У х в а л а

іменем україни

2 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ДьоміноїО.О., Маляренка А.В., ПаріновоїІ.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до управління комунального майна Хмельницької міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Гранд-Палас», про визнання права власності на частку в житловому будинку в порядку спадкування та визнання незаконним розпорядження про приватизацію житла, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 3 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_11, оскільки вони проживали разом, позивач прийняв спадщину. 22 вересня

2006 року заведено спадкову справу, але нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через те, що неможливо визначити технічний опис спадкового майна через знесення чи зруйнування будинку.

Згідно проведеного обстеження складено акт, яким встановлено, що один із глиновалькових будинків, успадкований в 1989 році батьком позивача відсутній. Крім того, він довідався що розпорядженням Хмельницької міської ради від 9 листопада 2006 року житловий будинок

АДРЕСА_1 передано у спільну власність ОСОБА_12, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,

ОСОБА_9, ОСОБА_14

На підставі акта від 9 листопада 1924 року № 107 ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_18, ОСОБА_19 в особі їх опікуна, в порядку денаціоналізації від 22 серпня 1924 року, було передано в приватну власність будинковолодіння по АДРЕСА_1, пізніше, будинковолодінню була присвоєна адреса: АДРЕСА_3, АДРЕСА_1, яке складалось із двох глинобитних будинків позначених у інвентарній справі літерами «А» і «Б», а також сараю «В». Будинок «А» став рахуватися за АДРЕСА_3, а будинок «Б» став рахуватись за № АДРЕСА_1.

Пізніше 1/6 частина домомолодіння, яке належало ОСОБА_17 було передано державі в особі місцевої ради депутатів трудящих.

Згодом будинок АДРЕСА_3 в якому знаходились квартири № 1 та № 2 було зруйновано, а будинок № АДРЕСА_1 в якому знаходилась квартира № 3 у

2006 році приватизована відповідачами.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 3 грудня 2015 року, в задоволенні позову

ОСОБА_4 відмовлено.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями,

ОСОБА_4, звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 червня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 3 грудня 2015 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно з ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, вірно виходив із того, що будинок по АДРЕСА_3 перестав існувати як об'єкт права власності ще до смерті ОСОБА_11 внаслідок його знесення чи зруйнування, а будинок по АДРЕСА_1 в 1955 році передано державі в порядку конфіскації. Зазначену частину у 2006 році приватизували ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 Враховуючи вищезазначене, висновки судів про те, що відповідачі не порушили майнових прав ОСОБА_4 на будинок по АДРЕСА_1 є вірними, оскільки у нього не виникло права власності на спірне майно, воно не увійшло до складу спадщини ОСОБА_11

Доводи, на які посилається заявник у своїй касаційній скарзі, висновків суду першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що судами правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 19 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 3 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.О. Дьоміна
А.В. Маляренко
І.К. Парінова