АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/4573/2016 Головуючий у суді першої інстанції - Піхур О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Троц В.О.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_3,

представників відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_4 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 01 лютого 2016 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_8 про визнання недійсними договорів дарування,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01.02.2016 задоволено заяву позивача про забезпечення позову - накладено арешт на: нежитлове приміщення, група приміщень № 2110 (літера «А») загальною площею 35,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1; Ѕ нежилого приміщення № 114 - медичний центр, загальною площею 178,90 кв.м., а саме: ту частину, яка має один відокремлений вхід та складається з групи приміщень - S (6-20,5*7-13,7*8-16,0*9-9,8*10-6,1*11-15,9*ХІІ-14,3) за адресою: АДРЕСА_2; нежитлове приміщення з № 1 по № 16 №1 (групи приміщень № 73) загальною площею 181,90 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3; нежитлове приміщення № 1 загальною площею 61,60 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нову про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову. Вказує, що суд першої інстанції порушив вимоги процесуального закону, зокрема залишив поза увагою ту обставину, що задоволення даного позову, тобто скасування договорів дарування не породжує в майбутньому жодних майнових прав для позивачки на майно, яке відчужене за договорами дарування і жодних вимог позивачкою на це майно не заявлено, тобто обраний позивачем та застосований судом вид забезпечення позову не відповідає позовним вимогам.

В судовому засіданні представники відповідачів підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Суд першої інстанції задовольняючи заяву про забезпечення позову виходив з того, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

З вказаним висновком суду погодитись не можливо, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що у червні 2015 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_8 про визнання недійсними договорів дарування нерухомого майна, а саме: групи приміщень № 2110 (Літера «А»), загальною площею 35,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1; нежитлове приміщення, Ѕ нежилого приміщення № 114 - медичний центр, загальною площею 178,90 кв.м. а саме: ту частину, яка має один відокремлений вхід та складається з групи приміщень - S (6-20,5*7-13,7*8-16,0*9-9,8*10-6,1*11-15,9*ХІІ-14,3) за адресою: АДРЕСА_2; нежитлове приміщення з № 1 по № 16 №1 (групи приміщень № 73) загальною площею 181,90 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3; нежитлове приміщення № 1 загальною площею 61,60 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4, які укладені між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 Позивач вказував на те, що договори укладені з порушенням чинного законодавства та їх метою є уникнення відповідача ОСОБА_6 від обов'язку сплати аліментів на утримання дітей.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03.07.2015 відкрито провадження у справі.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову позивач вказував, що ним пред'явлено позов щодо нерухомого майна, яке незаконно було відчужене відповідачем ОСОБА_6, а отже з метою унеможливлення подальшого відчуження відповідачем ОСОБА_8 спірного нерухомого майна слід забезпечити позов шляхом накладення арешту на це майно.

Відповідно до вимог частин 1-3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пункт 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України передбачає, що позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Крім того, ч. 3 ст. 152 ЦПК України імперативно встановлює, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 4 постанови № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору, реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду та відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши відповідні норми процесуального права, врахувавши зміст позовних вимог, дані про особу відповідача та належність йому спірного майна, колегія суддів приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для вжиття заходів забезпечення даного позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, оскільки обраний позивачем та застосований судом вид забезпечення позову не відповідає позовним вимогам, зокрема, позивачем заявлено вимоги про визнання недійсними договорів дарування нерухомого майна, проте не заявлено жодних вимог стосовно права позивача на це майно, а тому виконання можливого рішення суду за даними позовними вимогами не залежить від перебування майна у власності відповідача чи іншої особи.

Відтак, обраний позивачем вид забезпечення позову не є співмірним з заявленими позовними вимогами. Крім цього, позивачем не було надано суду жодних доказів, які б свідчили про намір (намагання) відповідача відчужити нерухоме майно.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги, а відтак оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до вимог п. 2 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 312 п. 2, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_4 - задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 01 лютого 2016 року про забезпечення позову - скасувати.

Постановити нову ухвалу.

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_7 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва