Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 337/6409/13-цГоловуючий у 1-й інстанції Салтан Л.Г.
№22-ц/778/163/16Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Стрелець Л.Г., Каракуші К.В.

при секретарі Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2013 року про визнання мирової угоди у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Відділ по Хортицькому району Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, третя особа: служба у справах дітей Томаківської районної державної адміністрації про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від дитини

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції із вищезазначеним позовом (а.с.23-27), який у подальшому доповнив (а.с.73-74) та в якому просив:

-зобовязати відповідача ОСОБА_2 не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з його сином ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1;

- визначити наступні способи його участі у вихованні сина ОСОБА_4, шляхом встановлення наступного порядку побачень:

= перші вихідні (субота та неділя) кожного місяця з 10.00 години суботи до 19.00 години неділі;

= друга та четверта неділя кожного місяця з 10.00 години до 19.00 години;

= дозволити брати сина під власну опіку та відповідальність та проводити зустрічі із ОСОБА_4 самостійно, на власний розсуд обираючи місце проведення зустрічі та перебування;

= дні народження дитини проводити разом з дитиною, у тому числі забирати дитину під власну опіку та відповідальність не менше ніж на шість годин;

= забирати дитину під власну опіку та відповідальність задля відпочинку батька з дитиною влітку на строк не менше тридцяти календарних днів: п'ятнадцять календарних днів у червні кожного року та п'ятнадцять календарних днів у серпні кожного року;

= з моменту початку навчання сина у дошкільних та шкільних закладах, забирати дитину під власну опіку та відповідальність на час канікул, вихідних тощо;

- зобовязати відповідача ОСОБА_2 після набрання законної сили рішенням суду, але не пізніше ніж через сім календарних днів, надати йому точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін, негайно повідомляти про це його особисто на наступний день з дня настання таких обставин;

- визначити термін дії способів його участі у вихованні сина ОСОБА_4, шляхом встановлення порядку побачень, порядку забирання, повернення та перебування його сина із ним ОСОБА_2, з моменту набрання законної сили рішенням суду до моменту виповнення повноліття ОСОБА_4

Ухвалою судді суду першої інстанції провадження у цій справі за вищезазначеним позовом ОСОБА_2 відкрито (а.с.34).

Сторони подали суду першої інстанції спільну заяву і надали суду укладену та відписану мирову угоду для визнання судом у цій справі.

За умовами вказаної мирової угоди сторін визначається наступний порядок участі батька у спілкуванні і вихованні дитини ОСОБА_4, 22.10.2010 року :

- кожну першу і третю суботу місяця з 10-00 год. до 19-00 год. за місцем постійного мешкання дитини, з правом відвідування в зазначені часи культурно-масових, спортивних, розважальних, оздоровчих закладів в присутності матері;

- в інші дні за попередньою домовленістю між батьками і з урахуванням інтересів і стану здоров'я дитини;

- сторони зобов'язуються не чинити перешкод друг другу у спілкуванні та вихованні дитини, діяти виключно в її інтересах.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2013 року зазначену мирову угоду сторін у цій справі визнано, провадження у цій справі закрито.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, позивач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с.98-100) просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити для розгляду до Хортицького районного суду м. Запоріжжя.

Ухвалою апеляційного суду провадження у цій справі за вищезазначеною апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 було відкрито, справу призначено до розгляду.

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 24 грудня 2015 року 11 лютого 2016 року, був відкладений через відсутність відомостей про вручення відповідачу ОСОБА_2 судової повістки на ці дати судових засідань.

Відповідач ОСОБА_2 подала апеляційному суду письмові заперечення на вищезазначену апеляційну скаргу позивача (а.с.154-157).

У судове засідання 10 березня 2016 року належним чином повідомлені апеляційним судом позивач ОСОБА_2 та представники третіх осіб Відділу по Хортицькому району Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради та служби у справах дітей Томаківської районної державної адміністрації не зявились, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Позивач ОСОБА_2 про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістив.

Треті особи подали апеляційному суду клопотання про розгляд цієї справи без участі їх представників (а.с. 135, 151).

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду визнала неповажною причину неявки позивача ОСОБА_2 та ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю позивача та представників третіх осіб за присутністю представника позивача за довіреністю (а.с.116) ОСОБА_5, відповідача ОСОБА_2 та представника останньої за довіреністю (а.с.159) ОСОБА_6

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у цій справі, які у тому числі на запитання колегії суддів апеляційного суду зазначали, що сторони дійсно не були присутні у судовому засіданні при визнанні судом першої інстанції вищезазначеної мирової угоди; позивач ОСОБА_2 є особою, яка не обізнана у галузі права; наслідки, передбачені ст. 206 ЦПК України, їм судом першої інстанції не розяснювались; звертаючись до суду із аналогічним позовом у 2015 році позивач не мав на руках копії оскаржуємої у цій справі ухвали суду першої інстанції, він був не обізнаний у тому, що він не може більше звертатись до суду із вищезазначеними позовними вимогами, визнання цієї мирової угоди сторін судом першої інстанції суперечить інтересам позивача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 312 ч. 1 п. 3 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Встановлено, що визнаючи мирову угоду сторін та закриваючи провадження у цій справі, суд першої інстанції керувався ст. 205 ч.1 п.4 ЦПК України та виходив із того, що мирова угода, укладена сторонами, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, вчинена в інтересах обох сторін, сторонам розяснені правові наслідки, передбачені ст. 206 ЦПК України.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з наступних підстав.

Дійсно в силу вимог ст. 205 ч. 1 п. 4 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо сторони уклали мирову угоду і вона визнана судом.

Встановлено, що сторони у цій справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_2 подали суду першої інстанції для визнання вищезазначену мирову угоду (а.с.87) не у судовому засіданні, як безпідставно зазначено судом в оскаржуємій ухвалі від 16 грудня 2013 року.

Оскільки, цей факт спростовується довідкою секретаря суду першої інстанції (а.с.88), в якій зазначено, що у звязку із тим, що розгляд цієї справи 16 грудня 2013 року здійснювався судом першої інстанції за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу не здійснювалося.

Крім того, у матеріалах цієї справи містяться заяви сторін (а.с.84-85) про розгляд питання про визнання мирової угоди судом першої інстанції за їх відсутності.

За змістом ст. 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову; сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну заяву. Якщо мирову угоду або повідомлення про неї викладено в адресованій суду письмовій заяві сторін, ця заява приєднується до справи (ч.1); до ухвалення судового рішення у зв'язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз'яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення (ч. 2); у разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі (ч. 3); з акриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди. Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд (ч. 4); с уд не визнає мирової угоди у справі, в якій одну із сторін представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє (ч. 5).

Проте, суд першої інстанції допустив порушення норм цивільного процесуального права, зокрема передбачених ст. 175 ЦПК України, при визнанні вищезазначеної мирової угоди, зокрема:

- він не пересвідчився у тому, що саме сторони у цій справі ОСОБА_2 та ОСОБА_2 підписали вищезазначену мирову угоду у цій справі; оскільки, сторони не були присутні у судовому засіданні 16 грудня 2013 року та не підписували останню у присутності судді чи не підтверджували у судовому засіданні справжність свого підпису на цій мировій угоді у судовому засіданні, належні допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні; підписи сторін на зазначеній мировій угоді також не посвідчені нотаріусом чи відповідною особою за місцем їх проживання, роботи тощо; не пересвідчився у позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні, що є його добровільна згода на укладення вищезазначеної мирової угоди та що зміст цієї угоди не суперечить його інтересам;

-встановлено, що заява сторін та мирова угода останніх (а.с.86-87) не містить вказівки про те, що сторонам розясненні наслідки визнання мирової угоди судом та закриття провадження у цій справі у звязку із цим, передбачені ст. 206 ЦПК України; сторони не були присутні у судовому засіданні 16 грудня 2013 року, суд першої інстанції не розяснював їм наслідки, передбачені ст. 206 ЦПК України; посилання суду першої інстанції в оскаржуємій ухвалі на те, що «сторонам судом першої інстанції були розяснені наслідки такого рішення та закриття провадження у справі, що передбачені ст. 206 ЦПК України», є безпідставним та не ґрунтується на доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

Підтвердженням тому, що позивачу ОСОБА_2, який є особою, яка не обізнана у галузі права, не було розяснення положення ст. 206 ЦПК України судом першої інстанції, є той факт, що у подальшому останній повторно звертався до суду для вирішення вищезазначених позовних вимог до відповідача (а.с.158).

Дійсно в силу вимог ст. 294 ч. 2 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Однак, при вищевикладених обставинах, встановлено, що позивач ОСОБА_2 не був присутній при проголошенні судом першої інстанції оскаржуємої ухвали.

Також матеріали цієї справи взагалі не містять доказів дати отримання позивачем ОСОБА_2 копії оскаржуємої ухвали раніше, ніж 15 жовтня 2015 року (а.с. 96), а лише - направлення копії останньої судом позивачеві (а.с.90,95).

Таким чином, матеріалами цієї справи та відповідачем ОСОБА_2 не спростовано доводи позивача ОСОБА_2 відносно того, що він не позбавлений права на апеляційне оскарження вищезазначеної ухвали суду першої інстанції у цій справі на теперішній час.

При вищевикладених обставинах, доводи апелянта лише частково ґрунтуються на цивільному процесуальному законі та наявних у справі доказах, ухвала суду першої інстанції, що оскаржується у цій справі, не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. Допущені судом порушення норм процесуального права призвели до постановлення ухвали, яка в силу вимог ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції, а не для направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, як безпідставно просив апелянт ОСОБА_2 у своїй вищезазначеній апеляційній скарзі.

Також встановлено, що позивачем ОСОБА_2 при подачі вищезазначеної апеляційної скарги понесені судові витрати у вигляді судового збору 243,60 грн. (а.с.97).

Згідно із ст. 37 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, передбачену в ч. 1 ст. 293 ЦПК України, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, повязаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2013 року про визнання мирової угоди скасувати.

Питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1 ОСОБА_7ОСОБА_8