1Справа № 335/8372/13-ц 2/335/732/2016
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді Апаллонової Ю.В.

при секретарі Кудряшовій Ю.І

за участю представника відповідачів ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжя цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до Приватного підприємства «Вікторія», ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом до Приватного підприємства «Вікторія», ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором № СМ-SME-201/186/2006 від 28.12.2006 р. в розмірі 1020486,85 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 28.12.2006 року року між ЗАТ „ОТП Банк", правонаступником якого є АТ «ОТП Факторинг Україна» та ПП «Вікторія» було укладено Кредитний договір № СМ-SME-201/186/2006.

Згідно з умовами кредитного договору та кредитних заявок Банк здійснив видачу кредитних коштів у сумі 95 050,00 доларів США. Призначення кредиту - розвиток бізнесу.

Відповідно до п. 1.1 Частини № 2 Кредитного договору Банк надає Позичальнику кредит, що визначений у Частині № 1 цього Договору (95 050,00 доларів С11ІА), а Позичальник приймає Кредит, зобов'язується належним чином використати та повернути Банку суму отриманого Кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування Кредитом та виконати всі інші зобов'язання, як це вказано у цьому Договорі.

Згідно п. 3 частини № 1 Кредитного договору було встановлено плаваючу процентну ставку, яка складається з фіксованого відсотку в розмірі 5% та FIDR (процентної ставки по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній Валюті Кредиту, що розміщені в Банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору.)

Відповідно до п. 4 частини № 1 Кредитного договору повернення кредиту та сплати процентів здійснюється шляхом сплати Позичальником Платежів, що зменшуються.

Датою остаточного повернення кредиту є 27.12.2013 р.

Відповідно до п. 1.5 (з підпунктами) Кредитного договору, повернення відповідної частини кредиту здійснюється Позичальником щомісяця у розмірі та строк, визначені у Графіку Платежів, шляхом внесення готівки в касу Банку або безготівковим перерахуванням на Поточний рахунок. Нараховані в порядку передбаченому цим Договором проценти сплачуються позичальником одночасно з погашенням відповідної частини Кредиту та в строк передбачений в Графіку Платежів.

Відповідно до п. 4.1.1 Кредитного договору, за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки, Позичальник зобов'язаний заплатити Банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних Боргових зобов'язань за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум.

Однак, в супереч умовам Кредитного договору, вищевказані зобов'язання Позичальником щодо повернення Кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами не виконуються.

Так, згідно розрахунку заборгованості, заборгованість за кредитним договором станом на 11.06.2013 р. складає: 86 181,06 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 11.06.2013 р. складає 688 845,22 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту. 32 660,31 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 11.06.2013 р. складає 261 053,86 грн. - сума заборгованості за процентами. 70 587,78 грн. - пеня, нарахована на суми заборгованості в розмірі 1% на кожний день прострочення сплати кредиту.

Загальна заборгованість за тілом кредиту, відсотками та пенею станом на 11.06.2013 становить 1 020 486,85 грн.

В якості забезпечення укладеного Кредитного договору 28.12.2006 р. ЗАТ «ОТП Банк» був укладені Договори поруки № SR-SМЕ -201/186/2006, № SR-SМЕ -201/186/2006/1, № SR-SМЕ -201/186/2006/2, з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 відповідно, згідно з якими поручитель зобов'язався відповідати перед Банком за повне та своєчасне виконання Позичальником Боргових зобов'язань по Кредитному договору у повному обсязі таких зобов'язань, а також у випадку збільшення процентної ставки у розмірі і в порядку передбаченими в Кредитному договорі.

У звязку із зазначеним, просив суд стягнути з ПП «Вікторія» та ОСОБА_2 солідарно заборгованість 1020486,85 грн. заборгованості, з ПП «Вікторія» та ОСОБА_3 солідарно заборгованість 1020486,85 грн. заборгованості , з ПП «Вікторія» та ОСОБА_4 солідарно заборгованість 1020486,85 грн. заборгованості та судовий збір по 860,25 грн з кожного.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Як розяснено у п. 18 Постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 року №14 « Про судове рішення у цивільній справі» за статтею 215 ЦПК у формі рішення ухвалюється той судовий акт, яким справа вирішується по суті. Закон не передбачає включення до резолютивної частини рішення висновків з процесуальних питань, не пов'язаних з вирішенням справи по суті. Тому в цій частині неприпустимо вирішувати питання про виділення частини вимог у самостійне провадження або про закриття провадження по них, залишення заяви без розгляду тощо. Висновки з таких питань викладаються у формі ухвал (частина друга статті 208 ЦПК), які постановляються у вигляді самостійного процесуального документа і можуть постановлятися одночасно з рішенням.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до пункту до п. 1.1.,1.2 Договорів поруки, поручителі ОСОБА_2 , ОСОБА_5, ОСОБА_3І, зобов'язується відповідати перед кредитором солідарно з ПП «Вікторія» за своєчасне погашення суми кредиту по Кредитному договору, отже позичальник та поручителі відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Доводи Банку про наявність безумовних підстав для солідарного стягнення з поручителів суми заборгованості за кредитним договором у цьому разі не узгоджується з вимогами статті 554 ЦК України та умовами договорів поруки.

Норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого, у разі укладення між ними кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобовязання між ними не виникає солідарної відповідальності між собою.

За таких обставин кредитор, керуючись статтею 543 ЦК України, має право на свій розсуд предявити вимогу до боржника й кожного з поручителів разом чи окремо, в повному обсязі чи частково, але поручитель, що виконав зобовязання, не вправі предявити вимогу до іншого поручителя на предмет розподілу відповідальності перед кредитором.

У справі, предметом спору є різні самостійні договори поруки, за якими кожен із поручителів поручився відповідати перед кредитором разом із позичальником як солідарні боржники, хоча і за порушення умов одного й того ж кредитного договору.

Ураховуючи викладене, а також те, що ні нормами закону, ні умовами договорів поруки не встановлена солідарна відповідальність поручителів, підстави для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами статті 554 ЦКУкраїни відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до статті 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною другою статті 118 ЦПК України позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» (далі - постанова Пленуму Верховного Суду України № 2), вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Крім того, дана правова позиція підтверджується постановою Верховного Суду України у справі № 6-745ц15 від 01.07.2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що провадження в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до Приватного підприємства «Вікторія», ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає до закриття в частині вимог до ПП «Вікторія».

Крім того, суд вважає за потрібне розяснити позивачу право на звернення з даним позовом до ПП «Вікторія» до господарського суду.

Керуючись ч. 1 ст. 205, ст.ст. 206, 208, 209, 210, 360-7 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Провадження по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до Приватного підприємства «Вікторія», ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в частині вимог до Приватного підприємства «Вікторія» закрити.

Повідомити позивачу, що його позовні вимоги до Приватного підприємства «Вікторія» підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області протягом пяти днів з дня її проголошення.

Особи, які беруть участь у справі, але не були присутні під час проголошення ухвали можуть її оскаржити протягом пяти днів з дня її отримання.

Суддя Ю.В.Апаллонова