АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Перепелюк Л. М.

суддів: Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Костюк Л.С.

за участю: ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, представника КЖРЕП № 9 Чорнея В.Т., представника органу опіки і піклування - Божескуль Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, представника за довіреністю ОСОБА_7, на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 23 червня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_10, треті особи: відділ з питань опіки та піклування Виконавчого комітету Чернівецької міської ради, комунальне житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №9 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

встановила:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що житлове приміщення, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1, належить йому на праві власності згідно договору дарування квартири від 05.11.2015 року та складається з двох кімнат, загальна площа - 40,20 м2.

№22-ц/794/1051/16 Головуючий у 1 інстанції Скуляк І.А.

Категорія 46 Доповідач Перепелюк Л.М.

Вказував, що на даний момент за вище вказаною адресою зареєстровані 4 особи: відповідачі - ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_10.

Стверджував, що йому відомо зі слів колишнього власника та зі слів сусідів, що відповідачі залишили квартиру АДРЕСА_1 і з того часу там не проживають.

Зазначав, що місце проживання відповідачів не відоме.

Позивач вважав, що такі дії відповідачів порушують його права як власника.

На підставі вищевикладеного, просив суд визнати ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_10 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 23 червня 2016 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_10,ІНФОРМАЦІЯ_4, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1

На дане рішення суду представник відповідача ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

Заявник вважає, що судом винесено необґрунтоване і незаконне рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Просить рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 23 червня 2016 року скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити в позові повністю.

У запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_3 вважає, що суд першої інстанції повно, всебічно та об'єктивно дослідив всі обставини, врахував докази по справі в їх сукупності і надав їм відповідну оцінку, тому просив в задоволенні апеляційної скарги позивача відмовити.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог є правильним, таким, що ґрунтується на обставинах справи, встановлених на підставі наданих сторонами доказів, та нормах матеріального права.

Так, судом встановлено, що житлове приміщення, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1, належить ОСОБА_3 на праві власності згідно договору дарування квартири від 05.11.2015 року, укладеному між дарувальником ОСОБА_11 та обдарованим ОСОБА_3 Квартира складається з двох кімнат, загальна площа - 40,20 м2. /а.с.6-7/.

На даний момент за вище вказаною адресою зареєстровані 4 особи: відповідачі - ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_10, що підтверджується довідкою про склад зареєстрованих №810 від 28.03.2016 р. КЖРЕП №9. /а.с.8/.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 разом з своїми дітьми - ОСОБА_9 та неповнолітньою ОСОБА_10 поселилась у спірну квартиру як член сім'ї власника цієї квартири і набула право користування такою. Після розірвання шлюбу між ОСОБА_7 та колишнім власником ОСОБА_12 статус відповідачки ОСОБА_7 як члена сім'ї колишнього власника припинений.

Житлове приміщення,яке знаходиться за адресою АДРЕСА_2 належить позивачу одноосібно на праві власності згідно договору дарування квартири від 05.11.2015 року. Під час укладення договору дарування вищевказаної квартири відповідачі у квартирі не були зареєстровані.

Відповідно до ст..346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Таким чином,з часу укладення договору дарування квартири АДРЕСА_1 у ОСОБА_12 припинилось право власності на дане нерухоме майно,тобто припинилось право володіння,користування та розпорядження майном. Апелянти будь якого відношення щодо права власності на вищевказану квартиру не мають. Як встановлено рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 07.11.2013 року шлюб між бувшим власником квартири ОСОБА_12та ОСОБА_7 було розірвано.

Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника,але на час розгляду справи не є членами його сімї та членами сімї нового власника. Відповідно до ст. 41 Конституції України «Кожен має право володіти,користуватися і розпоряджатися своєю власністю.»

Згідно ст..391 ЦК У країни,власник має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування та розпорядження своїм майном.

Оскільки,позивач на підставі договору дарування є власником квартири,а відповідачі не є членами сімї нового власника ,то існують всі підстави усунення перешкод у користуванні правом власності шляхом визнання відповідачів такими,що втратили право користування жилим приміщенням.

Виходячи з наведеного,а також на підставі ст..383 ЦК України позивач як єдиний власник вищевказаної квартири має потребу проживати в даній квартирі зі своєю сімєю. Крім того, квартира потребує відновлюваних робіт по ремонту, так як на даний момент вона непридатна для проживання.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Докази подаються у строк, встановлений судом з урахуванням часу, необхідного для подання доказів. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

Усупереч вимогам ст. 60 ЦПК України, апелянт не надав суду належні та допустимі докази на спростування висновків суду першої інстанції.

Посилання апеляційної скарги на порушення судом 1-ї інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення, та неправильних висновків суду і недоведеності обставин, які суд вважав встановленими, спростовуються вищенаведеними обставинами справи, підтвердженими належними та допустимими доказами, і нормами матеріальними права.

Твердження заявника в апеляційній скарзі щодо незаконності та неправильності рішення суду першої інстанції фактично зводяться до критики позовної заяви, у якій, щодо підстав визнання відповідачів втратившими право на користування квартирою, що належна на праві власності позивачу, зазначається також ст..405 ЦК України, хоча суд у своєму рішенні не застосовував зазначену норму права.

Крім того, однією з підстав для визнання рішення незаконним, в апеляційній скарзі зазначена та обставина, що позивач менше року є власником квартири, а тому не може стверджувати, що відповідачі більше року відсутні у належній йому квартирі. Таке посилання заявника не може бути прийняте до уваги, оскільки судом взагалі згадана обставина не зазначена як підстава для задоволення позовних вимог ОСОБА_3, оскільки останнім позов заявлено, а судом задоволено з підстав захисту його права власності.

Більше того, наявна усталена практика по таких справах, виражена у правових позиціях Верховного Суду України у № 6-10723 св08, №6-2778св08, №6-55662 св 10, згідно яких право члена сімї власника будинку (квартири) користувалися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Виникнення права членів сімї власника будинку на користування будівлями та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а, отже, припинення права власності на будинок припиняє права членів його сімї на користування цим будинком. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сімї колишнього власника у випадку зміни власника.

Аналогічно це стосується і прав бувших членів сімї бувшого власника будинку (квартири).

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів вважає, що рішення постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, представника за довіреністю ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 23 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту вступу її в законну силу.

Головуючий (підпис)

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно: