Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 328/3831/15цГоловуючий у 1-й інстанції Андрущенко О.Ю.
№22-ц/778/791/16Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Каракуші К.В., Стрелець Л.Г.

при секретарі Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 12 листопада 2015 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» (надалі ОСОБА_2) до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИЛА:

28 вересня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість за кредитним договором № DN81AR03110007 від 24.10.2007 року станом на 09 вересня 2015 року у сумі 427565,46 грн., яка складається з: 70018,12 грн. заборгованості за кредитом, 40985,93 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 19120,73 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом, 297440,68 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, від сплати якої у добровільному порядку на користь Банку відповідач ухиляється, а також понесені судові витрати 6413,40 грн.

Заочним рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 12 листопада 2015 року (а.с. 48-50) в задоволені позову Банку до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № DN81AR03110007 від 24.10.2007 року в сумі 427565,46 грн. відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 55-58) просив рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Банку до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити в повному обсязі.

Апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою було відкрито апеляційним судом (а.с.67).

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 25 лютого 2016 року, не відбувся через першу неявку відповідача ОСОБА_3 (а.с.77-78).

У судове засідання 07 квітня 2016 року відповідач ОСОБА_3 повторно не зявився, про час та місце розгляду цієї справи повідомлявся з додержанням вимог ст. ст. 74-77 ЦПК України, у тому числі за допомогою інших засобів через офіційний сайт «Судова влада», оскільки за останнім відомим місцем проживання відповідача: Донецька область Старобешівський район смт. Старобешево вул. Чапаєва, 3, яке є зоною проведення антитерористичної операції в Україні, поштовий зв'язок відсутній (а.с.70).

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю відповідача ОСОБА_3 за присутністю представника Банку за довіреністю (а.с.96) ОСОБА_4 на підставі наявних у справі матеріалів та доказів.

Заслухавши у судовому засіданні 07 квітня 2016 року доповідь судді-доповідача, пояснення представника Банку, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги банку, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга Банку підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п. 2 ч.1 ст. 307 ЦПК за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право його скасувати і ухвалити нове рішення по суті.

Відповідно до ст. 309 ч. 1 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для вирішення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Встановлено, що відмовляючи у задоволенні позову Банку у цій справі у повному обсязі, суд першої інстанції керувався ст.ст. 10- 11, 60, 64, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України та виходив із необґрунтованості та недоказаності позовних вимог позивача у цій справі.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції у цій справі вказаним вимогам не відповідає.

Так, хоча судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідно до умов кредитного договору № DN81AR03110007 від 24.10.2007 року (а.с.8-11) відповідач ОСОБА_3 отримав у Банку кредит строком до 23.10.2014 року на загальну суму 84893,20 грн. на наступні цілі: 51120,00 грн. - на купівлю автомобіля, 34,00 грн. - на реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі обтяжень рухового майна, 3450,60 грн. - на сплату страхових платежів за договором страхування транспортного засобу та за договором особистого страхування, 6134,40 грн. - винагороди за надання фінансового інструменту, 24154,20 грн. - на сплату страхових платежів та за користування кредитом відповідач ОСОБА_3 зобовязався щомісячно сплачувати відсотки у розмірі 0,80 % на суму залишку заборгованості за кредитом та 0,50 % від суми виданого кредиту на придбання автомобіля (п. 7.1. Договору). Щомісячний платіж складає 1303,69 грн., який повинен бути сплачений в період з «24» по «28» число кожного місяця.

ОСОБА_3, як позичальник, зазначені зобовязання не виконував належним чином.

Заочним рішенням Старобешівського районного суду Донецької області від 04.08.2009 року у справі № 2-1087/2009 (а.с.45 - 47) вже стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № DN81AR03110007 від 24.10.2007 року на загальну суму 67363,11 грн., яка складається з: 60831,99 грн. заборгованості за кредитом, 3492,21 грн. 21 заборгованості по процентах за користування кредитом, 1506,13 грн. заборгованість по комісії за користуванням кредитом.

Має місце заборгованість відповідача ОСОБА_3 перед Банком за вищезазначеним кредитним договором № DN81AR03110007 від 24.10.2007 року станом на 09 вересня 2015 року у сумі 427565,46 грн., яка складається з: 70018,12 грн. заборгованості за кредитом, 40985,93 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 19120,73 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом, 297440,68 грн. пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором (розрахунок: а.с. 6-7).

Відповідач ОСОБА_3 ухиляється від сплати заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку на користь Банку.

Згідно із ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Проте, суд першої інстанції у звязку із наявністю вищезазначеного рішення Старобешівського районного суду Донецької області від 04.08.2009 року у справі № 2-1087/2009 (а.с.45- 47), яке набрало законної сили, ухваленого між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, не мав відмовляти по суті Банку у стягненні з відповідача вищезазначеної частини заборгованості за кредитним договором №DN81AR03110007 від 24.10.2007 року станом на 28.01.2009 року на загальну суму 67363,11 грн., яка складається з: 60831,99 грн. заборгованості за кредитом, 3492,21 грн. 21 заборгованості по процентах за користування кредитом, 1506,13 грн. заборгованість по комісії за користуванням кредитом.

А мав закрити провадження у цій справі у цій частині позовних вимог Банку до ОСОБА_3 на підставі ст. 205 ч. 1 п. 2 ЦПК України.

Оскільки, за змістом ст. 205 ч. 1 п. 2 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення, ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Тому, згідно із ст. 310 ч. 1 ЦПК України рішення суду першої інстанції у цій справі в частині стягнення з відповідача у цій справі вищезазначеної заборгованості за кредитним договором №DN81AR03110007 від 24.10.2007 року на загальну суму 67363,11 грн., яка складається з: 60831,99 грн. заборгованості за кредитом, 3492,21 грн. 21 заборгованості по процентах за користування кредитом, 1506,13 грн. заборгованість по комісії за користуванням кредитом підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі з підстав, визначених ст. 205 ч. 1 п. 2 ЦПК України.

Щодо решти позовних вимог Банку до ОСОБА_3, то вони підлягали частковому задоволенню судом першої інстанції за рішенням суду у цій справі з наступних підстав.

У матеріалах цієї справи відсутні належні, допустимі докази того, що рішення Старобешівського районного суду Донецької області від 04.08.2009 року у справі № 2-1087/2009 (а.с.45- 47) було виконано відповідачем ОСОБА_3 на час розгляду цієї справи судом.

В силу вимог ст. 1054 ч. 2 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом (2) і не випливає із суті кредитного договору.

В силу вимог ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Суд першої інстанції мав застосовувати у цій справі правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, який є обовязковим для загальних судів в силу вимог ст. 360-7 ч. 1 ЦПК України, за змістом якого:

«Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того же роду та такої ж якості.

У відповідності до ч. ч. 1 та 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання і не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України».

Згідно із ст. 360 7 ч. 1 абз. 2 ЦПК України суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Проте, суд першої інстанції, відступивши від правової позиції, викладеної у вищезазначеному висновку Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, одночасно не навів відповідних мотивів.

При вищевикладених обставинах, рішення суду першої інстанції у цій справі в частині відмови у стягненні з відповідача на користь Банку основної суми боргу за кредитним договором № DN81AR03110007 від 24.10.2007 року станом на 09 вересня 2015 року, яка складається з: 9186,13 грн. заборгованості за кредитом (розрахунок: заявлена сума у позові 70018,12 грн. сума, за якою закривається провадження у цій справі, 60831,99 грн.), 37493,72 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом (розрахунок: заявлена сума у позові 40985,93 грн. - сума, за якою закривається провадження у цій справі, 3492,21 грн.) 17614,60 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом (розрахунок: заявлена сума у позові 19120,73 грн. сума, за якою закривається провадження у цій справі, 1506,13 грн.) підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у цій справі у цій частині про задоволення позовних вимог Банку у повному обсязі.

Оскільки, у матеріалах цієї справи відсутні належні, допустимі докази у спростування факту наявності цієї заборгованості у відповідача перед Банком за вищезазначеним кредитним договором станом на час ухвалення судом першої інстанції оскаржуємого рішення суду у цій справі.

Щодо розрахунку суми пені, яка підлягала стягненню за рішенням суду першої інстанції у цій справі з відповідача на користь Банку, то остання мала становити 64295,00 грн.

Виходячи з наступного:

ОСОБА_4 заявлено Банком пені у позові у цій справі з 2007 року по 2015 рік на загальну суму 295907,90 грн. станом на 09 вересня 2015 року.

Проте, враховуючи те, що смт. Старобешівське є зоною проведення антитерористичної операції в Україні та вимоги Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції «№ 1669-УІІ від 02.09.2014 року, розмір заборгованості пені мав бути розрахований Банком лише до 14.04.2014 року і мав становити 197309,66 грн. (перерахунок Банку а.с.83).

197309,66 грн. - сума пені станом на 14.04.2014 року заявлена у цій справі Банком 1532,78 грн. суми пені, стягнутої раніше за заочним рішенням Старобешівського районного суду Донецької області від 04.08.2009 року у справі № 2-1087/2009 (а.с.45 47) = 195776,88 грн.

Зазначений розрахунок пені Банком, поданий апеляційному суду, може бути прийнятий апеляційним судом до уваги у цій справі в силу вимог ст. 10 ч.4, 303 ч. 2 ЦПК України.

В силу вимог ст. 267 ч. ч. 3,4 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Встановлено, що мав місце заочний розгляді цієї справи судом першої інстанції та відповідач ОСОБА_3 не міг та не заявляв у цій справі заяв про застосування строків позовної давності перед судом першої інстанції до ухвалення оскаржуємого рішення у цій справі, у тому числі спеціальної - в один рік (ст. 258 ЦК України) до позовних вимог Банку про стягнення з нього пені.

Застосування позовної давності судом без заяви відповідача за ініціативою суду у цій справі чинним законодавством не передбачено.

Проте, в силу вимог ст. 551 ч. 3 ЦК України розмір неустойки у вигляд пені (ст. 549 ч.1 ЦК України) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При вищевикладених обставинах, враховуючи розмір пені станом на 14.04.2014 року 195776,88 грн. значно перевищує суму основного боргу, яка стягується за рішенням суду у цій справі 64294,45 грн. (розрахунок: 9186,13 грн. заборгованості за кредитом + 37493,72 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом + 17614,60 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом), тому останній підлягав зменшенню судом за рішенням суду на підставі ст. 551 ч. 3 ЦК України до 64295,00 грн.

Звідси, загальний розмір заборгованості за кредитним договором, який підлягав стягненню з відповідача на користь Банку у цій справі, становив 128589,45 грн. (розрахунок: 64294,45 грн. суми основного боргу станом на після 28.01.2009 року і до 09.09.2015 року + 64295,00 грн. зменшеної судом пені станом після 28.01.2009 року і до 14.04.14 року), в решті задоволення позовних вимог Банку у цій справі до відповідача суд першої інстанції мав відмовити за необґрунтованістю та недоказаністю.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

При вищевикладених обставинах, доводи Банку, як особи, яка подала апеляційну скаргу, частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.ст. 213-214 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості.

Суд першої інстанції у порушення вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України не сприяв повному та всебічному зясуванню обставин цієї справи.

Має місце неповне зясування обставин, що мають значення для вирішення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Тому, заочне рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 12 листопада 2015 року у цій справі слід скасувати, ухвалити нове рішення; провадження в частині позовних вимог Банку до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №DN81AR03110007 від 24.10.2007 року у розмірі 67363,11 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 60831,99 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 3492,21 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом - 1506,13 грн., пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 1532,78 грн. у цій справі закрити; в решті позов Банку задовольнити частково; стягнути з ОСОБА_3 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № DN81AR03110007 від 24.10.2007 року станом на 09 вересня 2015 року у сумі 128589,45 грн., яка складається з: 9186,13 грн. заборгованості за кредитом, 37493,72 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 17614,60 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом, 64295,00 грн. пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; в решті позовних вимог відмовити.

Крім того, в силу вимог ст. 88 ч. ч. 1,5 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь Банку слід стягнути понесені останнім у цій справі судові витрати 13467,83 грн. (розрахунок: судовий збір за подачу позову до суду першої інстанції 6413,48 грн. (платіжне доручення а.с. 1 +судовий збір за подачу апеляційної скарги до апеляційного суду 7054,83 грн. (платіжне доручення а.с.54).

Разом із тим, враховуючи, що судом апеляційної інстанції переглядалось заочне рішення суду першої інстанції у цій справі за апеляційною скаргою Банку, як позивача, за відсутності у судовому засіданні апеляційної інстанції відповідача ОСОБА_3, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розяснити особам, які беруть участь у цій справі, що у подальшому дане рішення апеляційного суду може бути переглянуто апеляційним судом за апеляційною скаргою відповідача в порядку ст. 318 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 - 317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Заочне рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 12 листопада 2015 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Провадження в частині позовних вимог ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №DN81AR03110007 від 24.10.2007 року у розмірі 67363,11 грн. (шістдесят сім тисяч триста шістдесят три гривні одинадцять копійок), яка складається із: заборгованості за кредитом - 60831,99 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 3492,21 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом - 1506,13 грн., пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 1532,78 грн. у цій справі закрити.

В решті позов ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» () заборгованість за кредитним договором № DN81AR03110007 від 24.10.2007 року станом на 09 вересня 2015 року у сумі 128589,45 грн. (сто двадцять вісім тисяч пятсот вісімдесят девять гривень сорок пять копійок), яка складається з: 9186,13 грн. заборгованості за кредитом, 37493,72 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 17614,60 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом, 64295,00 грн. пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» () судові витрати 13467,83 грн. (тринадцять тисяч чотириста шістдесят сім гривень вісімдесят три копійки).

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1ОСОБА_5ОСОБА_6