Справа № 202/470/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2016 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого судді Марченко Н.Ю., за участю секретаря судового засідання Шишляннікова О.В., позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики в розмірі 23850 грн., посилаючись на те, що 24 липня 2015 року передав відповідачу грошові кошти для відновлення реєстраційної картки в розмірі 900 доларів США, що підтверджується розпискою. Але до теперішнього часу відповідач кошти йому не повернув.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свій позов підтримав.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, заперечень проти позову не надав, у звязку з чим справу розглянуто в його відсутність на підставі наявних даних та доказів у заочному порядку.

Суд, з'ясувавши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають за наступних підстав:

Судом встановлено, що 24 липня 2015 року ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 900 у.е. на відновлення реєстраційної картки, що підтверджується розпискою ОСОБА_2 про отримання вказаних коштів.

Звертаючись до суду з дійсним позовом, позивач посилається на укладення між ним та відповідачем 24 липня 2015 року договору позики та обґрунтовує свої вимоги положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, які регулюють правовідносини за договором позики.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Проте як вбачається з розписки від 24 липня 2015 року, ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 гроші на відновлення реєстраційної картки в розмірі 900 у.е..

Дана розписка про отримання грошових коштів не містить зобов'язання про їх повернення.

Позивач у відповідності до вимог статей 10, 60 ЦПК України не надав суду доказів укладення між ним та відповідачем 24 липня 2015 року договору позики.

Як встановлено з пояснень позивача, ним був придбаний автомобіль, відповідач обіцяв виготовити документи на автомобіль, для чого він передав відповідачу гроші в сумі 900 доларів США.

Виходячи з наведеного, між сторонами виникли правовідносини внаслідок набуття, збереження майна без достатньої правової підстави, які регулюються главою 83 ЦК України (ст. ст. 1212-1215), але з цих підстав позов позивачем не заявлявся.

За таких обставин у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики відмовити.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська протягом 10 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Н.Ю. Марченко