Провадження № 4-с/522/38/16
У Х В А Л А

26 січня 2016 року

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі Шевчик В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ПАТ «УкрСиббанк» на постанову та дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУЮ в Одеській області ОСОБА_1, боржник ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В:

Скаржник 06.08.2015 року звернувся до суду зі скаргою на постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУЮ в Одеській області ОСОБА_1, боржник ОСОБА_2 про повернення виконавчого документу № 2-3309/11, виданого 10.12.2013 року Приморським районним судом м. Одеси, та дії відносно повернення вказаного виконавчого листа.

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Шликова С.П. від 07.08.2015 року було відкрито провадження по справі. 23.10.2015 року зазначена справа на підставі авторозподілу від 21.10.2015 року надійшла судді Домусчі Л.В. та ухвалою суду від 26.10.2015 року прийнята до провадження.

В обґрунтуванні скарги скаржник зазначив, що 25.05.2015 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ в Одеській області ОСОБА_1 у межах виконавчого провадження №44230337 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3309/11, виданого 10.12.2013 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПА «УкрСиббанк» в солідарному порядку суми заборгованості за кредитними договорами №0 та №0 від 01.09.2008 року у сумі 3 844 259, 73 грн., винесено постанову про повернення вказаного виконавчого документа. Приймаючи рішення про повернення виконавчого листа, державний виконавець виходив з положень п.4 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки стягувачем не проведено авансування витрат на проведення виконавчих дій. Так, у спірній постанові вказано, що 03.12.2014 року та 19.03.2015 року (повторно) Відділом направлено лист про авансування витрат на проведення виконавчих дій та надано 20-ти денний строк для надання відповіді, а також попереджено про повернення виконавчого документа на адресу стягувача у разі ігнорування вказаного запиту. Однак, із вказаною постановою державного виконавця банк не погоджується, вважає, що остання прийнята передчасно та з порушенням приписів ст..ст.11 та 63 Закону України «Про виконавче провадження», підлягає скасуванню, оскільки будь-яких листів щодо здійснення авансування витрат банк не отримував.

У судове засідання 26.01.2016 року представник скаржника ОСОБА_3 (діє на підставі довіреностей від 01.10.2015 року) не зявилась, але надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

У судове засідання не зявилися головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУЮ в Одеській області та боржник ОСОБА_2, хоча були повідомлені належним чином у встановленому порядку про час, дату та місце судового засідання, що підтверджується матеріалами справи, чим позбавили суд можливості вислухати їх думки по суті.

Згідно ст.197 ЦПК України у разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу не здійснюється.

Суд, вивчивши скаргу, додані до неї документи, оцінивши надані докази вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Приморським районним судом м. Одеси 29.05.2013 року було ухвалено рішення, за яким стягнуто в солідарному порядку з ПП ВКФ «Елтекс», ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованість у розмірі 3 844 259,73 грн.

На підставі вищевказаного рішення Приморським районним судом м. Одеси 10.12.2013 року було видано виконавчий лист № 2-3309/11 про солідарне стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості у сумі 3 844 259, 7 3грн.

З витребуваних ухвалою суду від 23.11.2015 року матеріалів виконавчого провадження ВП №44230337, що порушено на підставі виконавчого листа №2-3309/11, суд вбачає, що 28.07.2014 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулось до Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ в Одеській області із заявою про відкриття виконавчого провадження відносно боржника ОСОБА_2 щодо стягнення з останнього заборгованості за кредитним договором у розмірі 3 844 259, 73 грн. та одночасне накладення арешту на кошти та майно боржника.

Постановою державного виконавця Кравець О.В. від 04.08.2014 року (ВП№44230337) відкрито виконавче провадження відносно ОСОБА_2 за вищевказаним виконавчим листом Приморського районного суду м. Одеси №2-3309/11.

Постановою державного виконавця Кравець О.В. від 04.08.2014 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_2, заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна боржника, а також постановою державного виконавця Кравець О.В. від 12.08.2014 накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках №1840; №1; №1 в ПАТ «Марфін Банк», та належать боржнику ОСОБА_2.

03.12.2014 року Відділом примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ в Одеській області адресовано стягувачу ПАТ «УкрСиббанк» лист №09.1-21377В-1/340, за яким розяснено вимог ст.. 63 Закону України «Про виконавче провадження» та запропоновано банку у 20-денний строк з дня одержання вказаного листа внести на депозитний рахунок ГУЮ в Одеській області авансовий внесок у розмірі 2000, 00 грн. (авансування витрат на виконавче провадження №В-1/340 про стягнення коштів з ОСОБА_2А.), а саме для виготовлення технічної документації, що характеризують обєкт нерухомості. Також попереджено, що у разі не здійснення авансування витрат на проведення виконавчих дій, виконавчий документ повертається стягувачеві без подальшого виконання.

19.03.2015 року на адресу стягувача направлено лист №09.1-4178В-1/42, яким повторно запропоновано банку здійснити авансування витрат у сумі 2000, 00 грн. на виконавче провадження №В-1/340 про стягнення коштів з ОСОБА_2.

Державним виконавцем Кравець О. В. 25.05.2015 року на підставі п.4 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого листа № 2-3309/11 про солідарне стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості у сумі 3 844 259, 73 грн. стягувачеві, оскільки останнім авансування витрат на проведення виконавчих дій не проведено.

Статтею 42 згаданого Закону України передбачено, що з метою забезпечення провадження виконавчих дій стягувач може за погодженням з державним виконавцем внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби певну грошову суму для здійснення необхідних витрат або покриття їх частини, якщо інше не передбачено цим Законом.

Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом МЮУ №512/5 від 02.04.2012 року (п.3.14) передбачено, що авансові внески для здійснення необхідних витрат на забезпечення провадження виконавчих дій або для покриття їх частини можуть бути зроблені стягувачем шляхом перерахування цих коштів безпосередньо на відповідний рахунок органу ДВС. Суму коштів, яку необхідно внести на відповідний рахунок органу ДВС, стягувач визначає за погодженням з державним виконавцем з урахуванням необхідних витрат для проведення робіт.

Таким чином, з наведеного слідує, що у стягувача виникає саме право, а не обов'язок на авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій.

Законом України «Про виконавче провадження» передбачається повернення виконавчого документа саме за нездійснення погодженого авансування витрат.

Крім того, стягувач має сплатити певну суму для необхідних витрат виключно за погодженням з державним виконавцем.

За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

У відповідності до ст.. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Ч. 2 даної ст.11 вказаного закону, державний виконавець:

здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом;

надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання;

заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

роз'яснює сторонам їхні права і обов'язки.

Згідно ч.1 ст.7 Закону державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

У відповідності до ст..31 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією. Ч.2 даної статті передбачено, що за умови авансування стягувачем у порядку, передбаченому цим Законом, витрат на організацію та проведення виконавчих дій документи виконавчого провадження можуть надсилатися його учасникам рекомендованими листами.

Дані положення знайшли підтвердження в Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом МЮУ №512/5 від 02.04.2012 року, у п.3.19 якої також встановлено, що надсилання документів виконавчого провадження здійснюється згідно з положеннями статті 31 Закону. За письмовою заявою учасника виконавчого провадження інформаційні повідомлення щодо складання документів виконавчого провадження можуть надсилатися йому каналами факсимільного звязку або електронною поштою, смс-повідомленням. Документи виконавчого провадження, надіслані каналами факсимільного звязку або електронною поштою, вважаються врученими за наявності належного підтвердження їх одержання адресатами.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчий документ, на підставі якого відкрите виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснене частково, повертається стягувачу у разі, якщо стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Необхідною умовою для застосування державним виконавцем вказаної норми матеріального права є встановлення ним факту отримання стягувачем листа з пропозицією здійснити авансування витрат, і не виконання цієї пропозиції у визначений державним виконавцем строк, а також попередження про повернення виконавчого документа державним виконавцем у разі відмови у авансуванні таких витрат у визначений судом строк.

Судом приймаються як обґрунтовані доводи скаржника ПАТ «УкрСиббанк» про те, що він не отримував від державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУЮ в Одеській області ОСОБА_1 пропозицій, направлених 03.12.2014 року та 19.03.2015 року, щодо авансування організації та проведення виконавчих дій з виконання виконавчого листа № 2-3309/11, виданого Приморським районним судом м. Одеси 10.12.2013 року, про солідарне стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості у сумі 3 844 259, 73 грн., оскільки представником відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУЮ в Одеській області не представлено доказів протилежного.

Також, у витребуваних судом матеріалах виконавчого провадження ВП №44230337 такі докази щодо отримання стягувачем ПАТ «УкрСиббанк» листів від 03.12.2014 року та 19.03.2015 року з пропозицією здійснити авансування витрат на виконавчі дії також відсутні.

Правилом статті 36 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявністю обставин, що ускладнюють виконання рішення, державний виконавець за власною ініціативою або за заявою сторін має право звернутись до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про встановлення чи заміну порядку і способу виконання рішення. Положенням ст. 376 ЦПК України реалізуються процесуальні гарантії забезпечення прав стягувача у виконавчому провадженні.

Таким чином, системний аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що державний виконавець повинен здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення навіть у разі утруднення його виконання у тому числі й звертатися до стягувача з пропозицією щодо авансування організації та проведення виконавчих дій. Утім, в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази щодо отримання стягуваечм звернення державним виконавця з такою пропозицією, чи звернення самого стягувача до державного виконавця з таким клопотанням для його подальшого погодження для своєчасного та належного виконання виконавчого листа № 2-3309/11, виданого Приморським районним судом м. Одеси 10.12.2013 року.

Державний виконавець Кравець О.В. діє в якості субєкта владних повноважень, оскільки є посадовою особою органу державної влади, у силу цього усі його дії та рішення мають відповідати таким критеріям, а владні рішення мають прийматися (вчинятися): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зміст оскаржуваної постанови від 25.05.2015 року не дає підстави для висновку, що усі критерії, що зазначені вище та яким має відповідати її зміст, враховані повною мірою та лише їх врахування стало підставою для такого рішення органу владних повноважень. У силу неявки субєкта оскарження в судове засідання такий висновок суду не був спростований за допомогою допустимих та належних доказів, а тому висновки суду мають ґрунтуватися на наявних доказах та встановлених обставинах.

Відповідно до частини пятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обовязковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У відповідності до ч.1 ст.383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно до ч.2 ст.387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи, що доводи, вказані скаржником, державним виконавцем не спростовані, суд констатує, що передбачені п.4 ч. 1 ст. 47 Закону України Про виконавче провадження підстави для повернення виконавчого документу стягувачеві відсутні, у звязку із чим постанова державного виконавця про повернення виконавчого документу від 25.05.2015 року підлягає скасуванню.

Стосовно вимог скаржника щодо винесення відносно головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУЮ в Одеській області ОСОБА_1 окремої ухвали та направлення її начальнику Управління ДВС ГУЮ в Одеській області для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню державним виконавцем прав ПАТ «УкрСиббанк» на своєчасне та повне виконання судового рішення у порядку та строки, визначені Законом України «Про виконавче провадження», суд враховує наступне.

У відповідності до ст.. 211 ЦПК України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону і встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов. Про вжиті заходи протягом місяця з дня надходження окремої ухвали повинно бути повідомлено суд, який постановив окрему ухвалу.

Суд має право, але не зобов'язаний постановляти окрему ухвалу.

Однак, з огляду на обставини справи та матеріали справи, суду не вбачається необхідності у постановленні окремої ухвали. При цьому суд розяснює, у ЦК України передбачено право скаржника на відшкодування шкоди та останній не позбавлений права звернутись до суду з відповідним позовом.

Відповідно до статті 388 ЦПК судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на ВДВС, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Згідно з частиною другою статті 79 ЦПК судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

На підставі чого, суд вважає за необхідне стягнути з Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУЮ в Одеській області на користь держави судовий збір у розмірі 551, 20 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 3, 10, 11, 15, 57, 60, 64, 169, 197, 208-210, 385 ч.2, 386, 387 ЦПК України; ст.ст. 17, 31, 36, 47, 82 Закону України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом МЮУ №512/5 від 02.04.2012 року, суд

У Х В А Л И В:

Скаргу ПАТ «Укрсиббанк» задовольнити частково.

Визнати дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУЮ в Одеській області ОСОБА_1 щодо винесення ним 25.05.2015 року постанови про повернення виконавчого документа №2-3309/11, виданого Приморським районним судом м. Одеси 10.12.2013 року про солідарне стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості у сумі 3 844 259, 7 3грн., - неправомірними.

Постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУЮ в Одеській області ОСОБА_1 від 25.05.2015 року про повернення виконавчого документу №2-3309/11, виданого Приморським районним судом м. Одеси 10.12.2013 року про солідарне стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості у сумі 3 844 259, 7 3грн., скасувати.

Стягнути з Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУЮ в Одеській області на користь держави судовий збір у розмірі 551 (пятсот пятдесят одну) грн. 20 коп..

В іншій частині відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Домусчі Л.В.

26.01.2016