АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/5668/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/2164/К/16 суддя Зімін М.В.
Категорія - 26 (1) Доповідач - Барильська А.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Зубакової В.П., Бондар Я.М.,

секретар: Чубіна А.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - Мордвінкіна Сергія Вячеславовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 04 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної при виконанні трудових обов'язків,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - ПАТ «Кривбасзалізрудком») про стягнення моральної шкоди у зв'язку із втратою працездатності, посилаючись на те, що працюючи підземним прохідником на підприємстві відповідача 19 серпня 2005 року він отримав виробничу травму, у зв'язку з чим йому встановлено 10% втрати профпрацездатності.

Крім того, внаслідок праці протягом тривалого часу в умовах впливу шкідливих факторів ним також були отримані професійні захворювання. Висновком МСЕК від 05.06.2013 року йому було встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 60%, з яких: первинно 30% - по радикулопатії, 10% - по вегетативно-сенсорній поліневропатії, 10% - по хронічному обструктивному захворюванню легень та 10% - повторно по трудовому каліцтву 2005 року, а також 3 групу інвалідності. Повторним оглядом МСЕК від 16.05.2016 року підтверджено відсоток втрати профпрацездатності в розмірі 60% та третю групу інвалідності до наступного переогляду - 01.05.2018 року.

Посилаючись на спричинення йому з вини відповідача моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я, просив суд стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в сумі 362500 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 04 жовтня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на його користь у відшкодування моральної шкоди 25000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб та на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн., у решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить рішення суду змінити, збільшивши розмір стягнутої моральної шкоди з 25000 грн. до 362500 грн., оскільки вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального права, а саме: судом не повно з'ясовані всі обставини, що мають значення для справи. Зокрема, суд першої інстанції призначив йому незначну суму компенсації за спричинену моральну шкоду, при цьому не взявши до уваги тривалість його роботи в шкідливих умовах, стан його здоров'я та інвалідність третьої групи.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволені позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт зазначає те, що наявність шкідливих умов праці законодавчо допускається, позивач при працевлаштуванні був проінформований про шкідливі умови праці, проте добровільно виконував такі роботи. Крім того у матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують факт спричинення моральної шкоди та вину відповідача в їх настанні. Не враховано судом й того, що обов'язок з відшкодування шкоди у відповідності до діючого законодавства покладається на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, а не на роботодавця. Крім того, вважає, що розмір моральної шкоди визначено судом без врахування засад розумності, виваженості та справедливості.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та ПАТ «Кривбасзалізрудком» підлягають відхиленнюз наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача у період з 06.09.1989 року - електрослюсарем по ремонту електрообладнання, з 04.05.1993 року - підземним прохідником 5-го розряду, з 14.07.2011 року - підземним прохідником 6-го розряду на шахті «Гвардійська». 06.06.2013 року звільнений за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за віком за ст. 38 КЗпП України (а.с. 16-28).

19 серпня 2005 року під час виконання трудових обов'язків підземного прохідника з ним стався нещасний випадок, внаслідок якого він був травмований. Вказаний нещасний випадок актом № 9 від 19.08.2005 року визнаний таким, що пов'язаний з виробництвом (а.с. 21-24, 25-27).

У зв'язку з виробничою травмою ОСОБА_1 висновком МСЕК від 18.10.2005 року встановлено первинно 10% втрати профпрацездатності (а.с. 10).

Рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 07 лютого 2013 року ОСОБА_1 встановлено професійні захворювання з діагнозами: 1) радикулопатія шийна з вираженим статико-динамічними нейродистрофією у вигляді двостороннього плече лопаткового пері артрозу (ПФС 2ст.), остеоартрозу, в поєднанні з періартрозами, ліктьових (ПФ 1-2ст.) і колінних (ПФ 2 ст.) суглобів;

2) вегатативно-сенсорна поліневропатія рук помірно виражена з периферичним ангіодистонічним синдромом та вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях;

3) хронічне обструктивне захворювання легень 1 ст. (пиловий бронхіт 1 ст., емфізема легень 1 ст.) ЛН 1ст.

Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 09 квітня 2013 року, встановлено, що причиною виникнення професійних захворювань є робота протягом 19 років 1 місяця в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу (а.с. 29-32).

Висновком МСЕК від 05.06.2013 року ОСОБА_1 встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 60%, з яких: первинно 30% - по радикулопатії, 10% - по вегетативно-сенсорній поліневропатії, 10% - по хронічному обструктивному захворюванню легень та 10% - повторно по трудовому каліцтву 2005 року, а також 3 групу інвалідності.

Повторним оглядом МСЕК від 16.05.2016 року позивачу підтверджено відсоток втрати профпрацездатності в розмірі 60% та третю групу інвалідності до наступного переогляду - 01.05.2018 року (а.с. 12-14).

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримані позивачем під час виконання ним трудових обов'язків і пов'язані з виробництвом, і наявності у зв'язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди роботодавцем, з вини якого її й заподіяно.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 153 КЗпП України, передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до п.17 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 09.04.2013 року, причиною виникнення професійних захворювань є тривала робота в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв'язку з професійним захворюванням, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Вищенаведене спростовує доводи представника відповідача в апеляційній скарзі щодо відсутності підстав для відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі про обізнаність позивача про умови праці при працевлаштуванні, не знімають з відповідача обов'язку забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, що передбачено ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Добровільність виконання робіт у шкідливих умовах праці позивачем також не знімають з відповідача обов'язку виконати вимоги закону й нести відповідальність в установленому законом порядку за їх невиконання.

У п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо.

Доводи відповідача про недоведеність факту моральної шкоди, не заслуговують на увагу, оскільки сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров'я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Необґрунтованими й такими, що суперечать нормам діючого законодавства, вважає колегія суддів і доводи відповідача про відсутність обов'язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу з тих підстав, що останній є суб'єктом страхування від нещасного випадку на виробництві, оскільки Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV у чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції, не передбачає у 2013 році відшкодування застрахованим і членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоров'я Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Крім того, вирішуючи спір, суд встановивши, що втрату профпрацездатності у зв'язку з виробничою травмою було встановлено позивачу 18 жовтня 2005 року, до врегулювання спірних правовідносин застосував діюче на час їх виникнення законодавство - ст.ст. 21, 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», якими покладено обов'язок з відшкодування моральної шкоди на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, дійшовши обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди у зв'язку з отриманою виробничою травмою з роботодавця.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача й вважає доводи апеляційних скарг сторін в цій частині необґрунтованими, виходячи з наступного.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди судом першої інстанції визначено виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано конкретні обставини по справі, моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, зокрема: тривала праця в умовах впливу шкідливих факторів, відсоток втрати працездатності та встановлену інвалідність.

Таким чином, підстав для зміни розміру стягнутої моральної шкоди колегія суддів не вбачає.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційні скарги підлягають відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 04 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: В.П. Зубакова

Я.М. Бондар