Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Фарятьєв С.О.
Справа № 420/157/16-ц
Провадження № 22ц/782/452/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого судді Фарятьєва С.О.

суддів: Коновалової В.А., Гаврилюка В.К.

за участю секретаря Козубської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Луганської області у місті Сєвєродонецьку цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 27 квітня 2016 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, 3-ті особи Новопсковська державна нотаріальна контора і ОСОБА_5 про усунення від права на спадкування,

в с т а н о в и л а :

В січні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_4, 3-ті особи Новопсковська державна нотаріальна контора і ОСОБА_5, в якому просив усунути відповідача від права на спадкування за законом на майно, у вигляді житлового будинку, розташованого по вул. Первомайській, 13«А» у с. Заайдарівка Новопсковського району Луганської області, після смерті свого сина ОСОБА_6, померлого 23.04.2015 року, посилаючись на те, що його син останнім часом тяжко хворів та не був придатним до самообслуговування, а тому він разом із своєю дружиною ОСОБА_5 здійснював за ним догляд, а після смерті поховав його, в той час як відповідач, яка є дочкою померлого, свідомо ухилялася від надання своєму батьку матеріальної допомоги та моральної підтримки, хоча мала таку можливість.

Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 27 квітня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про усунення відповідача від права на спадкування за законом, оскільки прийняте рішення є незаконним та необґрунтованим і не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач просить у її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, оскільки вважає, що вимоги апелянта є незаконними та необґрунтованими.

Про місце, день та час слухання справи в суді апеляційної інстанції відповідач та 3-ті особи були повідомлені своєчасно та належним чином, але до судового засідання не зявились і про причини своєї неявки суд не повідомили.

Заслухавши доповідача, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

В силу ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України.

У відповідності із вимогами ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 3 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи обєктивність та неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Крім того, вимогами ст. ст. 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

Чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інше.

Положеннями ст.1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Судом встановлено, що 23 квітня 2015 року у віці 57 років помер ОСОБА_6, що підтверджується повторним свідоцтвом про його смерть, зареєстрованим виконавчим комітетом Заайдарівської сільської ради Новопсковського району Луганської області і виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новопсковського районного управління юстиції у Луганській області від 22 грудня 2015 року, копія якого знаходиться в матеріалах справи (а.с.5).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина у вигляді частини житлового будинку, розташованого по вул. Первомайській, 13 «А» у с. Заайдарівка Новопсковського району Луганської області, в якій він проживав до своєї смерті, та яка спадкується за законом, оскільки заповіту спадкодавцем залишено не було.

05 травня 2015 року дочка померлого ОСОБА_6 ОСОБА_4 звернулась до Новопсковської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька (а.с.37).

З таким ж заявами про прийняття спадщини після смерті свого сина, тобто ОСОБА_6, до Новопсковської державної нотаріальної контори 22 травня 2015 року звернулись і його батьки ОСОБА_7 і ОСОБА_3 (а.а.с. 35-36).

Реєстрацію спадкової справи відносно майна померлого ОСОБА_6 здійснено 05.05.2015 року державним нотаріусом Новопсковської державної нотаріальної контори під № 57412371, що вбачається з Витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі №40306646 від 05.05.2015 року (а.с.41).

В силу ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя хто його пережив, та батьки.

Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Таким чином спадкоємцями першої черги на спадкове майно померлого ОСОБА_6 є його дочка та батьки, які у встановлений вищевказаним законом строк звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини.

Положеннями ч. 3 ст. 1224 ЦК України передбачено, що не мають права на спадкування за законом повнолітні діти, а також інші особи, які ухилялися від виконання обовязку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. А згідно вимог ч.5 ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми права, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК повинен установити і факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та його потребу в допомозі цієї особи.

При цьому необхідно зясувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу.

Безпорадний стан в такому випадку слід розуміти як безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у звязку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення ж особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обовязку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, повязане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обовязок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Саме такі висновки містяться у п.6 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у п.4 листа від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування».

Судом встановлено, що відповідач, як донька, надавала посильну допомогу своєму батькові, шляхом перерахування йому коштів та одягу, коли у неї була така можливість, а також навідувала його, коли приїздила до матері в с. Заайдарівка, крім того, вона спілкувалась з батьком за допомогою телефону.

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спадкодавець ОСОБА_6, тобто батько відповідача, за життя потребував додаткового догляду саме від неї, а також того, що сам спадкодавець, а також позивач особисто або через інших осіб порушував питання про надання його сину у цей період допомоги чи утримання з боку дочки, а вона відмовлялася від цього, позивач суду не надав.

Не свідчить про факт умисного ухилення від надання допомоги своєму батькові і те, що відповідач не часто відвідувала за життя свого батька, оскільки для цього у неї були у наявності певні причини, а саме те, що вона самостійно виховує малолітню дитину ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки 24 вересня 2014 року помер її чоловік ОСОБА_9 (а.а.с. 63-64), крім того, проживає вона у іншій місцевості, а саме у місті Бориспіль Київської області, тобто значній віддаленості від свого батька.

Тому висновки суду першої інстанції, що твердження позивача про те, що відповідач, будучи зобовязаною та маючи можливість свідомо ухилялася від надання своєму батькові ОСОБА_6 матеріальної допомоги та моральної підтримки, який через хворобу був у безпорадному стані, а вона не спілкувалася з ним та не доглядала його, хоча мала таку можливість, не знайшли свого підтвердження, є обґрунтованими.

Відповідно до п.11 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року № 1317, потребу особи в сторонньому нагляді, догляді або допомозі визначають медико-соціальні експертні комісії.

Будь-яких доказів того, що ОСОБА_6 або інша особа в його інтересах зверталися до медико-соціальної експертної комісії із зазначеним питанням, матеріали справи не містять.

Крім того, з копії довідки № 813 виконавчого комітетету Заайдарівської сільської ради Новопсковського району Луганської області від 28 серпня 2015 року вбачається, що ОСОБА_6 на час смерті у своєму будинку зареєстрований був і постійно проживав один (а.с.14).

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України сторони зобовязані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень.

Проте, позивач не надав суду доказів того, що відповідач повинен бути усуненим від права спадкування за законом на підставах, передбачених ст.1224 ЦК України.

Не надано також було суду і доказів того, що відповідач ухилявся від виконання обовязку щодо утримання спадкодавця, тобто свого батька.

Крім того, спадкоємець може бути усунений судом від права на спадщину лише при одночасному настанні вищевикладених обставин та доведеності вищенаведених фактів у їх сукупності, чого позивачем доведено суду не було.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог.

З вказаними висновками суду першої інстанції вважає за необхідне погодитись і судова колегія апеляційного суду, оскільки зроблені вони на підставі встановлених ним у судовому засіданні обставинах справи, всебічно, повно та обєктивно досліджених доказах, наданих сторонами, у відповідності до вимог ст.212 ЦПК України, та на підставі правильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Посилання позивача на те, що відповідач, отримавши кошти на поховання свого батька витратила їх не за призначенням, свого підтвердження не знайшли.

Доводи апеляційної скарги апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції та містять у собі субєктивне тлумачення ним обставин справи та вимог закону, крім того наведені апелянтом доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. При цьому апеляційним судом враховується те, що згідно ч.3 ст.309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення суду тільки тоді, коли це порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого по даній справі не сталося.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Рішення суду відповідає вимогам ст.ст. 213, 214 ЦПК України.

Підстав для скасування або зміни рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 відхилити, а рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 27 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів після її проголошення.

Головуючий

Судді: