233 № 233/3106/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2016 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді Каліуш О. В., за участі секретаря Мазепа Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівка цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м. Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції в Донецькій області про встановлення факту народження дитини,

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з заявою, ОСОБА_1 просить встановити факт народження дитини жіночої статі - ОСОБА_2 31 березня 2016 року у м. Макіївка Донецької області, матірю якої є ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,-

посилаючись на те, що вона з 31 жовтня 2015 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3.

31 березня 2016 року у медичному закладі м. Макіївка Донецької області вона народила дитину жіночої статі, про що їй було видано медичне свідоцтво про народження № 145 від 31.03.2016 року. Проте, зазначене свідоцтво про народження дитини є недійсними та факт народження дитини не є зареєстрованим у порядку, встановленим діючим законодавством України.

Народження дитини на тимчасово непідконтрольній території унеможливлює здійснення в законодавчо визначеному порядку реєстрації народження дитини, як на те зобовязує ст. 144 СК України.

Заявник ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 у судове засідання не зявились, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Представник заінтересованої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м. Костянтинівка Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справу був повідомлений належним чином.

Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами суд дійшов таких висновків.

Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою ВРУ № 789-ХП від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу після народження і з моменту народження має право на імя і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобовязань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Відповідно до ч.1 ст. 144 СК України батьки зобовязані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» - державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження (ч.3). Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоровя документи, що підтверджують факт народження (абз.1 ч.4) та за відсутності документа закладу охорони здоровя або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження (абз.5 ч.4).

У відповідності до ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника (ч.1). Справи про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Судом встановлено, що заявником у даній справі є громадянка України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка м. Макіївка Донецької області, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копією паспорту серії ВТ 168221, виданим 03 листопада 2015 року Орджонікідзевським РВ у м. Маріуполь ГУ ДМС України в Донецькій області (а.с.4).

31 жовтня 2015 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 655 (а.с.7).

За твердженням заявника, вона 31 березня 2016 року у медичному закладі м. Макіївка Донецької області народила дитину жіночої статі .

На підтвердження факту народження дитини заявником надані:

- дублікат медичного свідоцтва про народження №145 від 31 березня 2016 року, виданий Міською лікарнею № 6 м. Макіївки Донецької області (а.с.8);

- копія виписки № 197 з історії пологів ОСОБА_1 в ЖК №7 (а.с.9);

- копія епікрізу після операції кесарів розтин ОСОБА_1 (а.с.10);

- копія епікрізу до медичної карти № 654/62 стаціонарного хворого на дитину ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.11);

- копія обмінної карти відомості жіночої консультації про вагітну ОСОБА_5 (а.с.12);

- копія свідоцтва про народження ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, виданого 05 квітня 2016 року Макіївським міським відділом ЗАГС (а.с.13);

- фототаблиця із зображенням заявника з немовлям (а.с.15-16)

Даючи оцінку допустимості таких доказів, як дублікат медичного свідоцтва про народження та копії свідоцтва про народження, як документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки вищезазначених доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди маж бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження дитини для реалізації особистих немайнових прав заявника ОСОБА_1 суд, як виняток, приймає до уваги наданий дублікат медичного свідоцтва про народження № 145 від 31 березня 2016 року та копію свідоцтва про народження та оцінює їх в сукупності з фототаблицею із зображення заявника з дитиною та копіями медичних документів заявника під час пологів, та вважає, що заявлені вимоги слід задовольнити, встановивши факт народження 31 березня 2016 року у м. Макіївка Донецької області Україна громадянкою України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_5, від громадянина України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, дитини жіночої статі ОСОБА_2.

Тож, заяву слід задовольнити.

Керуючись ст. 257-1, ст. 259 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву задовольнити, встановити факт народження 31 березня 2016 року у м. Макіївка Донецької області Україна громадянкою України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_6, від громадянина України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, дитини жіночої статі ОСОБА_2.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: О.В. Каліуш