Справа №4с/359/286/2016
У Х В А Л А

18.03.2016 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді Саган В.М.

при секретарі Степаненко А.О.

розглянувши відкритому судовому засіданні м. Борисполя скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернулась в суд з скаргою в якій просить: витребувати матеріали виконавчого (об»єднаного) провадження №42901777 із виконавчої служби; визнати виконавчі дії виконавців по виконавчих документах такими, що не мають виконавчу силу не дійсні, в тому числі за відновлених закритих 24.12.2012 року виконавчих провадженнях; зобов»язати державного виконавця Шведа Р.М. провести виконавчі дії по закриттю всіх виконавчих проваджень по стягненню з неї боргу на користь тепломережі, відкритих незаконно и видати постанову про закриття; зупинить стягнення за виконавчими листами, що не є виконавчими документами із яких складається об»єднане виконавче провадження №42901777, тобто зупинить виконання цього об»єднаного провадження.

В судовому засіданні заявниця підтримала скаргу та просила її задовольнити.

Представник Бориспільського ВДВС ОСОБА_2 заперечував проти задоволення скарги, зазначивши, що постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області винесені та виконувались відповідно до чинного законодавства.

Суд, вислухавши пояснення заявника, державного виконавця Бориспільського ВДВС ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, знаходить, що скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч.5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Пунктом 9 ч.3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_2 України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Враховуючи положення статті 383 ЦПК, суб'єктом оскарження може бути державний виконавець чи інша посадова особа державної виконавчої служби, які представляють орган державної виконавчої служби, зазначений у статті 3 Закону України "Про державну виконавчу службу", оскільки відповідно до частини другої статті 4 цього Закону державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку (частина друга статті 82 Закону про виконавче провадження).

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ (частина друга статті 384 ЦПК), незалежно від місця виконання судового рішення.

Вина юридичної особи у невиконанні рішення суду доводиться відповідно до положень статей 10, 60 ЦПК України.

Як встановлено в судовому засіданні Бориспільським міськрайонним судом Київської області було видано виконавчі листи: №2-188 від 07.05.2004 року, який перебував на виконанні у відділі примусового виконання з 2004 року та №2-1990/09 від 01.12.2009 року, який перебував на виконанні з 2009 року.

Постанови про відкриття виконавчого провадження були винесені:

- 21.07.2004 року в якій зазначено, що виконавчий лист набрав чинності 07.05.2004 року, тоді як згідно копії рішення Бориспільського міськрайонного суду від 07.05.2004 року де зазначено дату вступу рішення в законну силу 10.05.2004 року;

- 26.02.2010 року в якій зазначено, що виконавчий лист набрав чинності 01.12.2010 року тоді як згідно копії рішення Бориспільського міськрайонного суду від 19.12.2014 року залишеного без змін Апеляційним судом Київської області 25.02.2015 року, в якому встановлена дата вступу рішення в законну силу 02.12.2009 року.

Таким чином встановлено, що виконавчі листи №2-188 від 07.05.2004 року та №2-1990/09 від 01.12.2009 року є такими, що видані на підставі рішень суду, які не вступили в законну силу, а тому дії державних виконавців в частині їх виконання є неправомірними.

А дії ОСОБА_2 по відновленню виконавчих провадженнях закінчених 24.12.2012 року за виконавчими листами №2-188 від 07.05.2004 року та №2-1990/09 від 01.12.2009 є неправомірними і скарга в цій частині підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене суд знаходить, що вимоги заявника в частині зобов»язання державного виконавця Шведа Р.М. провести виконавчі дії по закриттю виконавчих проваджень за вказаними виконавчими документами також підлягають задоволенню.

Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

При розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

При цьому суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження у випадках, передбачених статтями 37 - 38 Закону про виконавче провадження, тому скарга заявника в цій частині задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 383 - 387 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Скаргу задовольнити частково.

Визнати виконавчі дії виконавців по виконанню виконавчих листів №2-188 від 07.05.2004 року, який перебував на виконанні у відділі примусового виконання з 2004 року та №2-1990/09 від 01.12.2009 року, який перебував на виконанні з 2009 року такими, що не підлягають виконанню, в тому числі за відновленими закритими 24.12.2012 року виконавчими провадженнями.

Зобов»язати державного виконавця Шведа Р.М. провести виконавчі дії по закриттю виконань вказаних виконавчих проваджень.

В задоволенні інших вимог скарги на дії (бездіяльність)державного виконавця відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний термін з дня її проголошення.

Суддя: