Справа № 204/1074/16-ц
Провадження № 2/204/905/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 року м. Дніпропетровськ

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Черкез Д.Л.,

при секретарі Старостенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

12 лютого 2016 року позивач звернувся з позовом до відповідачів ОСОБА_2І, ОСОБА_3 та просив суд стягнути солідарно з відповідачів 1 000,00 доларів США, що по курсу НБУ (1 USD = 25,87 UAH) еквівалентно 25870,00 грн. - основний борг за несплачену позичку по договору позики та 1 100,00 доларів США що дорівнює 28 457,00 грн. - прострочені нараховані проценти за договором позики; а всього 2 100,00 доларів США - 54 327,00 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 12 квітня 2014 року між ним - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_2 отримав позику у розмірі 1 000,00 доларів США зі строком повергнення 12 грудня 2015 року, що підтверджується розпискою від 12 квітня 2014 року. Відповідно до вказаної розписки, відповідач ОСОБА_2 взяв на себе додаткове зобовязання сплатити позикодавцю за кожен місяць з дня отримання позики до повного погашення боргу -5% від суми позички. Відповідно до розрахунку: борг за несплаченою (простроченою) частиною позики станом на 03.02.2016 року 1 000,00 доларів США, згідно курсу НБУ (1 долар - 25,87 грн.) 25 870,00 грн.; нараховані проценти за період з 12.04.2014 року по 03.02.2016 року (22 місяці) включно: 5% від суми позики, що повинно сплачуватися кожного місяця - 50 доларів США, що згідно курсу НБУ (1 долар - 25,87 грн.) 1 293,50 грн. (22 міс. х 1 293,50 = 28 457,00 грн., або 1 100,00 доларів США), а всього станом на 03.02.2016 року сума заборгованості складає 2 100,00 доларів США, що згідно курсу НБУ (1 долар - 25,87 грн.) дорівнює 54 327,00 грн. Також зазначив, що у відповідності до ст. 554 ЦК України, ОСОБА_3 є поручителем ОСОБА_2, а значить є солідарним боржником, адже в розписці власноручно зазначила, що бере на себе зобовязання виконати повернення позики у повному обсязі у разі не повернення такої позики боржником ОСОБА_2 З метою урегулювання спору, відповідачам було направлено претензії з вимогою виконання зобовязання за договором позики, до цього часу вимоги претензії відповідачами виконано не було. Враховуючи викладене, позивач звертається до суду з даним позовом.

Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідачі в судове засіданні не зявилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили.

Згідно ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 12 квітня 2014 року ОСОБА_1 надав відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 1 000,00 доларів США, що підтверджується письмовою розпискою від 12 квітня 2014 року (а.с.4).

Згідно вказаної розписки відповідач зобовязався повернути суму позики в строк до 12 грудня 2015 року. При цьому, згідно розписки, відповідач ОСОБА_2 зобовязався щомісячно 12 числа віддавати 5 процентів (50 доларів США) від суми позики до повного повернення суми боргу, а також повертати борг частинами щомісячно по 50 доларів США (а.с.4).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі, тобто передав відповідачу обумовлену суму грошових коштів, що підтверджується вищевказаною розпискою відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 в свою чергу порушив взяте на себе зобов'язання, суму позики у розмірі 1 000,00 грн. в зазначений строк - до 12 грудня 2015 року не повернув. Таким чином на теперішній час частина суми неповернутої позики становить -1 000,00 доларів США грн.

У звязку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобовязань, 22 грудня 2015 року позивач звертався до відповідача ОСОБА_2 з претензією-вимогою про повернення взятих у позику грошових коштів (а.с. 9-11).

Однак, на теперішній час вимога Позивача про повернення суми позики не виконана, грошові кошти не повернтуі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року N 959-XII "Про зовнішньоекономічну діяльність", Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року N 185/94-ВР "Про систему валютного регулювання і валютного контролю".

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивач у своїх позовних вимогах просить стягнути суму боргу у розмірі 1 000,00 доларів США, що станом на 03 лютого 2016 року, згідно офіційного курсу НБУ за 1 долар 25,87 грн., становить 25 870,00 грн.

З огляду на те, що відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань та не повернув суму позики, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми позики є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, та з відповідача слід стягнути на користь позивача суму боргу за договором позики у розмірі 25 870,00 грн.

Відповідно до вимог статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, згідно вказаної розписки відповідач зобовязався щомісячно 12 числа сплачувати позивачу 5 процентів (50 доларів США) від суми позики до повного повернення суми боргу, тобто договором позики встановлений розмір процентів (а.с.4).

Позивач у своїх позовних вимогах просить стягнути нараховані проценти за користування позикою за період з 12 квітня 2014 року по 03 лютого 2016 року у розмірі 1 100,00 доларів США, що станом на 03 лютого 2016 року, згідно офіційного курсу НБУ за 1 долар 25,87 грн., становить 28 457,00 грн., згідно розрахунку (22 міс. х 1 293,50 грн. (50 доларів США) = 28 457,00 грн.).

Враховуючи наведене з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування позикою за період з 12 квітня 2014 року по 03 лютого 2016 року у розмірі 28 457,00 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_3 у солідарному порядку суми заборгованості за договором позики суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У відповідності до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно ч.1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Судом встановлено, що 12 квітня 2014 року ОСОБА_3 було надано письмове зобовязання, згідно якого вона бере на себе зобовязання та гарантує ОСОБА_1 повернення позики взятої ОСОБА_2 у розмірі 1 000,00 доларів США з щомісячною винагородою в сумі 50 доларів США, у випадку не повернення позики ОСОБА_2 по будь-яким причинам (а.с.5).

За змістом ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до правил статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Виходячи з наведеного у статті 553 ЦК України визначення поруки вбачається, що єдиною підставою виникнення поруки є саме договір.

Одностороннє зобов'язання особи відповідати за невиконання або неналежне виконання боржника не може бути визнано підставою виникнення правовідносин поруки.

З аналізу наведених норм вбачається, що договір поруки має бути укладеним у письмовій формі та містити істотні умови, а саме, імя поручителя та кредитора, посилання на зобов'язання, яке забезпечується порукою, та строк договору поруки.

Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).

Однак, згідно наданого ОСОБА_3 зобовязання від 12.04.2014 року вбачається, що воно за своєю правової природою є одностороннім зобовязанням та не містить усіх істотних умов договору поруки, не містить посилання на строк виконання основного договору, не містить строку поруки тане підписано кредитором, а тому суд приходить до висновку, що договір поруки не є укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 і не створює прав та обов'язків для сторін.

Підсумовуючи наведене суд вважає, що підстав для солідарної відповідальності ОСОБА_3 за невиконання зобовязання з повернення суми позики не має, а тому у задоволенні позовних вимог в частині солідарного стягнення позики з ОСОБА_3 слід відмовити.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, та стягненню з відповідача ОСОБА_2 суми грошових коштів у загальному розмірі 54 327,00 грн.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 551,21 грн.

На підставі ст.ст. 192, 525, 526, 533, 546, 547, 553, 554, 610, 626, 638, 1046-1050 ЦК України, та керуючись ст.ст. 10, 11, 58-51, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: 49015, м. Дніпропетровськ, вул. Чухновського, буд. 51, ІНН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований за адресою: 49017, АДРЕСА_1, ІНН НОМЕР_2) грошові кошти за договором позики у розмірі 25 870,00 грн. (двадцять пять тисяч вісімсот сімдесят гривень) та проценти за користування позикою у розмірі 28 457,00 грн. (двадцять вісім тисяч чотириста пятдесят сім гривень), а всього разом на загальну суму 54 327,00 грн. (пятдесят чотири тисячі триста двадцять сім гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: 49015, м. Дніпропетровськ, вул. Чухновського, буд. 51, ІНН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований за адресою: 49017, АДРЕСА_1, ІНН НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 551,20 грн. (пятсот пятдесят одна гривня, 20 копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.Л. Черкез