Справа № 2-3567/11
Провадження № 4-с/487/7/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2016 року Заводського районного суду м. Миколаєва в складі: головуючого судді Щербини С.В., при секретарі Шевиряєвої К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 про визнання неправомірними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на неправомірні дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі ВПВР УДВС ГТУЮ у Миколаївській області) ОСОБА_2 щодо порушення норм Конституції України, Конвенції Про захист прав та свобод людини, положень Закону України Про виконавче провадження, Інструкції про проведення виконавчих дій та Інструкції з діловодства в органах державної виконавчої служби.

В скарзі ОСОБА_1 посилалась на те, що на примусовому виконанню у відділ перебуває виконавче провадження ВП№49422394 з примусового виконання виконавчого лита 2/487/222/13, виданого 10.09.2013 року Заводським районним судом м. Миколаєва щодо звернення стягнення на предмет іпотеки нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, що належить на праві власності ОСОБА_1, яка знаходиться з адресою: м. Миколаїв пр. Леніна, 35 та розташоване на неї нерухоме майно, а кошти отримані від реалізації предмета іпотеки направити на погашення загальної заборгованості перед ТОВ ОТП Факторинг Україна за кредитним договором СМ-5МЕ400/007/2006 від 20.07.1006 року в розмірі 5338933,67 грн., за кредитним договором СМ-8МЕ400/106/2007 від 08.11.2007 в розмірі 5678006,67 грн., а також судовий збір у розмірі 1700 грн. та витрати на ІТЗ розгляду справи в розмірі 120 грн.

23.11.2015 року державним виконавцем було відкрите виконавче провадження та винесено постанову про про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження, а саме земельну ділянку, що належить на праві власності ОСОБА_1, яка знаходиться з адресою: м. Миколаїв пр. Леніна, 35 та розташоване на неї нерухоме майно. При цьому, у постанові про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем не вірно вказана дата набрання чинності виконавчого листа, вказано 12.02.2013 року, коли виконавчий лист видано 10.09.2013 року.

При цьому, зазначила, що їй не було відомо про ухвалення рішення суду та видачу виконавчого листа, тому була позбавлена можливості щодо його оскарження.

Крім того, державним виконавцем було порушено її право щодо ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та отримання в установлених строк виконавчих документів. При цьому, державний виконавець не відклав виконавчі дії та не виніс відповідну постанову.

Відповідно до п. 2.1.4 Інструкції її представник повідомив державного виконавця про виникнення обставини, що зумовлює обов'язкове зупинення виконавчого провадження, а саме, що рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 09.11.2010 року скасовано рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 09.02.206 року про визнання право власності на самочинно збудовану будівлю по пр. Леніна, 35 в м. Миколаєві, тобто нерухома майно- будівля магазину є самочинною будівлею та чинним законодавством не передбачена можливість звернення стягнення на земельну ділянку на який розташовані самочинні будівлі. Проте, державним виконавцем не було зупинено виконавче провадження.

Вважає, що вказані дії державного виконавця порушили її права, як сторони виконавчого провадження боржника, що призвело до незаконного позбавлення власності, вказані дії державного виконавця є незаконними.

В судове засідання скаржник ОСОБА_1 та її представник не з'явилися, про час та місце слухання справи були повідомлені, причини неявки суду не повідомили.

В судове засідання представник стягувача ТОВ ОТП Факторинг Україна не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений, причини неявки суду не повідомив, надав до суду письмові заперечення в яких просив в задоволенні скарги відмовити з посилання на те, що державним виконавцем відповідно до вимог Закону України Про виконавче провадження за заявою стягувача було відкрите виконавче провадження та винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження.

В судове засідання державний виконавець ВПВР УДВС ГТУЮ у Миколаївській області Чухліб І.В. не з'явилась, надала до суд заяву, просила слухати справу за її відсутності та відмовити в задоволенні скарги. В наданих до суду письмових запереченнях посилалась на те, що державним виконавцем відповідно до вимог Закону України Про виконавче провадження за заявою стягувача було відкрите виконавче провадження та винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження, вказані постанови направлені на адресу боржника, тому права сторони виконавчого провадження боржника порушені не були. При цьому, боржник ОСОБА_1 до державного виконавця з заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження не зверталась, підстав для відкладення виконавчих дій немає, про існування рішення, яка виконується в примусовому порядку. скаржнику було відомо

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного:

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їх права чи свободи.

Як встановлено судом, повторним заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 01.02.2013 року, задоволені вимоги ТОВ ОТП Факторинг Україна та звернуто стягнення на предмет іпотеки нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, що належить на праві власності ОСОБА_1, яка знаходиться з адресою: м. Миколаїв пр. Леніна, 35 та розташоване на неї нерухоме майно, а кошти отримані від реалізації предмета іпотеки направити на погашення загальної заборгованості перед ТОВ ОТП Факторинг Україна за кредитним договором СМ-5МЕ400/007/2006 від 20.07.1006 року в розмірі 5338933,67 грн., за кредитним договором СМ-8МЕ400/106/2007 від 08.11.2007 в розмірі 5678006,67 грн., а також судовий збір у розмірі 1700 грн. та витрати на ІТЗ розгляду справи в розмірі 120 грн. Рішення сторонами не оскаржувалось та набрало законної сили 12.02.2013 року.

За заявою стягувача ТОВ ОТП Факторинг Україна Заводським районним судом м. Миколаєва 10.09.2013 року видано виконавчий лист 2/487/222/13, який переданий на примусове виконання до ВПВР УДВС ГТУЮ у Миколаївській області.

Посилання скаржника ОСОБА_1 на те, що їй не було відомо про існування рішення суду та його виконання не відповідає дійсності, оскільки 11.04.2014 року ОСОБА_1 вже зверталась до суду зі скаргою не неправомірні дії державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Миколаївській області щодо виконання рішення суду від 01.02.2013 року.

За заявою стягувача, державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Миколаївській області. ОСОБА_2 було винесено постанову ВП №49422394 від 23.11.2015 року про відкриття виконавчого провадження.

23.11.2015 року за вих. 02.1-26/8181 постанова про відкриття виконавчого провадження направлена на адресу боржника ОСОБА_1 рекомендованим листом зі зворотнім повідомленням та отримано боржником 27.11.2015 року.

Посилання ОСОБА_1 на те, що у постанові про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем не вірно вказана дата набрання чинності виконавчого листа 12.02.2013 року, не обґрунтовано, оскільки у вказаній постанові зазначено документ вступив у законну силу - 12.02.2013 року, тобто зазначена дата набрання рішення суду законної сили.

Крім того, 23.11.2015 року державним виконавцем, за проханням стягувача, також винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а саме: на земельну ділянку, що належить на праві власності ОСОБА_1, яка знаходиться з адресою: м. Миколаїв пр. Леніна, 35 та розташоване на неї нерухоме майно.

23.11.2015 року за вих. 8182 постанова про накладення арешту на майно боржника направлена на адресу боржника ОСОБА_1 рекомендованим листом зі зворотнім повідомленням та отримано боржником 27.11.2015 року.

Згідно ч.1 смт. 17 Закону України Про виконавче провадження примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до ст. 19 ч.1 п. 1 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 17 цього Закону: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Статтею 19 ч. 3 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що у заяві про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно ат кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження.

Відповідно до ст. 57 Закону України Про виконавче провадження арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно ст. 25 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчі документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, відповідає вимогам, передбаченим цим законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Таким чином, суд приходить до переконання, що дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження за заявою стягувача ТОВ ОТП Факторинг Україна є правомірними, а постанова про відкриття виконавчого провадження від 23.11.2015 року винесена відповідно до вимог чинного законодавства, у зв'язку з чим є також правомірними дії державного виконавця спрямовані на примусове виконання рішення суду, а саме винесення постанови про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборону на його відчуження.

Крім того, безпідставні є посилання скаржника на порушення її права щодо ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та отримання в установлених строк виконавчих документів, оскільки доказів того, що ОСОБА_1 або її представник звертались до державного виконавця з заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження не надано, винесені державним виконавцем постанови скаржником отримані та підстав для відкладення державним виконавцем виконавчих дій не вбачається.

Також, безпідставна є вимога скарги щодо повідомлення нею державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлює обов'язкового зупинення державним виконавцем виконавчого провадження, а саме те, що скаржником було 01.12.2015 року повідомлено що рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 09.11.2010 року скасовано рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 09.02.206 року про визнання за ОСОБА_1 право власності на самочинно збудовану будівлю по пр. Леніна, 35 в м. Миколаєві, тобто нерухоме майно - будівля магазину є самочинною будівлею та чинним законодавством не передбачена можливість звернення стягнення на земельну ділянку на який розташовані самочинні будівлі.

Так, при зверненні до суду ТОВ ОТП Факторинг Україна з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на майно, позивачу було відомо про існування рішення апеляційного суду Миколаївській області від 09.11.2010 року, яким скасовано рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 09.02.2006 року та відмовлено ОСОБА_1 у визнанні за нею права власності на самочинно будівництво двоповерховий будинок-магазин, збудований на земельній ділянці площею 202 кв.м. за адресою : м. Миколаїв пр. Леніна, 35, що є предметом іпотеки. При цьому, позивач посилався на дотримання істотних умов Договору іпотеки, а саме, хоча предмет іпотеки вибув із власності іпотекодателя, але залишились опис та реєстраційні дані предмета іпотеки, тому вважали можливими звернути стягнення. Вказані обставини були відомі та враховані судом при ухваленні рішення щодо звернення стягнення на нерухоме майно та земельну дліянку.

Отже, суд вважає, що дії державного виконавця щодо не зупинення державним виконавцем виконавчого провадження є правомірними, оскільки боржником не було зазначено виникнення будь-яких обставин щодо зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження.

Таким чином, на підставі викладеного, суд приходить до переконання, що скарга ОСОБА_1 на неправомірні дії державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Миколаївській області Чухліб І.В. є не обґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 388 ЦПК України зі скаржника ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати на користь держави у розмірі 551,20 грн.

Керуючись ст.ст. 386-388 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 551,20 грн.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів з дня її оголошення та може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва, в строк і порядок, встановлений ст. ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя: С.В. Щербина