Ухвала

іменем україни

09 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

ЗакропивногоО.В., Черненко В.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Бориславська міська рада Львівської області, про виділ в натурі частки майна, що знаходиться у спільній частковій власності, та розподіл земельної ділянки, за касаційними скаргами ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 24 листопада 2014 року, додаткове рішення Бориславського міського суду Львівської області від 09 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 07 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2007 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним вище позовом, у якому просила виділити в натурі належну їй 1/3 частини житлового будинку разом з господарськими будівлями, що розташований по АДРЕСА_1, виділити належну їй частку зі складу земельної ділянки площею 1278 кв. м, що закріплена за будинком АДРЕСА_1 і яка відповідає розміру належної їй 1/3 частки в будинку.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що будинковолодіння АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності їй та відповідачам. Зокрема, вона є власником 1/3 частини вказаного будинку, відповідачам ОСОБА_7 та ОСОБА_5 належить по 1/6 частини, а відповідачу ОСОБА_6 - 1/3 частини будинку. За вищеназваним будинковолодінням рішенням виконкому Бориславської міської ради від 24 листопада 1980 року № 356 закріплено земельну ділянку площею 1293 кв.м для обслуговування будинку, яка не приватизована і порядок користування якою не встановлено.

Вказувала, що загальна площа будинку 277,1 кв. м, житлова площа - 136,1 кв. м, до будинку належать чотири сараї, два гаражі, літня кухня, три навіси, колодязь та огорожа. Два гаражі літ. «Г», «Л», літня кухня літ. «Е», сарай літ. «Ж» збудовані ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ними користуються їх правонаступники і в розподіл не включаються. Між співвласниками вже склався певний порядок користування приміщеннями будинку та господарськими спорудами. Її сім'я користується приміщеннями будинку АДРЕСА_1, що знаходяться на другому поверсі будинку і позначені на плані цифрами 3-1, 3-2, 4-I, 4-2, ІУ. ОСОБА_7, ОСОБА_5 користуються приміщеннями, позначеними на плані цифрами 2-1, 2-2, 2-3, а сім'я ОСОБА_6 - приміщеннями, позначеними на плані цифрами 1-1, 1-2, 1-3, І-4, 1-5, розташованими на першому поверсі будинку. Однак добровільно провести і оформити поділ в натурі будинку, господарських будівель і земельної ділянки відповідачі відмовляються, тому просила виділити належну їй частку в будинковолодінні та розділити ділянку за рішенням суду.

Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 24 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 07 жовтня 2015 року, позов ОСОБА_11 задоволено.

Відповідно до висновку додаткової будівельно-технічної експертизи № 381/14 від 24 вересня 2014 ррку виділено в натурі із будинковолодіння по АДРЕСА_1 із виділенням конкретних приміщень будинку та господарських споруд:

- ОСОБА_3 342/1000 частки будинковолодіння;

- ОСОБА_7 201/1000 частки будинковолодіння;

- ОСОБА_5 98/1000 частки будинковолодіння;

- ОСОБА_6 365/1000 частки будинковолодіння.

Частину господарських споруд залишено у спільному користуванні співвласників. Визначено перелік ремонтно-будівельних робіт, які необхідно провести за розробленим варіантом для відокремлення виділених частин будинку. Стягнуто грошовукомпенсацію за відхилення від вартості ідеальних часток співвласників.

Встановлено порядок користування земельною ділянкою площею 1278 кв. м, що закріплена за будинком АДРЕСА_1 Львівської області, шляхом виділення у спільне користування співвласників відповідних частин ділянки та виділення кожному співвласнику частин ділянки під під розташованими на ній будівлями і спорудами.

Додатковим рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 09 лютого 2015 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційних скаргах ОСОБА_12, ОСОБА_13, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просять скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення апеляційного суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Судом установлено, що будинковолодіння АДРЕСА_2 належить сторонам на праві спільної часткової власності. Позивачка є власником 1/3 частини вказаного домоволодіння, ОСОБА_7. та ОСОБА_5 належить по 1/6 частини кожному, ОСОБА_6 - 1/3 частини.

Рішенням виконкому Бориславської міської ради від 24 листопада 1980 року № 356 за будинковолодінням закріплено земельну ділянку площею 1293 кв. м для його обслуговування, яка не приватизована і порядок користування якою між співвласниками не встановлено.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка, як співвласник майна, відповідно до ст. 364 ЦК України має право на виділ у натурі частки із будинковолодіння, що перебуває у спільній частковій власності сторін, а також виходив із наявності технічної можливості для виділу її частки і визначення порядку користування земельною ділянкою.

Обираючи варіант такого виділу за висновком додаткової будівельно-технічної експертизи від 24 вересня 2014 року № 381/14, суд керувався тим, що даний варіант виділу передбачає роздільне користування співвласниками своїми частками в будинку, а тому є найбільш оптимальним.

Суд апеляційної інстанції погодився з рішенням суду першої інстанції, залишив його без змін і зазначив, що суд вірно провів виділ частки за варіантом, визначеним висновком додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 24 вересня 2014 року № 381/14, оскільки сторонам у справі виділені ті приміщення, які вони займали фактично.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитися не можна.

Спірні правовідносини регулюються ч. 1 ст. 364 ЦК України, яка передбачає право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом вказаної норми співвласник майна, який бажає виділу, має право на виділ в натурі лише тієї частки із спільного майна, що належить йому.

Саме з такими вимогами про виділ в натурі належної їй на праві власності 1/3 частини будинковолодіння звернулася позивачка ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не визначився із підставами та предметом позову ОСОБА_3 та фактично ухвалив рішення не про виділ в натурі частки позивачки у спільному майні, а про розподіл в натурі всього будинковолодіння АДРЕСА_2, виділивши в натурі кожному із співвласників частини будинку, хоча таких вимог ні позивачка, ні інші співвласники не заявляли.

Наведене свідчить про вихід суду за межі позовних вимог і порушення судом норм процесуального права (ст.11 ЦПК України).

Аналогічні порушення суд допустив при вирішенні спору в частині вимог ОСОБА_3 щодо земельної ділянки, ухваливши рішення про встановлення порядку користування ділянкою між усіма співвласниками будинку, хоча вимоги позивачки полягають у виділенні їй у користування частини ділянки, яка відповідає її частці у праві власності на будинок.

Невірне визначення судом підстав та предмету позову ОСОБА_3 потягло призначення судом кількох судових будівельно-технічних експертиз щодо розподілу спірного будинку і ділянки між співвласниками, які не стосуються і не пов'язані із заявленими ОСОБА_3 вимогами.

Ухвалюючи рішення, суд допустив порушення норм матеріального права.

Відповідно до ст. 152 ЖК України виконання власниками робіт із переобладнання і перепланування жилого будинку приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання.

Із матеріалів справи вбачається, що виділення в натурі частини будинку позивачки ОСОБА_3 потребує втручання в несучі конструкції будинку та інженерні системи загального користування, зокрема пробиття і облаштування дверних отворів в несучих стінах будинку, а також окреме облаштування ліній енергозабезпечення для її частини будинку.

Суд наведеного не врахував, та не витребував у позивачки документи, що дають право на виконання будівельних робіт, пов'язаних із виділом належної їй частки будинку.

Суд апеляційної інстанції на зазначене вище також не звернув, залишив рішення суду першої інстанції без змін.

При цьому, апеляційний суд послався на те, що дозвіл Бориславською міською радою на переобладнання і перепланування будинку був наданий в суді апеляційної інстанції, що суперечить ст. 152 ЖК України (в редакції на час ухвалення рішення), яка не передбачає надання виконкомом будь-яких дозволів на будівельні роботи. Надання дозволів на виконання будівельних робіт виконується відповідними інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, передбаченому Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Крім того, до ухвалення рішення в матеріалах справи повинні бути надані відповідні висновки: технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, висновок про відповідність перепланування санітарно-епідеміологічним вимогам, пропонованим до будинків і приміщень, і правилам пожежної безпеки. Залежно від обставин справи підлягають поданню висновки і інших служб, зокрема погодження для встановлення відокремленого газо,- водо,- та енергопостачання. Саме ці висновки на час ухвалення рішення суду повинні давати можливість суду поділити житловий будинок у натурі.

За змістом ст. 88 ЗК України визначення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками будинку полягає у виділенні у користування співвласника обособленої частини земельної ділянки.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при вирішенні судом вимог про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити у спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо.

Вирішуючи спір в частині виділення у користування позивачки частини земельної ділянки, суд виділив із земельної ділянки будинковолодіння п'ять ділянок різної площі у спільне користування позивачки з іншими співвласниками, що суперечить як позовним вимогам, так і вимогам закону.

На порушення ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України апеляційний суд не визначився із підставами та предметом позову, не встановив належним чином фактичних обставин справи щодо можливості виділу належної позивачці частки у спільному майні, не надав оцінки доводам відповідачів щодо виділення позивачці приміщень будинку, якими вони користуються.

За таких обставин судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 342, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Львівської області від 07 жовтня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

В.А. Черненко