказами і твердження позивача щодо її участі , в тому числі кредитними, коштами у ремонті та побудові спірного будинку.

Позивач не надала доказів на підтвердження побудови та проведення ремонтних робіт в спірному будинку, їх обсяг та вартість.

Проте встановлено, що сарай (літ. «б») та частина огорожі (з цегли) в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1, були зведені під час шлюбу позивача і відповідача, а тому суд обгруновано визнав будівельні матеріали, використані при будівництві сараю та частини огорожі спільною сумісною власністю та стягнув на користь позивача на 1/2 вартості будівельних матеріалів, які використані при будівництві вказаних обєктів. З таким висновком суду погоджується і колегія суддів.

Відмовляючи в позовних вимогах в частині стягнення кредитної заборгованості , суд обгрунтовано зазначив, що матеріали справи не містять доказів щодо наявності, структури боргів, відсутня копія кредитного договору між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк», з виписки, наданої позивачем (а.с. 14-16), не вбачається за яких умов та для яких цілей нею бралися кошти в кредит. Позивач не надала доказів використання цих коштів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не свідчать про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи цивільного процесуального права. Передбачені ст..309 ЦПК України підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку відсутні.

Керуючись ст..ст.303,304, 307,308 ,313-315 ЦПК України, колегія суддів:-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -відхилити

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 15.12.2015 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня надрання нею законної сили

ГОЛОВУЮЧА

СУДДІ