Справа № 591/8745/15-ц
Провадження № 2/591/565/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2016 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого в особі судді - КЛИМЕНКО А.Я.

при секретарі - Сотник К.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Суми цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго», 3-ї особи: ОСОБА_2 про визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативними актами обов»язкової дії -

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом і свої вимоги мотивує тим, що 19.02.2010 року між нею та 3-ю особою ОСОБА_2 був укладений шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції. 25 лютого 2011 року від шлюбу народилася донька ОСОБА_3. ОСОБА_4 являється інвалідом з дитинства, що підтверджується довідкою №4288 від 31.07.2015 року, виданою Управлінням соціального захисту населення Сумської міської ради. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 червня 2013 року у справі №592/2826/13-ц шлюб між сторонами розірвано. Позивачка зареєстрована в квартирі за адресою: м. Суми, вул. Троїцька, буд.№21, кв.№49 з 19.05.2010 року. Донька позивачки і 3-ї особи ОСОБА_2 ОСОБА_4, також зареєстрована у вказаній квартирі. ОСОБА_2 у вказаній квартирі тривалий час не проживає. Квартира за адресою: м. Суми, вул. Троїцька, буд.№ 21, кв.№49, де проживають Позивачка з донькою, належить на праві особистої приватної власності 3-ій особі ОСОБА_2. 30.07.2015 року до квартири АДРЕСА_1 ПАТ «Сумиобленерго» припинено надання послуг з електропостачання. Зі слів службових осіб ПАТ «Сумиобленерго» на усний запит Позивачки припинення електропостачання відбулося на підставі заяви 3-ї особи ОСОБА_2 про розірвання договору на електропостачання, як власника квартири, який заявив, що у вказаній квартирі ніхто не проживає. 30.07.2015 року в той самий день Позивачка звернулася до директора Філії Сумське міжрайонне відділення «Енергозбуту» Відповідача ПАТ «Сумиобленерго» ОСОБА_5 з повідомлення про те, що вона проживає у вказаній квартирі з малолітньою дитиною-інвалідом і проханням укласти з нею договір про надання послуг електропостачання, на що їй було відмовлено. В зв»язку з чим вона вважає себе належним споживачем послуг з електропостачання і вважає належним способом судового захисту її прав є визнання судом укладеним між ПАТ «Сумиобленерго», як енергопостачальником, та ОСОБА_1, як споживачем від 03.08.2015 року договору про користування електроенергією щодо квартири за адресою: м. Суми, вул. Троїцька, буд.№21, кв.№49, на умовах, визначених Правилами користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою КМУ від 26.07.1999 року №1357, та іншими нормативними актами обов»язкової дії, а також зобов»язання ПАТ «Сумиобленерго» підключити квартиру за адресою: м. Суми, вул. Троїцька, буд.№21, кв.№49 до електропостачання.

Позивачка ОСОБА_1, її представник ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просять суд їх задоволити повністю.

Представник відповідача ПАТ «Сумиобленерго» в судовому засіданні проти позову заперечував повністю і пояснив суду, що припинили постачання електроенергії до квартири за заявою власника квартири ОСОБА_2. Вважає, що позивачка не має самостійно прав на споживання електроенергії і просить суд в позові відмовити.

3-тя особа: ОСОБА_2 про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з»явився.

Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи зі слідуючого:

Судом при розгляді справи встановлено, що 19.02.2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції.

25 лютого 2011 року від шлюбу народилася донька ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження. ОСОБА_4 являється інвалідом з дитинства, що підтверджується довідкою №4288 від 31.07.2015 року, виданою Управлінням соціального захисту населення Сумської міської ради.

Рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми від 11 червня 2013 року у справі №592/2826/13-ц шлюб між сторонами розірвано.

Позивачка та її малолітня донька зареєстровані як члени сім»ї третьої особи ОСОБА_2 в квартирі за адресою: м. Суми, вул. Троїцька, буд.№21, кв.№49 з 19.05.2010 року, яка належить на праві власності третій особі ОСОБА_2.

Також встановлено, що між ПАТ «Сумиобленерго» та 3-ю особою ОСОБА_2 був укладений договір про користування електричною енергією №90849 від 04.09.2010 року.

27.07.2015 року 3-тя особа ОСОБА_2 відмовився від отримання послуг відповідача, написав заяву про розірвання з ним договору на електропостачання по зазначеній квартирі.

30.07.2015 року відповідач припинив постачання електроенергії у зазначену квартиру.

Позивачка ОСОБА_1 зверталася до відповідача з заявою про укладення з нею договору на постачання електроенергії до квартири, але відповідач відповів відмовою.

Встановлені факти визнаються сторонами та підтверджуються дослідженими доказами, свідоцтвами про шлюб, про народження дитини, рішенням суду про розірвання шлюбу, довідкою про зареєстрованих осіб, заявою на припинення електропостачання.

Також, дані обставини встановлені рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми від 01.09.2015 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 07.10.2015 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом вбачається, що спірні правовідносини є цивільними і врегульовані ст.ст. 1, 396, 405 ЦК України, ст. 156 ЖК України, законом України «Про житлово-комунальні послуги», «Про електроенергетику», «Про захист економічної конкуренції», «Про енергозбереження», іншими нормативно-правовими актами, Правилами користування електричною енергією для населення споживання електричної енергії, затвердженими Постановою КМУ №1357 від 26.07.1999 року із відповідними змінами та доповненнями, та іншими нормативними актами.

Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім»ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням… Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Припиненням сімейних відносин також вважається припинення спільного проживання.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України 1. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Право Позивачки користування квартирою є речовим правом в розумінні ст. 395 ЦК України. У правовідносинах з відповідачем, як виконавцем послуг з електропостачання позивачка є носієм повноважень власника квартири, яка має одне із складових права власності (ст. 317 ЦК) - право користування. Це право безоплатне, яке встановлене відповідно до закону, і позивачці не треба встановлювати ще й договірне право користування найм для того, щоб мати можливість укласти договір користування електроенергією.

Відповідно до ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Право Позивачки і її доньки користування житловим приміщенням включає право отримувати послуги, тобто право бути самостійним споживачем послуг з електропостачання. За умови не проживання у вказаній квартирі власника третьої особи ОСОБА_2 Позивачка є належним споживачем послуг Відповідача.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про електроенергетику» захист прав споживачів електричної енергії, а також механізм реалізації захисту цих прав регулюються цим Законом, законами України «Про захист прав споживачів», «Про захист економічної конкуренції», «Про енергозбереження», іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.ч. 1.2. ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» 1. Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. 2. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов»язаний: 1) забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; 3) підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до п. 3 Правил користування електричною енергією для населення споживання електричної енергії, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 26.07.1999 року №1357 з відповідними змінами та доповненнями, споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією (додаток 1) і укладається на три роки.

Енергопостачальники, що здійснюють постачання електричної енергії на закріпленій території, не мають права відмовити споживачу, об»єкти якого розташовані на цій території, в укладенні договору про користування електричною енергією.

Відповідно до п.п. 5-7 Правил користування електричною енергією для населення у багатоквартирному будинку енергопостачальник укладає договори з кожним наймачем (власником) квартири. У разі остаточного припинення користування електричною енергією споживач не пізніше ніж за 7 днів повинен повідомити про це енергопостачальника та розрахуватися за спожиту електричну енергію, подати енергопостачальнику заяву про розірвання договору.

Енергопостачальник припиняє подачу електричної енергії на об»єкт споживача та вживає заходів для запобігання розкраданню чи пошкодженню приладів обліку, використанню електричної енергії без обліку. 7. Для споживання електроенергії новий наймач (власник) квартири або іншого об»єкта повинен звернутися до енергопостачальника для укладення договору про користування електричною енергією. Після чого енергопостачальник протягом 3 днів у містах та 7 днів у сільській місцевості підключає квартиру або об»єкт споживача до електропостачання.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 01.09.2015 року у справі №592/7420/15-ц за позовом ОСОБА_7 в т.ч. в інтересах малолітньої ОСОБА_3 до ПАТ «Сумиобленерго», третя особа ОСОБА_2 про зобов»язання укласти договір та підключити електропостачання, позов задоволено, зобов»язано ПАТ «Сумиобленерго» укласти з ОСОБА_1 договір про користування електричною енергією та підключити квартиру за адресою: м. Суми, вул. Троїцька, буд.№21, кв.№49 до електропостачання. Дане рішення залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 07.10.2015 року.

Як пояснила суду Позивачка, дані рішення суду не виконані через небажання Відповідача укладати договір користування електричною енергією на строк три роки, як то передбачено п. 3 Правил користування електричною енергією для населення та Додатком №1 до даних правил, яким затверджено форму та умови типового договору користування електричною енергією, що також підтверджується відповідною перепискою: проектом договору, підготовленим Відповідачем, протоколом розбіжностей до нього, складеного Позивачкою, а також відмовою Відповідача укласти договір із Позивачкою на три роки.

Тобто, Позивачка вже зверталася за судовим захистом з приводу наведених обставин, судові рішення з цього приводу ухвалені, проте вони стосувалися інших підстав та предмету позову. Також, Позивачка вважає, що обрала у справі №592/7420/15-ц неналежний спосіб захисту, який не забезпечив захист її прав, а також такий, який суперечить правовій позиції Верховного суду України.

Так, судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України 10 жовтня 2012 року в судовому засіданні розглянуто справу № 6-110 цс 12, предметом якої був спір про зобов»язання споживача укласти договір про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території.

При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, який полягає в наступному:

Свобода договору, закріплена у ст. ст. 6, 627 ЦК України, яка полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору, не є безмежною.

У тих випадках, коли актом цивільного законодавства передбачена обов»язковість положень цього акту для сторін договору, сторони не вправі відступити від їх положень (ч. 3 ст. 6 ЦК України). Так, ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачають обов»язок споживача житлово-комунальних послуг укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору.

Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій».

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19-21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» вбачається, що умови типового договору, що набули юридично обов»язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов»язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов»язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

У разі такої відмови, виходячи з положень ст. ст. 3,6,12 15, 20, 630, 640, 642, 643 ЦК України виконавець послуг вправі звернутись до суду за захистом свого права, яке підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 6 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов»язкової дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України 2. При виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Так, 04.03.2015 року Вищий спеціалізований суд України, розглядаючи аналогічну справу за позовом ОСОБА 3 до ВАТ «Запоріжжяобленерго» про зобов»язання укласти договір за касаційної скаргою ВАТ «Запоріжжяобленерго» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 18 грудня 2014 року, застосував дану правову позицію Верховного суду України, скасувавши рішення судів першої та апеляційної інстанції, та передавши справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до вказаної ухвали Вищого спеціалізованого суду України серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як встановлення правовідносин (в тому числі шляхом зобов»язання особи до укладення відповідних договорів).

Разом з тим виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов»язків (ст. ст. 3, 6, 12 - 15, 20 ЦК України, ст. ст. 3-5 ЦПК України) можна дійти висновку про те, що в разі відмови енергопостачальної організації укласти договір на постачання електричної енергії, який відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов»язкової дії.

Суд вважає, що права Позивачки мають бути захищені саме у спосіб, визначений у позові, який відповідає наведеному правовому висновку Верховного суду України.

Постановою Кабінету міністрів України №1357 від 26.07.1999 року затверджений Додаток №1 до Правил користування електричною енергією для населення, а саме типовий договір про користування електричною енергією, в якому передбачені істотні умови, на яких має відбуватися постачання електричної енергії споживачам електричної енергії. Відповідно до п. 28 Типового договору 28. Цей договір укладається на три роки, набирає чинності з дня його підписання та вважається продовженим на рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії жодна із сторін не висловила наміру внести до нього зміни або доповнення.

В зв»язку із специфікою визнання судом укладеним договору користування електричною енергією на умовах, передбачених нормативними актами обов»язкової дії, а саме те, що виконання такого судового рішення не передбачає зобов»язання сторін фізичного підписання сторонами даного договору, як єдиного документу, суд вважає за необхідне зазначити, що датою укладення між сторонами договору вважатиметься дата набрання даним рішенням законної сили, договір має вважатися укладеним на три роки від цієї дати з подальшим продовженням його дії на умовах, передбачених чинними нормативними актами обов»язкової дії.

Крім того, для належного забезпечення виконання даного рішення суду, а також п. 7 Правил користування електричної енергією для населення, відповідно до якого енергопостачальник, зобов»язаний підключити квартиру до електропостачання на протязі 3-х днів з моменту звернення споживача, а постачання електроенергії можливе за умови укладення договору, то суд вважає необхідним задоволити вимогу Позивача про зобов»язання Відповідача підключити квартиру за адресою: м. Суми, вул. Троїцька, буд.№21, кв.№49 до електропостачання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 15, 16, 317, 395, 396, 405, 627, 630 ЦК України, ст. 156 ЖК України, законами України «Про електроенергетику» «Про захист прав споживачів», «Про захист економічної конкуренції», «Про житлово-комунальні послуги», «Про енергозбереження», Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими Постановою КМУ №1357 від 26.07.1999 року, ст.ст. 10-11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Визнати укладеним між Публічним акціонерним товариством «Сумиобленерго» (Код ), як енергопостачальником, та ОСОБА_1, (ІПН НОМЕР_1), як споживачем від 03.08.2015 року договір про користування електроенергією щодо квартири за адресою: АДРЕСА_2, на умовах, визначених Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими Постановою Кабінету міністрів України від 26.07.1999 року №1357 «Про затвердження Правил користування електричною енергією для населення», та іншими нормативними актами обов»язкової дії, з дати набрання даним рішенням законної сили на термін три роки з подальшим продовженням строку дії договору на умовах, передбачених чинними нормативними актами обов»язкової дії.

Зобов»язати Публічне акціонерне товариство «Сумиобленерго» (Код ) підключити квартиру за адресою: АДРЕСА_3 до електропостачання.

Рішення суду може бути оскаржено до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 11 березня 2016 року.

СУДДЯ А.Я. КЛИМЕНКО