У Х В А Л А

18 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі

Яреми А.Г., Гуменюка В.І.,Лященко Н.П.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Апеляційного суду Одеської області від 8 вересня 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - виконавчий комітет Іллічівської міської ради, про виселення без надання іншого житлового приміщення, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до виконавчого комітету Іллічівської міської ради, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, про скасування рішення виконавчого комітету Іллічівської міської ради та визнання недійсним ордеру на службову житлову площу,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 20 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 8 вересня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено. Зустрічний позов задоволено. Визнано недійсним ордер від 28 березня 2014 року № 01 серії ІГ, виданий виконавчим комітетом Іллічівської міської ради на ім'я ОСОБА_4 Скасовано рішення виконавчого комітету Іллічівської міської ради від 27 березня 2014 року № 86 "Про переведення в розряд службових квартири АДРЕСА_1 та надання її ОСОБА_4".

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції залишено без змін.

У заяві ОСОБА_4 порушується питання про скасування ухвали Апеляційного суду Одеської області від 8 вересня 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 грудня 2015 року з підстав, передбачених пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України:

неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме частини другої статті 58, статті 59 Житлового кодексу України;

невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статей 1, 3, 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843047/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1>

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 січня та 18 лютого 2015 року, постанови Верховного Суду України від 11 грудня 2013 року, 10 червня 2015 року.

Перевіривши доводи заявниці, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що необхідність відкриття провадження у справі за вказаною заявою відсутня та в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанції, виходив з того, що виконавчий комітет Іллічівської міської ради, приймаючи рішення про переведення в розряд службових спірної квартири та надання її позивачеві на підставі ордеру, порушив права спадкоємців та осіб, які проживають у спірній квартирі, що є підставою для визнання недійсним ордеру на спірну квартиру та скасування рішення виконавчого комітету Іллічівської міської ради, яким зазначену квартиру було переведено в розряд службових та надано позивачеві.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 січня 2015 року, що надана заявницею як приклад, відмовляючи у відкритті касаційного провадження у справі за позовом про визнання права на користування житловим приміщенням та приватизацію житла в порядку спадкування, суд касаційної інстанції погодився із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відмову в задоволенні позову через те, що позивачем не надано доказів факту проживання в спірній квартирі зі спадкодавцем, його участі в утриманні спірної квартири. А також через те, що спадкодавець за життя спірну квартиру не приватизував у встановленому законом порядку, а лише мав намір це зробити шляхом відповідних звернень до компетентних органів, проте усіх необхідних документів не надав, а тому органом приватизації рішення про передачу спірної квартири у власність батька позивача не приймалося, а відповідно й спірна квартира не може бути об'єктом спадкування.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року, що надана заявницею як приклад, залишено без змін судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позову про усунення перешкод в користуванні житловою площею та виселення з тих підстав, що законним правом на проживання у спірній кімнаті в гуртожитку наділений лише позивач, а відповідач вселився до спірної кімнати та проживає у ній у спосіб, який не передбачений законом. Постановою Верховного Суду України від 10 червня 2015 року в указаній справі, що надана заявницею як приклад, відмовлено у задоволенні заяви про перегляд вказаної ухвали суду касаційної інстанції.

Порівняння змісту наданих для прикладу судових рішень зі змістом судового рішення, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

У зв'язку з цим, підстава для перегляду судового рішення у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, передбачена пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, відсутня.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Постановою Верховного Суду України від 11 грудня 2013 року, що надана заявницею як приклад, скасовано рішення суду касаційної інстанції та направлено справу на новий розгляд до суду касаційної інстанції через те, що розглядаючи справу, суди не застосували норми права, які регулюють підстави переселення членів сім'ї в надане в порядку поліпшення житлових умов жиле приміщення та підстави втрати ними права на раніше займане жиле приміщення, зокрема включення цих осіб в ордер і надання ними письмового зобов'язання про переселення.

Таким чином, порівняння змісту постанов Верховного Суду України від 11 грудня 2013 року та 10 червня 2015 року зі змістом ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 грудня 2015 року, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеному у вказаній постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Ураховуючи наведене, вважати зазначену заяву обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - виконавчий комітет Іллічівської міської ради, про виселення без надання іншого житлового приміщення, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до виконавчого комітету Іллічівської міської ради, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, про скасування рішення виконавчого комітету Іллічівської міської ради та визнання недійсним ордеру на службову житлову площу за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Апеляційного суду Одеської області від 8 вересня 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 грудня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А.Г. Ярема
В.І. Гуменюк Н.П. Лященко