Справа № 505/4270/14-ц
Провадження № 2/505/6/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2016 року Котовський міськрайонний суд Одеської області

повна назва суду

в складі: головуючого - судді Драгомерецької К. П при секретарі Марченко Н. Б.,

та адвоката (ів)

представника громадськості

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Котовськ Одеської області

цивільну справу за позовом ОСОБА_1

до

ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

ОСОБА_4

треті особи:

ПРИВАТНИЙ НОТАРІУС КОТОВСЬКОГО НОТАРІАЛЬНОГО ОКРУГУ

ОСОБА_5

ПРИВАТНИЙ НОТАРІУС КОТОВСЬКОГО НОТАРІАЛЬНОГО ОКРУГУ

ОСОБА_6

Про визнання удаваними нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки та витребування майна із чужого незаконного володіння

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому, враховуючи уточнення позовних вимог, просила визнати удаваними договори купівлі-продажу житлового будинку № 124 із господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки, кадастровий номер :02:003:0063, що знаходяться за адресою: Одеська область, м. Котовськ, вул. Урицького, 124, укладені 29.10.2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчені приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстровані в реєстрі за №№2072 і 2075 відповідно (а.с. 26-27), та визнати недійсними договори купівлі-продажу житлового будинку № 124 із господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки, кадастровий номер :02:003:0063, що знаходяться за адресою: Одеська область, м. Котовськ, вул. Урицького, 124, укладені 14.05.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ОСОБА_7 посвідчені приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстровані в реєстрі за №№845 і 847 відповідно (а.с. 68-71, 76-79), витребувати дані об'єкти нерухомого майна від ОСОБА_4 та ОСОБА_7 та передати у власність ОСОБА_2

В обґрунтування позову зазначала, що 13 січня 2010 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно якого вона позичила ОСОБА_2 кошти в сумі 12345 доларів США, зі сплатою 10 % щомісяця та за умови повернення зазначеної суми за першою вимогою.

13 липня 2010 року вона надіслала ОСОБА_2 вимогу про повернення боргу до 20.08.2010 року, проте ОСОБА_2 умов договору не виконала, кошти не повернула.

У лютому 2011 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Котовського міськрайоного суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про повернення боргу за вище вказаним договором. В якості забезпечення позову ухвалою від 14.03.2011 року було накладено арешт на 1/2 житлового будинку за адресою: Одеська область, м. Котовськ, вул. Урицького, 124. Рішенням котовського міськрайонного суду від 28.07.2011 року в позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 було відмовлено, а ухвалою від того ж числа заходи забезпечення позову були скасовані.

В подальшому 29.10.2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були укладені договори купівлі-продажу житлового будинку № 124 із господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки, кадастровий номер :02:003:0063, що знаходяться за адресою: Одеська область, м. Котовськ, вул. Урицького, 124, посвідчені приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстровані в реєстрі за №№2072 і 2075.

А 14.05.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ОСОБА_7 були укладені договори купівлі-продажу, посвідчені приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстровані в реєстрі за №№845 і 847, відповідно до яких ОСОБА_4 та ОСОБА_7 придбали у ОСОБА_3 вказані об'єкти нерухомості.

Позивачка вважає що договори укладені 29.10.2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 являються удаваними з метою уникнення звернення стягнення на дане майно, а договори купівлі-продажу від 14.05.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ОСОБА_7 недійсними, тому звернулась до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 та її представник у суді позов підтримали просили суд задовольнити позовні вимоги. Вказували, що суд неправомірно скасував заходи забезпечення позову застосовані ухвалою від 14.03.2011 року, що призвело до продажу ОСОБА_2 ОСОБА_3 вказаних житлового будинку та земельної ділянки з метою уникнення від повернення свого боргу перед позивачкою ОСОБА_1

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили. Їх представник в судовому засіданні просив у задоволені позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Його представник в судовому засіданні просив у задоволені позовних вимог відмовити.

Треті особи: приватний нотаріус Котовського нотаріального округу ОСОБА_5 та приватний нотаріус ОСОБА_6 у судове засідання не зявилися, причини неявки суду не повідомили.

Ухвалою суду від 23.10.2014 року до участі у справі в якості осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших сіб, було залучено орган опіки та піклування Котовської міської ради та Котовську міжрайону прокуратуру, представники яких в судовому засідання при вирішенні питання про задоволення позовних вимог покладалися на розсуд суду.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 13 січня 2010 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого вона позичила ОСОБА_2 кошти в сумі 12345 доларів США, зі сплатою 10 % щомісяця та за умови повернення зазначеної суми за першою вимогою.

13 липня 2010 року вона надіслала ОСОБА_2 вимогу про повернення боргу до 20.08.2010 року, проте ОСОБА_2 умов договору не виконала, кошти не повернула.

Рішенням Котовського міськрайоного суду від 28.07.2011 року в позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики було відмовлено. ухвалою апеляційного суду Одеської області від 04.07.2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Котовського міськрайоного суду від 28.07.2011 року залишено без змін.

Будучи незгідною з вказаними рішенням та ухвалою, позивач ОСОБА_1, оскаржила їх в касаційному порядку, і ухвалою вищого спеціалізованого суду України від 31.10.2012 року рішення Котовського міськрайоного суду від 28.07.2011 року та ухвала апеляційного суду Одеської області від 04.07.2012 року були скасовані, справу повернуто на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Котовського міськрайонного суду від 30.12.2012 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задоволено частково.

Ще при первинному розгляді даної справи, за клопотанням позивача ОСОБА_1 якості забезпечення позову ухвалою від 14.03.2011 року було накладено арешт на 1/2 житлового будинку за адресою: Одеська область, м. Котовськ, вул. Урицького, 124 та який на праві власності на той час належав ОСОБА_2, а при винесенні рішення від 28.07.2011 року судом також було постановлено ухвалу про скасування заходів забезпечення позову встановлених ухвалою від 14.03.2011 року, знято арешт із 1/2 житлового будинку за адресою: Одеська область, м. Котовськ, вул. Урицького, 124.

Вважаючи, що ухвала від 28.07.2011 року про скасування заходів забезпечення позову постановлена із порушенням законодавства, позивач ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку, проте ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03.04.2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, ухвалу від 28.07.2011 року залишено без змін.

29.10.2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено два договори купівлі-продажу, які посвідчені приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу ОСОБА_5, а саме:

1) договір купівлі-продажу житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: Одеська область, м. Котовськ, вулиця Урицького, 124, зареєстрований в реєстрі за №2072;

2) договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0525 га, на якій розташований зазначений житловий будинок, цільове призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер земельної ділянки :02:003:0063, зареєстрований в реєстрі за №5330.

За умовами цих договорів ОСОБА_2 (Продавець) передає, а ОСОБА_3М (Покупець) приймає у власність вказане вище нерухоме майно.

Із п. 2 договору купівлі-продажу житлового будинку вбачається, що цей продаж вчинено за 168831 грн., які Продавець отримав від Покупця при підписанні цього договору. Продавець своїм підписом під цим договором підтверджує проведення Покупцем повного розрахунку за проданий житловий будинок та відсутність щодо Покупця будь-яких претензій фінансового характеру.

За умовами п. 3 договору купівлі-продажу земельної ділянки цей продаж було вчинено за 109633,54 грн., які Покупець сплатив Продавцеві до підписання та нотаріального посвідчення цього договору. Продавець своїм підписом під цим договором підтверджує проведення Покупцем повного розрахунку за продану земельну ділянку та відсутність щодо Покупця будь-яких претензій фінансового характеру.

14.05.2014 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_4, ОСОБА_7 Валерієвною були укладені договори купівлі-продажу, посвідчені приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстровані в реєстрі за №№845 і 847, відповідно до яких ОСОБА_4 та ОСОБА_7 придбали у ОСОБА_3 вказані об'єкти нерухомості.

Позивач ОСОБА_1 у своїй позовній заяві стверджує, що договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 09.10.2012 року являються удаваними правочинами, з подальшим визнанням договорів купівлі-продажу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ОСОБА_7 від 14.05.2014 року недійсними.

Проте, погодитись з такими доводами позивача суд не може, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядають цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суд, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину удаваним, позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу удаваності правочину.

У ч. 3 ст. 10, ч. ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Пленум Верховного Суду України у п. п. 26, 27 постанови №2 від 12 червня 2009 року Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції розяснив, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з принципу процесуального рівноправя сторін та враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (ст. ст. 58, 59 ЦПК України) в порядку, передбаченому ст. ст. 185, 187, 189 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 усвідомлюючи природу правочину та значення своїх дій, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам'яті, добровільно за відсутності будь-якого примусу уклала договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані в м. Котовську по вул. Урицького, 124, які посвідчений приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстровані у реєстрі за №№ 2072 та 2075, що підтверджується підписом ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Щодо визнання правочину удаваним слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Виходячи із змісту цього Закону, суд вважає, що суб'єкт, який вимагає визнання правочину недійсним як укладений з метою приховати інший правочин, повинен довести, що правочин укладений саме з такою метою.

Удаваним є правочин, що вчинюється з метою приховання іншого правочину, який сторони насправді вчинили. Тому при укладенні удаваного правочину до відносин його учасників застосовуються правила щодо правочину, який сторони мали на увазі (який сторони приховали). Суб'єкт, який вимагає визнання правочину недійсним як укладеного з метою приховати інший правочин, повинен довести, що правочин укладений з такою метою.

Воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином. При цьому позивач повинен вказати, який інший правочин приховується з допомогою укладеного правочину.

Спільною ознакою фіктивного та удаваного правочинів є те, що розбіжність між волею та її зовнішнім виявом стає наслідком навмисних дій його учасників, які мають за мету одержання певної користі усіма або принаймні одним із них. Різниця полягає в тому, що за удаваного правочину настають інші права та обов'язки, ніж ті, що передбачені правочином. За удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини

Заявляючи вимоги про визнання договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки удаваними, ОСОБА_1 посилається на те, що зазначені договори купівлі-продажу укладено ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з метою уникнути цивільно-правової відповідальності щодо повернення грошової суми за рішенням суду, тобто відсутність у учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Проте, ОСОБА_1 не наведено доказів щодо порушення прав позивача, укладеними сторонами правочинами, не зазначено, які обставини саме свідчать про удаваність угоди купівлі - продажу спірного житлового будинку та земельної ділянки, не вказано який інший правочин приховується з допомогою укладених правочинів.

Так вирок Котовського міськрайонного суду від 17.03.2015 року, яким ОСОБА_2 було визнано винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, і в якому було встановлено, що ОСОБА_2 умисно, з метою запобігання накладення арешту та звернення стягнення на належне їй нерухоме майно, реалізувала третій особі належній їй на праві приватної власності житловий будинок по вул.Урицького 124 в м.Котовську Одеської області, за який отримала грошові кошти, був скасований ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15.09.2015 року із призначенням по справі нового судового розгляду із стадії підготовчого судового засідання.

Таким чином судом встановлено, що як продавцем ОСОБА_2, так і покупцем ОСОБА_3 було здійснено усі дії щодо укладання та виконання вказаних договорів, а матеріали справи не містять жодних достовірних доказів того, що сторони угоди ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мали наміру приховати інший правочин, який вони насправді вчинили, а тому дані договіри купівлі-продажу не можуть бути визнані удаваними.

Враховуючи, що договори купівлі-продажу житлового будинку № 124 із господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки, кадастровий номер :02:003:0063, що знаходяться за адресою: Одеська область, м. Котовськ, вул. Урицького, 124, укладені 29.10.2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 посвідчені приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстровані в реєстрі за №№2072 і 2075 відповідають діючому законодавству, то і договори купівлі-продажу від 14.05.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ОСОБА_7 посвідчені приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстровані в реєстрі за №№845 і 847, відповідно до яких ОСОБА_4 та ОСОБА_7 придбали у ОСОБА_3 вказані об'єкти нерухомості, укладені відповідно із законом та немає підстав для визнання їх недійсними.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 61, 88, 209, 212 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання удаваними нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки та витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя К.П. Драгомерецька