Справа № 452/2502/15 Головуючий у 1 інстанції: Пташинський І.А.
Провадження № 22-ц/783/1621/16 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого -судді Гірник Т.А.

суддів Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар Симець В.І.

за участю представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» про визнання кредитного договору та додаткової угоди до кредитного договору недійсними,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернулась в суд з указаним позовом та з посиланням на ст.ст. , 4 , 13, 203, 215, 236, 524, 548 ЦК України, ЗУ «Про захист прав споживачів» просила кредитний договір №0042/07/6/10-N від 10.10.2007 року, Додаткову угоду №1 до Кредитного договору укладену 30.11.2009 року між АКБ «Форум» та ОСОБА_3 визнати недійсними з моменту їх укладення. Мотивувала тим, що умови кредитного договору є такими, що порушують принцип справедливості, є несправедливими та всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договорених прав та обов'язків на шкоду позичальника, споживача кредитних послуг. Несправедливою є, зокрема умови Кредитного договору в частині надання кредиту в доларах США, оскільки всі ризики знецінення національної валюти покладаються виключно на позичальника за кредитним договором, що є грубим порушенням ч.3 ст. 13 ЦК України. З наведеного випливає, що в кредитний договір внесено пункт про надання кредиту в іноземній валюті, що значно погіршує становище позичальника, як споживача порівняно з банком в разі настання певних подій, що дає право для позичальника відповідно до ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» не включати у договори із споживачем умови, які є суперечливими. Оскільки у відповідності до положень статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною /сторонами/ вимог, які встановлені, зокрема, ч .1 статті 203 ЦК, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, просила визнати Кредитний договір та додаткову угоду до такого недійсними з моменту укладення.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено за пропуском строку позовної давності.

Рішення суду оскаржила позивач. Посилається на його незаконність, необґрунтованість ухвалення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задоволити повністю.

Інші мотиви апеляційної скарги зводяться до повторного наведення мотивів позову та зазначає, що відповідно до п.1.1. Договору банк надав кредит у сумі 79000 дол. США, тому подальше виконання цього кредитного договору на умовах, що діють на даний час є порушенням одного із принципів цивільно-правових правовідносин, які закріплені у ст. 3 ЦК України - принципу справедливості. Такі умови кредитного договору є несправедливими, так як всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договорених прав та обов'язків на шкоду позичальника, споживача кредитних послуг. Несправедливими є зокрема умови кредитного Договору в частині надання кредиту в доларах США оскільки всі ризики знецінення національної валюти покладаються виключно на позичальника за кредитним договором, що є грубим порушенням ч.3 ст. 13 ЦК України. Постановляючи оскаржуване рішення, судом не взято до уваги той факт, що на момент укладення оспорюваного договору 1 дол. США по курсу НБУ складав 4,80 грн. В подальшому відбулось різке знецінення української валюти по відношенню до долара США. Однак в спірному договорі банк не обумовив порядок виконання обов'язків позичальника щодо повернення кредиту за умови знецінення української національної валюти. Таким чином всі ризики знецінення грошової одиниці України несе виключно позичальник. За таких обставин вважає, що у суду були підстави визнати оспорювані правовчини недійсними із зазначених у позові правових підстав.

Представник відповідача заперечив проти апеляційної скарги. Вважає рішення законним та обґрунтованим. Просить таке залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Додатково врахувати, що незважаючи на відмову у позові за пропуском строку позовної давності, позивачем заявлено вимоги, які є безпідставними по своїй суті. Надання кредиту в іноземній валюті було обумовлено сторонами. Перед підписанням договору, позивач ознайомилась з визначеними сторонами правами та обов»язками, які випливають із оспорюваного договору. Додаткова угода, котра також оспорюється позивачем стосувалась лише визначення сторонами іншої кінцевої дати повернення кредитних коштів, з 09.10.2017 року на 09.10.2024 р. Протягом певного періоду часу позивач вносила платежі згідно з визначеними умовами договору. Попередньо уже зверталась до суду з вимогами про визнання Кредитного договору недійсним дещо з інших підстав. Тому вважає, що у суду першої інстанції також були правові підстави і для відмови у задоволенні вимог за безпідставністю.

Особа, яка подала апеляційну скаргу в судове засідання не з»явилась. Належно повідомлена про розгляді справи, про що до справи долучено розписку про отримання ОСОБА_3 судової повістки 09.02.2016 року, тобто більше ніж на місяць часу до дати призначення справи до розгляду. Причину неявки не повідомила, тому така не може бути визнана поважною. В скерованому суду апеляційної інстанції електронному повідомленні, яке надійшло 11.03.2016 року просить відкласти розгляд справи у зв»язку із зайнятістю у іншій судові справі представника ОСОБА_3

Колегія суддів вважає, що підстав для відкладення справи немає, оскільки як зазначено вище, сама ОСОБА_3 не повідомила причини своєї неявки в судове засідання. Посилання на зайнятість представника не може братись до уваги як поважна причина неявки, виходячи з наступних мотивів. У повідомленні не вказано особу, яка є представником позивачки та не долучено документів про оформлення представництва, як і відсутнє посилання на такі. У повідомленні відсутні дані про назву суду та справу, а також час, на який така призначена та доказів необхідності участі в такій представника позивача, не наведено мотивів надання переваги в участі представника 14.03.2016 року у іншій справі. З матеріалів справи убачається, що 16.09.2015 року укладено договір № 11/42 про надання правової допомоги з підготовки та проведення справи в суді, за умовами якого адвокат ОСОБА_4 взяв на себе зобов»язання надати позивачу, як замовнику правову допомогу/ а.с. 42/. Останній не повідомив причину своєї неявки, оскільки за змістом електронного повідомлення відправником такого є ОСОБА_3 Враховуючи отримання ОСОБА_3 судової повістки 09.02.2016 року про призначення справи за її апеляційною скаргою на 14.03.2016 року, а отже наявність достатньо часу для підготовки до участі у справі, зміст повідомлення про відкладення справи, колегія суддів вважає можливим продовжувати розгляд справи у відсутності учасників, які не з»явились.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду в повній мірі таким вимогам не відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустила строк звернення до суду із даним позовом, про застосування якого просив відповідач та не надала суду доказів поважності причин пропуску позовної давності.

Відмовляючи у позові з зазначених підстав, судом встановлено, що 10.10.2007 року між АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форму» та ОСОБА_3 укладено Кредитний договір №0042/07/6/10-N, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 79 000 дол. США на придбання житла з остаточним його поверненням до 09.10.2017 року зі сплатою 11,5 % річних. /а.с. 6/

30.11.2009 року між сторонами укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору, згідно якої сторони внесли зміни до п.1.2, 2.3, 2.7 виклавши у новій редакції і дата повернення кредиту визначена 09.10.2024 рік. Обумовлено порядок сплати простроченої станом на 30.11.2009 року суми відсотків /а.с. 9/.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно врахував характер спірних правовідносин та виходив з положень ч.1 ст. 215 ЦК України, за якою встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Виходячи з положень ст. 215 ЦК України та п. 7 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Такими підставами є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.ч. 1- 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Надаючи правову оцінку оспорюваному договору, суд правильно вважав, що доводи позивача про невідповідність договору вимогам закону з мотивів надання кредиту у іноземній валюті, а тому покладення ризиків знецінення національної валюти України виключно на позичальника за кредитним договором, а відтак несправедливі умови вказаного договору та додаткової угоди, наявності в них істотного дисбалансу не заслуговують на увагу.

Надання кредиту в іноземній валюті узгоджується з положеннями ст. 533 ЦК України .

Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Двостороннім правочином є погоджена дія двох сторін.

Згідно з ст.ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не випливає із суті кредитного договору.

Як встановлено судом першої інстанції умови кредитування відповідно до п.2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» позичальником дотримано. Кредитний договір та додаткова угода були добровільно підписані, а відтак, позивачка погодилася з усіма вказаними істотними умовами, про що свідчать її підписи.

Всупереч положенням ст. 10, 60 ЦПК України, позивач не довела обґрунтованості своїх позовних вимог, не надала належних та допустимих доказів на їх підтвердження. За змістом позовної заяви убачається, що позивач просить визнати недійсним Кредитний договір та Додаткову угоду фактично з підстав, що предметом договору були кошти в іноземній валюті, що не дає підстав для висновку про невідповідність таких угод вимогам закону.

АКБ «Форум» мав право здійснювати операції з валютними цінностями із розміщенням залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, тобто здійснювати кредитування в іноземній валюті, що встановлено відповідним судовим рішенням у справі за позовом ОСОБА_3 про визнання Кредитного договору недійсним. Суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що видача Банком кредиту ОСОБА_3 у доларах США не суперечило вимогам чинного законодавства, що у свою чергу і влаштовувало ОСОБА_3, яка уклавши договір, отримала потрібну їй суму коштів.

Укладаючи кредитний договір, сторона з'ясовує, на яких умовах він укладається, а відтак з власної ініціативи на момент отримання коштів визначає для себе правила подальшої поведінки, які в подальшому не мають безпідставно змінюватись на вимогу однієї із сторін.

З огляду на викладене, при прийнятті рішення суд надав правильну оцінку спірним правовідносинам, забезпечив дотримання вимог чинного законодавства і насамперед ст.ст. 10, 60, 213, 214, 215 ЦПК України щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи відповідно до вимог закону, дав правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, якими не підтверджено позовні вимоги, однак прийшов до висновку про відмову у позові за пропуском строку позовної давності.

Як роз'яснено Пленумом Верховного Суду України в постанові від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважних причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову у позові за безпідставністю вимог.

Керуючись ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11 грудня 2015 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким в позові ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» про визнання недійсними Кредитного договору № 0042/07/6:10 N від 10 жовтня 2007 року та Додаткової угоди № 1 від 30 листопада 2009 року - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді