23.02.2016 Єдиний унікальний номер 205/8068/15-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
23 лютого 2016 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючої судді Федченко В.М.
при секретарі Бунакової С.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради, третя особа: Друга дніпропетровська державна нотаріальна контра про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом,-
ОСОБА_1 звернулась до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до Дніпропетровської міської ради, третя особа: Друга дніпропетровська державна нотаріальна контра про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом.
В обґрунтування позову зазначила, що 28.05.1959 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_3.
ОСОБА_3 була надана в безстрокове користування земельна ділянка для будівництва індивідуального житлового будинку на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності з кількістю кімнат від одної до п'яти включно від 15.09.1958 року Ленінським райкомунгоспом м. Дніпропетровська та посвідченого Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2-5963, де зазначено, що право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями розташований за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3.
Згідно технічного паспорта на житловий будинок індивідуального жилого фонду по АДРЕСА_1 зазначене домоволодіння належало на праві власності в цілому ОСОБА_3. Домоволодіння розташоване на земельній ділянці загальною площею 588 кв.м. та складається з: літ. А-1 - житловий будинок, А1-І - прибудова, а-1 - сіни, а1 - ґанок, а - сіни, В - сарай, Г - сарай, Д - вхід у погріб, Е - вбиральня, Ж - сарай, 3 - сарай, и - душ, к - колодязь, І - мощення, 1-5 - огорожа.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.
Після його смерті відкрилася спадщина, у вигляді домоволодіння розташоване за адресою: АДРЕСА_1.
На час відкриття спадщини разом у домоволодінні за адресою АДРЕСА_1, постійно проживали позивачка та їх з чоловіком дочка ОСОБА_4, що підтверджується домовою книгою, фактично вступила у володіння спадковим майном. Дочка ОСОБА_3 ОСОБА_4 зробила адресну відмову від спадщини після смерті батька на користь матері ОСОБА_1 шляхом подання заяви до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори. 29.09.2015 року ОСОБА_4 звернулася до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу на ім'я ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилося після смерті ОСОБА_3, у тому числі житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями розташованого за адресою: АДРЕСА_1.
30.09.2015 року постановою державного нотаріуса Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори Несторенко І.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії, ОСОБА_4 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_1 з підстав надання пошкодженого (порваного) правовстановлюючого документу на вищевказаний житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями на ім'я спадкодавця.
На підставі викладеного просить визнати за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння розташоване за адресою: АДРЕСА_1, на земельній ділянці загальною площею 588 кв. м., що складається з: літ. А-1 - житловий будинок загальною площею 74,7 кв. м., житловою 46,1 кв. м., А1 -1 - прибудова, а-1 - сіни, а1 - ґанок, а - сіни, В - сарай, Г - сарай, Д - вхід у погріб, Е - вбиральня, Ж - сарай, 3 - сарай, и - душ, к - колодязь, І - мощення, № 1-5 - огорожа, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.
В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку.
В судове засідання представник відповідача Дніпропетровської міської ради не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив.
Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи у відсутність їх представника.
З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 28.05.1959 року /а.с.10/.
Відповідно до договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, з кількістю кімнат від одної до п'яти включно від 15.09.1958 року укладеного ОСОБА_3 та Ленінським райкомунгоспом м. Дніпропетровська та посвідченого Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2-5963, ОСОБА_3 було видано земельну ділянку площею 588 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва житлового будинку (а.с.23-24).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. /а.с.11/.
Згідно статті 527 ЦК УРСР (1963 року), який був чинним на час смерті ОСОБА_3, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.
Статтею 529 ЦК УРСР встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.
Відповідно до спадкової справи, яка відкрита 13.07.2001 року після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, що в передбачений законом 6-ти місячний строк звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернулася дочка померлого ОСОБА_4 з заявою про адресну відмову від спадщини на користь матері ОСОБА_1 (а.с.18,19, 39 на звороті).
Дружина померлого ОСОБА_1 в силу положень статті 549 ЦК УРСР спадщину після смерті чоловіки прийняла фактично, так як постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та фактично вступила у володіння спадковим майном та вважається такою, що прийняла спадщину, що підтверджується домовою книгою (а.с.12-17).
Отже, спадкоємством вважався перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) у порядку, передбаченому статтями 529 - 535 ЦК Української PCP.
29.09.2015 року ОСОБА_4 по довіреності звернулася до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу на ім'я матері ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилося після смерті батька ОСОБА_3, житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.38-51).
30.09.2015 року постановою державного нотаріуса Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори Несторенко І.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії, ОСОБА_4 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_1 з підстав надання пошкодженого (порваного) правовстановлюючого документу на вищевказаний житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями на ім'я спадкодавця (а.с50 на звороті -51).
Тобто, виходячи із викладеного, слідує, що після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 спадщину прийняла фактично: дружина - ОСОБА_1, як спадкоємиця першої черги за законом відповідно до п.1 ч.1 ст. 549 ЦК України, в редакції 1963 року.
Відповідно до ст. 86 ЦК Української РСР право власності - врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.
Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Оскільки згідно акту КП "ДМБТІ" від 31.07.1997 року та технічним паспортом КП "ДМБТІ" від 31.07.1997 року, житловий будинок та господарські споруди були збудовані у період з 1960 по 1962 роки питання реєстрації права власності повинно вирішуватися з дотриманням норм які діяли до 01.01.1963 року.
У 1960-1963 роках питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" (далі Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року №8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року).
Так, за життя ОСОБА_3 . своєю працею на земельній ділянці АДРЕСА_1 збудував житловий будинок.
Згідно зі ст. 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і за поза містом.
Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодаства.
Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.
Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року.
Згідно з пунктами 6,7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної інструкції).
Згідно технічного паспорта на житловий будинок індивідуального жилого фонду по АДРЕСА_1 зазначене домоволодіння належало на праві власності в цілому ОСОБА_3. Домоволодіння розташоване на земельній ділянці загальною площею 588 кв.м. та складається з: літ. А-1 - житловий будинок, А1-1 - прибудова, а-1 - сіни, а1 - ґанок, а - сіни, В - сарай, Г - сарай, Д - вхід у погріб, Е - вбиральня, Ж - сарай, 3 - сарай, и - душ, к - колодязь, І - мощення, 1-5 - огорожа (а.с.25-28).
Отже, після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина на домоволодіння розташоване за адресою: АДРЕСА_1 оскільки, як встановлено в судовому засіданні, на час смерті ОСОБА_3 разом з ним була зареєстрована та проживала його дружина - ОСОБА_1, як спадкоємець першої черги за законом відповідно до п.1 ч.1 ст. 549 ЦК України, в редакції 1963 року вона прийняла спадщину.
За змістом статті 524 ЦК Української РСР, який був чинним на час смерті ОСОБА_3, спадкоємство здіснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.
Отже, спадкоємством вважається перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) у порядку, передбаченому статтями 529-535 ЦК Української РСР.
Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обов'язки. До майнових прав належить, зокрема, право власності.
Таким чином, суд, установивши, що будівництво домоволодіння, яке є об'єктом спадщини, відбувалось відповідно до чинного на час його будівництва законодаства на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці на підставі наданого дозволу на його будівництво (тобто воно не є самовільним будівництвом у розумінні ст. 105 ЦК Української РСР) і що на момент смерті спадкодавця воно було повністю збудовано . Спадкоємцем за законом після смерті померлого ОСОБА_3 є його дружина - ОСОБА_1, яка на день смерті ОСОБА_3 проживала разом із померлим і є спадкоємцем першої черги, яка прийняла спадщину відповідно до п.1 ч.1 ст.549 ЦК України /в редакції 1963 року/. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що домоволодіння АДРЕСА_1 є об'єктом права власності, на яке за законом ОСОБА_1 має право на спадкування після смерті ОСОБА_3, тому є наявні правові підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.
Керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику у справах про спадкування», від 30.05.2008 року №7, ст. ст. 524, 529, 530, 548, 549 ЦК України в редакції 1963 року ст.ст. 3, 7, 11, 15, 60, 61, 88, 212-215, 224-226 суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради, третя особа: Друга дніпропетровська державна нотаріальна контра про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння розташоване за адресою: АДРЕСА_1, на земельній ділянці загальною площею 588 кв. м., що складається з: літ. А-1 - житловий будинок загальною площею 74,7 кв. м., житловою 46,1 кв. м., А1-1 - прибудова, а-1 - сіни, а1 - ґанок, а - сіни, В - сарай, Г - сарай, Д - вхід у погріб, Е - вбиральня, Ж - сарай, 3 - сарай, и - душ, к - колодязь, І - мощення, № 1-5 - огорожа, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя В.М. Федченко