Справа № 317/3863/16-ц
№п 2/317/1448/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2016 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Яркіної С.В.

при секретарі Ігнатченко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів за користування позикою, індексу інфляції та процентів за прострочення повернення позики,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення процентів за користування позикою, індексу інфляції та процентів за прострочення повернення позики.

27.11.2016 року позивачем було збільшено позовні вимоги, посилаючись на наступне.

20.12.2008 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 261 000,00 грн.

Відповідно до умов договору позичальник ОСОБА_2 зобов'язався повернути позивачу суму позики до 20 грудня 2009 року, проте у встановлений в договорі строк відповідач не повернув суму позики. Це спонукало його звернутися до Запорізького районного суду Запорізької області про стягнення суми заборгованості.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області у справі № 080/7317/2012 від 18 лютого 2013 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто суму позики в розмірі 261 000,00 гривень, проценти за користування позикою за період з 21.12.2009 по 05.12.2012 в розмірі 62 751,09 гривень та нарахування за індексом інфляції в розмірі 40 194,00 гривен.

Вказане рішення відповідачем ОСОБА_2 не виконане, сума позики позивачу не повернута, через що ОСОБА_1 знову звернувся до суд з позовом.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області у справі № 317/1161/13?ц від 07 жовтня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 проценти за користування позикою за період з 05.12.2012 по 08.08.2013 в розмірі 42 010,28 гривень, інфляційні нарахування в розмірі 783,00 гривень.

Вказане рішення залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 26 листопада 2013 року.

Зазначені судові рішення відповідач ОСОБА_2 також не виконав і ОСОБА_1 знову звернувся до суду з позовом.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 23 червня 2015 року у справі № 317/5007/14-ц позовні вимоги задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 проценти за користування позикою в розмірі 43 179,43 гривень, проценти за прострочення повернення позики в розмірі 45 591,62 гривень, інфляційні нарахування в розмірі 93 960,00 гривень та різницю, на яку збільшилась сума позики внаслідок зміни офіційного курсу гривні до долара США в розмірі 851 059,81 гривень.

Зазначені судові рішення відповідач ОСОБА_2 також не виконав і ОСОБА_1 знову звернувся до суду з позовом.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області у справі № 317/4010/15?ц від 29 серпня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 проценти за користування позикою в розмірі 65 757,67 гривень, проценти за прострочення повернення позики в розмірі 8 703,42 гривень, інфляційні нарахування в розмірі 85 242,60 гривень та різницю, на яку збільшилась сума позики внаслідок зміни офіційного курсу гривні до долара США в розмірі 229 443,05 гривень.

Оскільки відповідач досі не виконав рішення суду, позивач вимушений звернутись до суду.

В судове засідання позивач не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. В матеріалах справи міститься заява представника позивача ОСОБА_3, в якій вона просить розглядати справу за відсутності позивача.

Відповідач в судове засідання не зявився, хоча убв належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення, яке міститься в матеріалах справи.

Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, прийшов до наступних висновків.

В матеріалах справи міститься копія рішення Запорізького районного суду Запорізької області по справі № 0810/7317/2012 від 18 лютого 2013 року, відповідно до якого з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто суму заборгованості за позикою в розмірі 261 000,00 гривень, проценти за користування позикою в розмірі 62 751,09 гривень та інфляційні нарахування в розмірі 40 194,00 гривень.(а.с. 6-7)

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 15 травня 2013 року зазначене рішення суду першої інстанції було залишено в силі (а.с. 8-9)

В матеріалах справи також міститься копія рішення Запорізького районного суду Запорізької області по справі № 317/1161/13-ц від 07 жовтня 2013 року, яким з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто проценти за користування позикою в розмірі 42 010,28 гривень та інфляційні нарахування в розмірі 783,00 гривень (а.с. 10-11).

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 26 листопада 2013 року вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с. 12-13).

З копії рішення Запорізького районного суду Запорізької області по справі № 317/5007/14-ц від 23 червня 2015 року вбачається, що даним рішенням з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто проценти за користування позикою в розмірі 43 179,43 гривень, проценти за прострочення повернення позики в розмірі 45 591,62 гривень, інфляційні нарахування в розмірі 93 960,00 гривень та різницю, на яку збільшилася сума позики внаслідок зміни офіційного курсу гривні до долара США в розмірі 871 059,81 гривень (а.с. 21-24).

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 22 червня 2016 року року вказане рішення суду першої інстанції було залишено без змін (а.с. 17).

З копії рішення Запорізького районного суду Запорізької області по справі № 317/4010/15-ц від 29 серпня 2016 року вбачається, що даним рішенням з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто проценти за користування позикою в розмірі 65 757,67 гривень, проценти за прострочення повернення позики в розмірі 8 703,42 гривень, інфляційні нарахування в розмірі 85 242,60 гривень та різницю, на яку збільшилася сума позики внаслідок зміни офіційного курсу гривні до долара США в розмірі 229 443,05 гривень.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 21 жовтня 2016 року вказане рішення повернуто без розгляду.

Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що станом на момент розгляду справи відповідач ОСОБА_2 не виконав свої зобовязання, взяті ним на себе згідно з договором позики, та продовжує фактично користуватись позикою.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У звязку з тим, що сторонами в даній справі не було встановлено розмір процентів, то їх розмір має відповідати рівню облікової ставки НБУ.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», за змістом частини другої статті 625 ЦК України інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого у національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації ( плати ) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3 % річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором.

Аналогічна правова позиція, висловлена Верховним судом України в постанові від 19 жовтня 2016 року № 6-2129цс16.

Суд, дослідивши розрахунок позивача позовних вимог в частині стягнення з відповідача процентів за користування позикою, процентів за прострочення повернення позики та інфляційних нарахувань, приходить до висновку про його обґрунтованість, що, відповідно, є підставою для задоволення позовних вимог.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення суд присуджує понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України суд, 525-526, 625, 1046, 1048-1050 ЦК України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 стягнення процентів за користування позикою, індексу інфляції та процентів за прострочення повернення позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (паспорт серії СА № 623212, виданий Запорізьким РВ УМВС України в Запорізькій області 04.12.1997 року, ІПН: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (паспорт серії СО № 782959, виданий Деснянським РУ ГУМВС України в м. Києві 19.03.2002 року, ІНН: НОМЕР_2) заборгованість у розмірі 64 388,38 грн (шістдесят чотири тисячі триста вісімдесят вісім гривень 38 ком), яка складається з : проценти за користування позикою в розмірі 32 692,94 грн ( тридцять дві тисячі шістсот девяносто дві гривні 94 коп).; проценти за прострочення повернення позики в розмірі 6 104, 3 грн( шість тисяч сто чотири гривні 32 коп.; різницю, на яку збільшилась сума позики внаслідок зміни офіційного курсу гривні до долара США в розмірі 25 591, 12 грн( двадцять пять тисяч пятсот девяносто одна гривня 12 коп).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 6890.00 грн.( шість тисяч вісімсот девяносто гривен 00 коп.), зарахувавши його до спеціального фонду Державного бюджету України.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Запорізької області через Запорізький районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя С.В.Яркіна