Провадження № 22-ц/780/1764/16 Доповідач у 2 інстанції Приходько К. П.
Категорія 4 23.03.2016
УХВАЛА

Іменем України

23 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Гуль В.В.Таргоній Д.О.,

за участю секретаря: Дрозд Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Києво - Святошинського районного суду Київської області від 13 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, -

встановила:

у грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Києво - Святошинського районного суду Київської області із вищезазначеним позовом, в якому просив суд, здійснити поділ спільного майна подружжя.

УхвалоюсуддіКиєво - Святошинського районного суду Київської області від 14 грудня 2015 року позовну заяву залишено без руху, а саме надати підтвердження вартості майна на час пред'явлення позову та надано строк не пізніше п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали для усунення недоліків.

13 січня 2016 року до суду першої інстанції позивачем була подана заява, в якій вказав що вартість майна визначена з урахуванням визнання її сторонами.

УхвалоюКиєво - Святошинського районного суду Київської області від 13 січня 2016 року позовну заяву було повернуто позивачу.

Не погоджуючись із ухвалою суду першоїінстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, просив скасуватиухвалуКиєво - Святошинського районного суду Київської області від 13 січня 2016 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що в позовній заяві було вказано ціну позову 330 000 грн., а до позовної заяви додано оригінал квитанції про сплату судового збору у розмірі 3 300 грн.

Апелянт посилається на те, що в період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства у вересні 2015 року за спільні кошти позивачем та відповідачем на земельній ділянці площею 0,588га., яка розташована на території громадської організації садове товариство «Кургани» за адресою:АДРЕСА_1 збудований двоповерховий будинок.

Даний будинок не здано в експлуатацію у встановленому законом порядку. Право власності не зареєстровано. Ринкова вартість цього будинку складає 660 000 грн. 00 коп. Даний будинок є спільною сумісною власністю подружжя, яке підлягає розподілу.

Позивач просив визнати за ним право власності тільки на 1/2 спільного сумісного майна, то і ціна позову склала вартість 1/2 спірного майна - 330 000 грн.

Заслухавшидоповідьсудді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву позивачу суд в своїй ухвалі від 13.01.2016 року вказав, що в матеріалах справи відсутні докази того, що сторони по справі визнали те, що вартість спірного майна становить 660 000 грн.

Проте зазначенимвимогам закону ухвала суду першої інстанції не відповідає виходячи із наступного.

Згідно п.13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у разі якщо в позовній заяві об'єднано кілька самостійних вимог не майнового характеру, пов'язаних між собою, то, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог, враховуючи, що об'єктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог (пункт 10 частини першої статті 80 ЦПК). При цьому судовий збір може бути сплачено окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всімапозовнимивимогами.

Відповідно до п.16 вищезазначеної постанови, розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом статті 80, пункту 4 частини другої статті 119 ЦПК такий обов'язок покладається на позивача.

Проте, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд (частина друга статті 80 ЦПК).

Остаточне визначення в процесі розгляду справи ціни позову (дійсної вартості спірного майна), а отже, і суми судового збору, здійснюється судом із наступним стягненням недоплаченогоабо з поверненнямпереплаченого судового збору.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

На підставівикладеного та керуючись ст.ст.303,307,312,313,314,315,317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Києво - Святошинського районного суду Київської області від 13 січня 2016 року скасувати і передати питанняна новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді