АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/419/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 53 Демчик Р. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоКачана О. В.
суддівЗахарової А. Ф. , Фетісової Т. Л.
при секретаріСиниці Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника приватного підприємства "Медіт-Сервіс" Руденко Марини Олегівни на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_7 до приватного підприємства "Медіт-сервіс" про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ПП "Медіт-сервіс" про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку при звільненні з роботи, мотивуючи тим, що він працював у відповідача на посаді водія з 1 грудня 2005 року по 30 вересня 2007 року. В день звільнення в порушення вимог ст. 116 КЗпП України йому не була виплачена компенсація за невикористану відпустку за період роботи з 1 січня 2005 року по 30 листопада 2009 року (1 рік 9 місяців 29 днів).

Просив суд стягнути з відповідача на його користь компенсацію за невикористану відпустку за період роботи з 1 грудня 2005 року по 30 вересня 2007 року в сумі 737 грн. 44 коп.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 грудня 2015 позов задоволено.

Ухвалено стягнути з ПП. "Медіт-Сервіс" на користь ОСОБА_7 737 грн 44 коп компенсації за невикористану відпустку за період з 1 грудня 2005 року по 30 вересня 2007 року. Вирішено питання судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник відповідача подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню по наступним мотивам.

Судом першої інстанції встановлено: відповідач перебував у трудових відносинах з ПП. "Медіт-ервіс" з 1 грудня 2005 року по 30 вересня 2007 року та звільнений в цей день за власним бажанням. При звільненні йому не виплачено компенсацію за невикористану відпустку за вказаний період роботи, розрахунок компенсації наданий позивачем відповідає вимогам нормативних документів про працю.

На підставі встановлених фактів суд задовольнив позов.

Колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Державні гарантії права на відпустки, умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров'я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи встановлені Законом України "Про відпустки", регулюються Конституцією України, Кодексом законів про працю України, іншими законами та нормативно-правовими актами України.

Право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство)(ч.1 ст. 2 ЗУ «Про відпустки).

Відповідно до ст. 83 КЗпП України і ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснив, що якщо працівник з не залежних від нього причин (не з його вини) не використав щорічну відпустку і за роки, що передували звільненню, суд на підставі ст. 238 КЗпП має право стягнути грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки. Не виключається можливість такого ж вирішення цього питання і при частковій компенсації невикористаної відпустки працівникові, який продовжує роботу. При цьому слід мати на увазі, що тривалість визначеної в робочих днях щорічної відпустки (основної й додаткової), яка не була використана працівником за попередні роки, зберігається такою, якою вона була до набрання чинності Законом "Про відпустки" (до 1 січня 1997 р.). Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення.

Статтею 79 КЗпП України та ст. 10 Закону України «Про відпустки» передбачений порядок і умови надання щорічних відпусток. Відповідно до зазначених норм черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості для їх відпочинку. Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Як вбачається із наявних у справі доказів під час роботи позивача у ПП "Медіт-Сервіс" на постійній роботі в період 1 грудня 2005 року по 30 вересня 2007 року щорічна чергова відпустка йому не надавалася. Отже при звільненні з роботи позивачу мала бути виплачена компенсація за невикористану відпустку за період роботи у відповідача.

Розрахунок компенсації, наданий позивачем, відповідає вимогам постанови КМУ № 100 від 8.02.1995 року "Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати" та Закону України "Про відпустки".

Дані про розмір заробітної плати позивача, додані до апеляційної скарги - а.с. 72, відповідають даним Пенсійного фонду України - а.с. 7, що підтверджує правильність розрахунків суми коменсації.

Суд першої інстанції обґрунтовано послався на вимоги ч. 2 ст. 233 КЗпП України відсутність обмежень звернення працівника із вимогою про стягнення заробітної плати будь-яким строком.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу представника приватного підприємства "Медіт-Сервіс" Руденко Марини Олегівни на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_7 до приватного підприємства "Медіт-сервіс" про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку відхилити, рішення суду залишити без змін.

Ухвала колегії та рішення суду набувають законної сили з моменту проголошення ухвали і можуть бути оскаржені в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Головуючий :

Судді :