АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 2011/9722/12 Головуючий 1-ї інстанції - Хайкін В.М.
Провадження 22-ц/790/2579/16 Доповідач - Колтунова А.І.
Категорія: Спори, що виникають із договорів
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«07» квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Гальянової І.Г., Міненкової Н.О.,

при секретарі: Щербань Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсною та розірвання мирової угоди, повернення безпідставно отриманих коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

22 березня 2016 року ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь 161 180,73 грн. за прострочення боржником виконання грошового зобов'язання та судовий збір в розмірі 3 214,79 грн. (а.с. 202-204).

В судовому засіданні ОСОБА_1 заяву підтримав.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в заяві про збільшення позовних вимог доводи, дійшла висновку щодо відмови у її прийнятті до розгляду з наступних підстав.

13 лютого 2008 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, в якій просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь 3 відсотки річних з неповернутої суми боргу, а саме 12 427,49 грн. (а.с. 3 - 5, том 1).

Продовж розгляду вказаної цивільної справи ОСОБА_1 неоднократно подавалися до суду першої інстанції уточнення позовних вимог, в яких він змінював суму боргу, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на його користь, а саме:

- 12 червня 2008 року 56 235,01 грн. (а.с. 100 - 102, том 1);

- 14 липня 2008 року 62 837,31 грн. (а.с. 220, 221, 234, 235, том 1);

- 07 липня 2010 року 92 454,41 грн. (а.с. 39, 40, том 3);

- 21 березня 2011 року 104 866,75 грн. (а.с. 65, 66, том 3);

- 28 липня 2011 року 112 141,28 грн. (а.с. 83, 84, том 3);

- 21 березня 2014 року 117 416,60 грн. (а.с. 49, том 4);

- 09 жовтня 2014 року 128 645,16 грн. (а.с. 119, том 4).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовлено. Судові витрати по справі залишено за позивачем. Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсною та розірвання мирової угоди, стягнення безпідставно отриманого майна задоволено. Визнано недійсною мирову угоду, укладену 08 вересня 2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 безпідставно отримане майно у вигляді грошей в сумі 17 000,00 доларів США, проценти за користування цим майном в сумі 4 845,00 доларів США, а всього стягнуто грошові кошти в сумі 21 845,00 доларів США, що складає на момент розгляду справи згідно офіційного курсу НБУ 597 635,33 грн. (а.с. 163-169, том 4).

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 02 червня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2015 року скасовано. В задоволенні позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено (а.с. 60-62, том 5).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2016 року касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення апеляційного суду Харківської області від 02 червня 2015 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с. 183-185, том 5).

Як зазначено вище, 22 березня 2016 року ОСОБА_1 подано до суду апеляційної інстанції заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь 161 180,73 грн. за прострочення боржником виконання грошового зобов'язання та судовий збір в розмірі 3 214,79 грн. (а.с. 202-204).

Порядок розгляду справи апеляційним судом визначено ч.1 ст. 304 ЦПК України, якою передбачено, що справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими главою 1 «Апеляційне провадження» розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Зважаючи на що, апеляційний суд не може зробити висновку щодо судового рішення, яке стосується вимог, не заявлених у суді першої інстанції. Таким чином, зміна в апеляційному суді позивачем розміру позовних вимог не узгоджується з передбаченою процесуальним законом функцією апеляційного суду в частині перевірки законності та обґрунтованості судового рішення.

З матеріалів справи та з абзацу 7 вступної частини рішення суду першої інстанції, яке оскаржується в апеляційному порядку, вбачається, що судом першої інстанції вказане рішення було ухвалено в межах заявлених під час розгляду справи вимог, з урахуванням остаточних уточнень, які було подано ОСОБА_1 до суду 09 жовтня 2014 року щодо стягнення з ОСОБА_2 на його користь інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми за договором позики у розмірі 128 645,16 грн. (а.с. 119, том 4).

Главою 1 «Апеляційне провадження» розділу V ЦПК України встановлено правила та порядок звернення із апеляційною скаргою на рішення судів першої інстанції та визначено порядок апеляційного провадження, яким не передбачено право позивача подавати заяву про збільшення позовних вимог на стадії апеляційного провадження.

Права особи, яка подала апеляційну скаргу, визначені ст. 300 ЦПК України, яка надає їй право на доповнення, зміну апеляційної скарги або її відкликання чи відмову від неї.

Таким чином, на стадії апеляційного розгляду позивачеві не надано право подавати заяву про збільшення позовних вимог, а відповідно, така заява задоволенню не підлягає. Право на подання заяви про збільшення позовних вимог може бути реалізоване лише під час розгляду справи в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення. Зазначене право позивача передбачено при розгляді справи у суді першої інстанції.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів дійшла висновку щодо відмови у прийнятті до розгляду заяви ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог.

Керуючись ч.1 ст. 303, ч.1 ст. 304 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Відмовити у прийнятті до розгляду заяви ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог на стадії апеляційного розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсною та розірвання мирової угоди, повернення безпідставно отриманих коштів.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили.

Головуючий: А.І.Колтунова

Судді: І.Г. Гальянова

Н.О. Міненкова