Справа № 638/3906/15 Ц
провадження 2/638/709/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2016 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого Грищенко І. О.

за участю секретарів Виставної А. М., Самогньозд О. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у використанні житловим приміщенням і вселенні,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся 23.03.2015 року до суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд усунути перешкоди у використанні ? частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 і вселити його в цю квартиру. Зобовязати відповідача ОСОБА_2, не перешкоджати у здійсненні права користування ? частиною вищевказаної квартири. Судовий збір покласти на відповідача.

В обґрунтування поданого позову ОСОБА_1 зазначає, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.05.2014 р. за ним визнано право спільної часткової власності на ? частину квартири за адресою: АДРЕСА_1. Рішення суду набрало законної сили. Своє право власності на вищевказану квартиру він зареєстрував у встановленому законом порядку, але позбавлений можливості користуватися цією квартирою, оскільки відповідач чинить йому у цьому перешкоду, не надає йому ключі від квартири, не відповідає на його телефонні дзвінки, тому він був змушений звертатися до органів внутрішніх справ, але йому було рекомендовано звертатися до суду за захистом своїх прав.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити позов на тих підставах, що в ньому викладені.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, причину неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином.

Адвокат ОСОБА_2 ОСОБА_5, який діє на підставі договору № 26/06 про надання юридичних послуг від 26.06.2015 р., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 1882, серія ХВ № 000069, виданого на підставі рішення Ради адвокатів Харківської області від 24.12.2014 р. № 61 проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, просив суд відмовити в його задоволенні. Він пояснив, що на даний час розглядається в суді справа про визначення порядку користування спірною квартирою між тими самими сторонами, тому до вирішення цієї справи не доцільно вирішувати питання про примусове вселення позивача, оскільки це лише призведе до загострення існуючої між сторонами конфліктної ситуації.

Треті особи: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися, причину неявки суду не повідомили, про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином.

У відповідності до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Суд, дослідивши наявні докази у матеріалах справи, дійшов висновку про таке.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

У висновку за фактом заяви ОСОБА_1 від 07.11.2013 р., затвердженого начальником Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області полковником міліції ОСОБА_6 зазначається, що ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області із заявою, в якій просив вжити заходи до його колишньої дружини ОСОБА_2, яка заволоділа його майном. Опитана ОСОБА_2 пояснила, що з 2012 року вона офіційно розлучена з ОСОБА_1 Питання про розподіл майна не обговорювали, ключі від квартири у її колишнього чоловіка наявні, ніяких перешкод у виносі його речей вона не чинила, куди ділися його речі, вона не знає, тому подальший розгляд матеріалу припинений.

У висновку за фактом заяви ОСОБА_1 від 11.12.2013 р., затвердженого начальником Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області полковником міліції ОСОБА_6 зазначається, що ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області із заявою, в якій просив вжити заходи до його колишньої дружини ОСОБА_2, яка змінила замок вхідних дверей. Опитана ОСОБА_2 пояснила, що з 2012 року вона офіційно розлучена з ОСОБА_1, вона дійсно змінила замок вхідних дверей, оскільки побоюється за своє життя та цілісність майна, на даний час питання про розподіл майна вирішується в Дзержинському районному суді м. Харкова, оскільки між сторонами склалися цивільно правові відносини, тому подальший розгляд матеріалу припинений.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 травня 2014 року по справі № 638/8133/13 Ц, номер провадження 2/638/397/14 позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності задоволені. Визнано за ОСОБА_1 право спільної часткової власності на ? частини квартири АДРЕСА_2. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 114,70 грн. У задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання за позивачем права спільної часткової власності відмовлено. У задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права власності відмовлено.

Ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 09 жовтня 2014 року по справі № 638/8133/13 Ц, номер провадження 22 Ц/790/5603/14 апеляційна скарга ОСОБА_2 відхилена. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 травня 2014 року залишено без змін.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 травня 2014 року по справі № 638/8133/13 Ц, номер провадження 2/638/397/14 набрало законної сили 09 жовтня 2014 року.

У витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.03.2015 р. 14:09:02, індексний номер витягу: 34808455 зазначається, що право спільної часткової власності на ? частину 3 кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровано за ОСОБА_1. Номер запису про право власності: 9017179, дата, час державної реєстрації: 05.02.2015 р. 11:41:30

На імя ОСОБА_1 виготовлений 26.11.2014 р. технічний паспорт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

У висновку за фактом заяви ОСОБА_1 від 30.12.2014 р., затвердженого начальником Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області підполковником міліції ОСОБА_7 зазначається, що ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області із заявою, в якій просив вирішити питання щодо доступу до його частини квартири за адресою: АДРЕСА_1, оскільки в квартирі замінені замки. Оскільки між сторонами склалися цивільно правові відносини, тому подальший розгляд матеріалу припинений.

В довідці дільниці № 9 комунального підприємства «Жилкомсервіс» № 837 від 07.07.2015 р. зазначається, що в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані три особи: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, її доньки: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

30.07.2015 р. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, через приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8, надіслала нотаріальну заяву, в якій повідомляла ОСОБА_1, що вона продає свою частку квартири на 440000,00 грн., а також просила повідомити про його бажання придбати або про відмову придбати її частку квартири за вказану суму протягом одного місяця з дня одержання цієї заяви.

В довідці дільниці № 9 комунального підприємства «Жилкомсервіс» № 1002 від 27.10.2015 р. зазначається, що в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані пять осіб: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, її доньки: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, його син ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За ч. ч. 1, 2, 3 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

За ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

За змістом ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

За ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Позивач ОСОБА_1 стверджував в судовому засіданні, що у нього з колишньою дружиною, ОСОБА_2, виникли конфліктні ситуації, вона йому не дає ключі від їхньої спільної квартири, тому він не може реалізувати своє право користування та розпорядження майном, в спірній квартирі ніхто фактично не проживає, а він зі своєї новою родиною вимушений проживати у орендованому житлі, хоча у власності в нього є ? частина квартири за адресою: АДРЕСА_1. Прийняти пропозицію відповідача ОСОБА_2 про купівлю її частки квартири за 440000,00 грн. він не може, оскільки в нього відсутні такі гроші. Того факту, що дійсно відповідач ОСОБА_2 змінила замки в спірній квартирі, не допускає ОСОБА_1 в цю квартиру, що між сторонами склалися конфліктні взаємовідносини, не спростовував і адвокат відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5

Тобто відповідач ОСОБА_2 грубо порушуючи вимоги ч. 1 ст. 321 ЦК України самовільно обмежила позивача у здійсненні його права власності на ? частину квартири за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 як власник ? частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, зокрема проживати у квартирі та вселитися у неї разом з дитиною.

Перешкоджання відповідачкою у здійсненні позивачем свого права власності на квартиру є підставою для усунення цих перешкод, як передбачено ст. 391 ЦК України, що дає право ОСОБА_1 на використання цієї квартири для власного проживання та проживання неповнолітньої дитини.

В розумінні положень ст. 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Позивач та відповідач є власниками спірної квартири в рівних частинах, при цьому позивач ОСОБА_1 за надуманими причинами позбавлений відповідачем на рівні умови здійснення своїх прав на спірну квартиру. Твердження адвоката відповідача, що до вирішення справи про визначення порядку користування цією спірною квартирою за адресою: АДРЕСА_1, недоцільно вирішувати питання про примусове вселення позивача в цю квартиру, суд вважає необґрунтованими, та такими, що не ґрунтуються на нормах діючого законодавства. Фактично, починаючи з 2013 р. позивач позбавлений права на проживання в спірній квартирі, 05.02.2015 р. зареєстрував своє право власності на ? частину цієї квартири, при цьому весь цей час відповідач одноосібно користується спірною квартирою, порушуючи при цьому право позивача на користування його власністю. В своєму позові позивач не ставить питання про виділення йому будь якої кімнати, а лише ставить питання про вселення його в ? частину цієї квартири. Тому суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача підтверджуються наявними доказами, обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 88 ЦПК України судові витрати в розмірі 243,60 грн. підлягають стягненню з відповідача.

На підставі ст. 150 ЖК України, ст. ст. 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України, керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 14, 57- 60, 88, 209, 212 215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у використанні житловим приміщенням і вселенні - задовольнити .

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у використанні ? частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 і вселити його в цю квартиру.

Зобовязати відповідача ОСОБА_2, не перешкоджати у здійсненні ОСОБА_1 права користування ? частиною вищевказаної квартири.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 243,60 грн. (двісті сорок три грн. 60 коп.)

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особами, які були учасниками процесу, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - в той же строк з дня отримання його копії.

Суддя : І.О.Грищенко