№ 207/4226/15-ц
№ 2/207/331/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Юрченко І.М.,

при секретарі Сівачук А.А.,

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Камянське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа відділ Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Дніпродзержинського міського Управління юстиції про розподіл майна набутого за час шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

Звертаючись до суду, позивач в уточненій позовній заяві зазначила, що у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі ОСОБА_4, вона перебувала з 06 серпня 2005 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Сімейне життя з відповідачем не склалось і з початку лютого 2015 року сімейно-шлюбні відносини між ними були припинені, пізніше відповідач взагалі вигнав її і дитину із їхнього спільного будинку, в якому вони постійно проживали родиною за адресою: м. Дніпродзержинськ, смт. Карнаухівка, вул. Молодіжна, 3, у звязку з чим вона і дитина вимушені були тимчасово проживати у її матері.

Однак, оскільки цей будинок не є особистою власністю відповідача, а є їхнім спільниммайном, вона з дитиною повернулась до будинку з ціллю проживання. Оскільки проживання в одному будинку з відповідачем було неможливим, у серпні 2015 року, чоловік, із будинку пішов, забравшивсі свої особисті речі, коштовності, а також придбаний ними у шлюбі автомобіль і придбаний нею човен з мотором.

28 вересня 2015 року рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська, шлюб між нею і ОСОБА_4 було розірвано.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 21 жовтня 2015 року з ОСОБА_4 були стягнуті аліменти на її користь на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 вересня 2015 року до досягнення дитиною повноліття.

22 квітня 2006 року ними було придбано житловий будинок, розташований за адресою: вул. Молодіжна, 3 у смт. Карнаухівка м. Дніпродзержинська, житловою площею 61,8 кв. м, загальною площею 86,9 кв.м. Оскільки між нею і чоловіком були дуже довірчі стосунки, вона не заперечувала, щоб право власності на будинок було зареєстровано лише на імя відповідача, хоча розуміла, що цей будинок - є спільним майном їхнього подружжя, оскільки придбавалось за їхні спільні кошти. Угоду було посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_6, та зареєстрованого в реєстрі за № 1768.

В ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» право власності на будинок було зареєстровано на імя відповідача в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 19 травня 2006 року.

Вони з чоловіком одразу були зареєстровані в будинку та стали постійно в ньому проживати їхньою родиною.

Однак, у серпні 2015 року відповідач вигнав її з дитиною із їхньогоспільного будинку, посилаючись на те, що він являється єдиним власником нерухомого майна, а вони не мають право в ньому проживати.

Позивач вважає, що житловий будинок по вул. Молодіжній, 3 у смт. Карнаухівка м. Дніпродзержинська є їхнім спільним майном подружжя і вона має на нього такі ж самі права власника, як і відповідач, що заперечується ОСОБА_4, у звязку з чим у теперішній час вона вимушена звертатись з даним позовом до суду, оскільки лише розподіл спільного майна подружжя і визнання за нею права власності на частку житлового приміщення, дозволять їй і надалі, без побоювань бути вигнаною, проживати у будинку та користуватись ним без будь-яких перешкод з боку відповідача.

Оскільки між нею і відповідачем була відсутня будь-яка домовленість щодо розміру часток у спільному майні подружжя при його придбанні, відсутній і шлюбний договір, у добровільному порядку відповідач не бажає поділити їхнє спільне майно, а, навпаки, своїми діями вже зараз фактично позбавляє їх з донькою впевненості та захищеності на майбутнє, позбавляючи їх можливості мешкати в будинку, який є їх єдиним постійним місцем проживання, вважає, що має право просити суд поділити між нею і відповідачем житловий будинок №3 по вул. Молодіжній у смт. Карнаухівка м. Дніпродзержинська відступивши від рівності часток подружжя, врахувавши інтереси малолітньої дитини.

Окрім того, з відповідача на утримання дитини за рішенням суду стягуються аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів його прибутку, що на теперішній час складає 363,75 грн. Відповідно до ЗУ «Про Державний бюджет України», прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 1455 грн., тобто, грошових коштів у сумі 400-500 грн., які сплачує відповідач у якості аліментів, є недостатньо для забезпечення доньки навіть самим необхідним для її життя та розвитку.

З огляду на вищевикладені обставини, вважає за можливе просити суд визнати за нею право власності на 2/3 частини житлового будинку № 3 по вул. Молодіжній у смт. Карнаухівка, а у володінні відповідача залишити 1/3 частину будинку.

Окрім будинку, в період шлюбу, а саме: 26 червня 2012 року, нею і відповідачем, за спільні кошти, був придбаний також автомобіль «Тоуota Саmry», номер кузову JTNBE40K203019842, 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1. Право власності на автомобіль було зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі довідки-рахунку.

Однак, у серпні 2015 року їй стало відомо, що ОСОБА_4 розпорядився їхнім спільним автомобілем, а грошові кошти, отримані від продажу, витратив на свої особисті потреби, з приводу чого вона зверталась до правоохоронних органів, однак їй було розяснено, що між ними склались цивільно-правові відносини і їй було рекомендовано звернутись до суду.

Факт продажу автомобіля був підтверджений і самим відповідачем у його письмових заперечення на її позовну заяву про розподіл майна подружжя, де він зазначив, що: «у серпні 2015 року транспортний засіб було реалізовано в інтересах сімї та з відома позивачки. Так як діючими нормами законодавства одержання письмової згоди від іншого з подружжя при знятті з реєстрації транспортного засобу не передбачено, автомобіль НОМЕР_2, був проданий без письмової згоди на те ОСОБА_1Є.»

Але при цьому відповідач не зазначив, в інтересах чиєї саме сімї були витрачені грошові кошти від продажу їхнього спільного автомобіля, оскільки, при зверненні до суду у вересні 2015 року з позовом про розірвання шлюбу ОСОБА_4 зазначав, і нею це не заперечувалось, що вони не проживають однією сімєю та не ведуть спільного господарства з початку лютого 2015 року, що і було встановлено та відображено в рішенні Баглійського районного суду від 28 вересня 2015 року. Тому, твердження відповідача про те, що вона знала про продаж автомобіля і гроші були реалізовані в інтересах сімї та з її відома, є неправдивими і спростовуються самим же відповідачем.

З урахуванням того, що на теперішній час розподіл автомобіля «Тоуota Саmry», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, є неможливим, оскільки автомобіль був проданий відповідачем третім особам, а грошові кошти він витратив на свої особисті потреби, вона вважає за можливе просити суд стягнути з ОСОБА_4 1/2 частину вартості автомобіля, яка зазначена в наданій відповідачем копії довідки-рахунку від 25 серпня 2015 року, а саме 122 299 грн. (повна вартість автомобіля 244598 грн.)

Стосовно човна «Дніпро» з мотором «Меркурі30», державний реєстраційний номер ДНП0362К, зазначила, що оскільки з лютого 2015 року сімейно-шлюбні відносини між нею і відповідачем були припинені, вона вважала, що і законодавство щодо розподілу майна, придбаного в період шлюбу, не буде поширюватись на правовідносини, які виникли в цей період, і без будь-яких побоювань придбала, за свої особисті кошти в розмірі 4000 доларів США, човен «Дніпро» з мотором «Меркурі30», державний реєстраційний номер ДНП0362К, який і був оформлений на її імя.

Однак, у серпні 2015 року, коли відповідач пішов з будинку, він забрав всі коштовності, свої особисті речі, автомобіль «Тоуota Саmry», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, а також пізніше зі своїм знайомим, без її відома, вивіз належний їй човен «Дніпро» з мотором «Меркурі30», державний реєстраційний номер ДНП0362К, і розпорядився ним за своїм розсудом, посилаючись на те, що це майно хоча і придбано нею, але в період зареєстрованого шлюбу, тому він також має на нього майнові права.

З приводу викрадення у неї човна з мотором, вона звернулась до правоохоронних органів.

Так, у Висновку від 02 грудня 2015 року за матеріалом ЖЕО №454 від 20 листопада 2015 року за фактом заяви ОСОБА_1, правоохоронними органами було встановлено, що у вересні 2015 року ОСОБА_4 спільно зі своїм знайомим ОСОБА_7 вивезли човен «Дніпро» до берега р. Дніпро, після чого ОСОБА_4 залишився біля свого човна. Після чого ОСОБА_4 пояснив, що через деякий час його батько ОСОБА_8 13 вересня 2015 року перевіз зазначений човен за його місцем проживання ІНФОРМАЦІЯ_2, де поставив човен в гараж». Оскільки поліцією було зроблено висновок про те, що між ними склались цивільно-правові відносини, позивачці було відмовлено у порушенні кримінального провадження.

Однак, твердження відповідача щодо повернення їй човна є неправдивими, оскільки після того, як у вересні 2015 року, із гаражу по вул. Молодіжній, 3 у смт. Карнаухівка м. Дніпродзержинська зник належний їй човен «Дніпро», вона забрала ключі від гаража і вони постійно знаходились лише у неї, тому ані відповідач, ані будь-які інші особи не мали доступу до гаражу.

Оскільки, по теперішній час човен знаходиться у відповідача і витребувати у нього належне їй майно вона не може, і човен є неподільною річчю, вважає за доцільне, щоб човен «Дніпро» з мотором «Меркурі 30», державний реєстраційний номер ДНП0362К, залишився у користуванні ОСОБА_4, а їй відповідачем була виплачена грошова компенсація за 1/2 частку човна з мотором. Згідно з п. 22 Постанови Пленуму ВСУ №11 від 21 грудня 2007 року, вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи. Відповідно до звіту про ринкову вартість обєкта нерухомості вартість будинку по вул. Молодіжній, 3 у смт. Карнаухівка м. Дніпродзержинська складає 574 583 (пятсот сімдесят чотири тисячі п'ятсот вісімдесят три) грн.

Згідно з довідкою-рахунком, наданою відповідачем, вартість продажу автомобіля «Тоуota Саmry», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, складає 244 598 (двісті сорок чотири тисячі п'ятсот девяносто вісім) грн. Вартість човна з мотором на час придбання навесні 2015 року, як вона зазначала, складала 4000 доларів США, що на теперішній час еквівалентно 104 000 (сто чотирьом тисячам) грн.

На підставі вищевикладеного позивачка в уточненій позовній заяві просила суд визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 житловий будинок №3 по вулиці Молодіжній у селищі міського типу Карнаухівка міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, житловою площею 61,8 кв. м., загальною площею 86,9 кв. м., автомобіль «Тоуota Саmry», номер кузову JTNBE40K203019842, 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1; човен «Дніпро» з мотором «Меркурі30», 2006 року випуску, державний реєстраційний номер ДНП0362К. Розділити майно, придбане в період знаходження у шлюбі, виділивши позивачу 2/3 частини житлового будинку №3 по вулиці Молодіжній у селищі міського типу Карнаухівка міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, вартістю 383 055,30 грн., частину автомобілю «Тоуota Саmry», номер кузову JTNBE40K203019842, 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 122 299 грн., частку човна «Дніпро» з мотором «Меркурі30», державний реєстраційний номер ДНП0362К, 2006 року випуску, вартістю 52 000 грн., майно на загальну суму 557 354,3 грн., а відповідачу виділи у власність 1/3 частину житлового будинку №3 по вулиці Молодіжній у селищі міського типу Карнаухівка міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, вартістю 191527,70 грн., 1/2 частину автомобілю «Тоуota Саmry», номер кузову JTNBE40K203019842, 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, 122 299 грн., 1/2 частку човна «Дніпро» з мотором «Меркурі30», державний реєстраційний номер ДНП0362К, 2006 року випуску, вартістю 104 000 грн., майно на загальну суму 365826,70 грн. Визнати за ОСОБА_1, право власності на 2/3 частини житлового будинку №3 по вулиці Молодіжній у селищі міського типу Карнаухівка міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, житловою площею 61,8 кв. м., загальною площею 86,9 кв. м., що є підставою для реєстрації права власності в органах Державної реєстрації. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 1/2 частину вартості автомобіля «Тоуota Саmry», номер кузову JTNBE40K203019842, 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, в розмірі 122 299 (сто двадцять дві тисячі двісті девяносто девять тисяч) грн. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 1/2 частину вартості човна з мотором «Меркурі30», державний реєстраційний номер ДНП0362К, 2006 року випуску вартістю 52 000 (пятдесят дві тисячі) грн.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 підтримали уточнені позовні вимоги у повному обсязі, обґрунтувавши їх доводами, викладеними в уточненій позовній заяві від 14.04.2016р., а також зазначили, що вони інших позовних вимог не мають та не підтримують і просять суд розглядати позов в межах вимог, заявлених в останній уточненій позовній заяві від 14.04.2016р. Додатково позивачка також пояснила, що дійсно з відповідачем у них припинені шлюбні стосунки та ведення спільного господарства з лютого 2015року. Відповідач сам про це написав в заяві про розірвання шлюбу і при розлученні вона з цим погодилась. Те, що свідкам, які були допитані у судовому засіданні нічого не було відомо про їх стосунки з відповідачем, а саме те, що сімейні стосунки припинені з лютого 2015 року, не може братись судом до уваги, так як це їх з відповідачем особисте життя і вони не розповідали ані сусідам ані знайомим про їх особисті стосунки. Що стосується її присутності у ресторані на дні святкування дня народження ОСОБА_4, то вона лише допомагала йому організовувати свято, а її друзів на тому святі не було.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Зазначив, що його інтереси у судових засіданнях буде представляти його представник ОСОБА_3 (ар.с.84).

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що дійсно за час шлюбу сторін були придбані житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №3 по вул.Молодіжна в смт Карнаухівка м Дніпродзержинська Дніпропетровської області, автомобіль «Тоуota Саmry», 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та човен «Дніпро» з мотором «Меркурі30». Будинок та автомобіль були зареєстровані на відповідача, а човен на імя позивача. В уточненій позовній заяві про розподіл майна подружжя, набутого в період шлюбу від 14.04.2016 р. позивач зазначає, що згідно діючих норм Сімейного кодексу України майно набуте подружжям за час шлюбу, належіть дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, а тому згідно закону, у разі поділу спірного майна, частки подружжя є рівними. Однак позивач вважає, що суд повинен відступити від засади рівності часток подружжя за обставин того, що існує істотна умова те, що відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї та те, що з позивачкою проживає спільна дитини колишнього подружжя, за умови, що розмір аліментів, які вона одержує, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку дитини та лікування, що передбачено вимогами ч. 2,3 ст. 70 СК України. З даними твердженнями ОСОБА_1 погодитись неможливо, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам. Так, жодних підстав щодо застосування до даних правовідносин вимог ч. 2, 3 ст. 70 СК України немає, так як відповідач по справі надає фінансову допомогу не лише за рішенням суду про стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання дитини, а й додатково на банківську картку дитини перераховує грошові кошти. Крім іншого, порівну з позивачкою проводить час з дитиною, витрачає грошові кошти на одяг, харчі та навчання дитини. Тому, вважає, що дані обставини спростовують твердження позивачки, що після припинення шлюбних відносин, відповідач не надавав матеріальної допомоги на утримання дитини.

У серпні 2015 року транспортний засіб було реалізовано в інтересах сім'ї та з відома позивачки.

Стосовно одержаних від продажу автомобіля грошових коштів, то одержані 244598,00 грн. були частково витрачені на повернення боргу за розпискою у розмірі 5000 доларів США, що були одержані від ОСОБА_9 на потреби сімї (придбання та оформлення човна) та повернутий одразу після одержання грошей за проданий автомобіль, на проведення дня народження відповідача близько 15000,00 грн., на придбання путівки для відпочинку дитини близько 5000,00 грн. та забезпечення щоденних потреб сім'ї, яка до вересня місяця 2015 року проживала разом, враховуючи, що позивачка ніде не працювала та доходу не мала.

Частину грошових коштів, що залишились після продажу автомобіля відповідач залишив позивачці на утримання дитини. Про те, що вдома зникли грошові кошти відповідач наголошував у своїх зверненнях до правоохоронних органів від 14.09.2015 р. та 18.09.2015 р.

Вважає, що дані обставини говорять про те, що відповідач залишив будинок з усіма речами та грошовими коштами, а сам пішов з сімї, оскільки спільне проживання з позивачкою стало нестерпним та не можливим.

Тому вважає, що відсутні підстави стверджувати присвоєння відповідачем одноособово грошових коштів, отриманих від продажу спільного майна подружжя під час перебування у зареєстрованому шлюбі.

Заявлені позовні вимоги відносно човна «Дніпро» з мотором «Меркурі 30», 2006 р.в., державний реєстраційний номер ДНП 0362 К є такими, що не підлягають задоволенню, оскільки на даний час відсутній предмет спору, місце його не відомо, оскільки залишився на зберіганні у позивачки, згідно відповіді правоохоронних органів, наданої самою ОСОБА_1

Враховуючи, що дане майно було зареєстроване за позивачкою, то розпорядитися ним мала можливість лише вона.

Так як на даний час місце знаходження даного обєкту невідоме і належних доказів взагалі його існування також немає, вважає, що дане рухоме майно не повинно входити до об'єктів спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1.

Просила суд прийняти дані заперечення до уваги та у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_10, яка є колегою відповідача по роботі, ОСОБА_11, яка є другом родини сторін та ОСОБА_12, який є їх сусідом у судовому засіданні пояснили, що не було нічого відомо з того приводу що сторони не підтримують шлюбні стосунки з лютого 2015 року, а свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_13 також повідомили суду, що 08.08.2015року вони були запрошені до ресторану на святкування дня народження відповідача. На святі також була присутня позивачка і ніщо з поведінки сторін не свідчило про те, що вони перебувають в сорі.

Згідно ст. 31 ЦПК України позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 11, 31 ЦПК України судом розглянуто позов в межах вимог, викладених в останній уточненій позовній заяві позивача від 14.04.2016 року.

Суд, заслухавши позивача та його представника, представника відповідача, свідків, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, оцінивши кожний доказ окремо, а також докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків:

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом досліджені всі докази надані сторонами, клопотань про витребування та дослідження інших доказів до суду не надходило.

У судовому засіданні встановлено наступне.

У судовому засіданні встановлено, що 06.08.2005 року було укладено шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб(ар.с.12), який було розірвано рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 28 вересня 2015 року, що підтверджується копію рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська (ар.с.97).

Від даного шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження (ар.с.13).

Відповідно до копії листа директора ОКП «Дніпродзержинське БТІ» ОСОБА_14 № 1229 від 15.09.2015 року, згідно даних інвентаризаційної справи, право власності на житловий будинок № 3 розташований за адресою: м. Дніпродзержинськ, смт. Карнаухівка вул. Молодіжна, станом на дату останньої реєстрації 19.05.2006 року, було зареєстровано за: ОСОБА_4 на підставі договору купівлі продажу від 22.04.2006 року, посвідченого ОСОБА_6 приватним нотаріусом Дніпродзержинського МНО, р № 1768 (ар.с.14).

Факт того, що 22.04.2006 року (тобто в період шлюбу сторін) ОСОБА_4 було придбано житловий будинок, який розташований за адресою: м. Дніпродзержинськ, смт. Карнаухівка вул. Молодіжна, № 3 підтверджується копією договору купівлі-продажу від 22.04.2006 року, посвідченого ОСОБА_6 приватним нотаріусом Дніпродзержинського МНО, р № 1768 (ар.с.59) та витягом з державного реєстру правочинів (ар.с.60).

Відповідно до копії технічного паспорту власником житлового будинку № 3 по вул. Молодіжна у смт. Карнаухівка м. Дніпродзержинська є ОСОБА_4 (ар.с.61).

Відповідно до висновку про оціночну вартість житлового будинку за адресою: м.Дніпродзержинськ, смт. Карнаухівка вул. Молодіжна, 3 від 23.03.2016 року оціночна вартість житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: м.Дніпродзержинськ, смт. Карнаухівка вул. Молодіжна, 3 станом на 23.03.2016 року склала: 574583,00 грн. без урахування ПДВ (ар.с. 99-118).

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу за ОСОБА_4 26.06.2012 р. на підставі довідки-рахунку на праві власності було зареєстровано автомобіль Тоуota Саmry», номер кузову JTNBE40K203019842, 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (ар.с.55).

Відповідно до довідки-рахунку ОСОБА_12 ААЕ від 25 серпня 2015 року (ар.с.56) автомобіль Тоуota Саmry», номер кузову JTNBE40K203019842, 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 було продано ОСОБА_15 за 244597грн. 19коп.

Відповідно до копії договору купівлі продажу № 03/11 від 03.11.2014 року, ОСОБА_1 придбала моторний човен «Дніпро» та двигун «Меркурі30» за 10000грн. 00коп. (ар.с.144-145). Згідно з відповіддю Державної служби України з безпеки на транспорті від 06.04.2016 року (ар.с.140) зазначено, що відповідно до електронної версії Судної книги України СКУ №028 під номером 0346 від 30.05.2015р. зареєстровано моторне судно «Дніпро», 1980 року побудови, з двигуном «Меркурі МЕ 30Е» №ON066611 з потужністю 30 к.с., присвоєний бортовий номер «ДНП-0362-К», судновласник ОСОБА_1. Вищезазначене судно було зареєстроване відповідно до договору купівлі-продажу від 03.11.2014 №03/11.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч. 2 ст. 60 Сімейного кодексу України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч .2 ст.372 Цивільного Кодексу України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно з п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включає загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Разом з тим у судовому засіданні було встановлено, що ніхто з сторін не може довести суду чи існує в дійсності на час розгляду справи човен «Дніпро» з мотором «Меркурі30».

Так як на даний час місце знаходження даного обєкту невідоме і належних доказів взагалі його існування також немає, суд вважає, що дане рухоме майно не повинно входити до об'єктів спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1.

Тому суд приходить до висновку, що не можливо вирішувати питання про поділ човна, так як взагалі нічого невідомо щодо існування даного човна як предмету матеріального світу на час розгляду справи.

Заявлені позовні вимоги відносно човна «Дніпро» з мотором «Меркурі 30», 2006 р.в., державний реєстраційний номер ДНП 0362 К є такими, що не підлягають задоволенню, оскільки на даний час відсутній предмет спору, місце його знаходження не відомо та не встановлено працівниками поліції.

Вирішуючи вимоги позивачки щодо поділу автомобіля суд виходив з наступного.

При визначенні майна, яке підлягає поділу, необхідно вирішити питання, коли саме сторонами припинений шлюб; обсяг спільного майна, нажитого на час ведення спільного господарства; джерел його придбання, наявності боргів подружжя за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Частиною 4 ст. 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

При цьому, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 3 ст. 61 СК України) та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном (ст. 63 СК України).

Таким чином, один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя 1/2 частину вартості майна, яке відчужено в період зареєстрованого шлюбу між ними у тому випадку, зокрема якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби.

Вказане узгоджується із роз'ясненнями п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з якими у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначала, що вона не була обізнана про наміри відповідача відчужити спірний автомобіль та не давала згоди на таке відчуження.

Більш за це у судовому засіданні було встановлено, що 04.09.2015 року ОСОБА_4 до Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська було подано позовну заяву про розірвання шлюбу, в якій він сам особисто зазначив, що з початку лютого 2015 року вони з ОСОБА_1 фактично припинили шлюбні відносини та перестали вести спільне господарство (ар.с.96). Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 28 вересня 2015 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було розірвано. Окрім цього вказаним рішенням було встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини з лютого 2015 року, а відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

На підставі вищезазначеного суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 здійснив відчуження автомобіля 25.08.2015року проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї, адже через десять днів після продажу автомобіля ним було подано позов про розірвання шлюбу і цьому позові він сам вказав, що припинив сімейні стосунки та ведення спільного господарства з ОСОБА_1 ще з лютого 2015 року.

Суд не приймає до уваги свідчення свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, які у судовому засіданні пояснили, що на святкуванні 08.08.2015 року дня народження ОСОБА_4 була присутня позивачка ОСОБА_1, так як сумісне святкування в ресторані не може свідчити про наявність шлюбних відносини та ведення спільного господарства.

Також суд не приймає заперечення відповідача стосовно того, що одержані від продажу автомобіля 244598,00 грн., були частково витрачені на повернення боргу за розпискою у розмірі 5000 доларів США, що були одержані від ОСОБА_9 на потреби сімї (придбання та оформлення човна) та повернутий одразу після одержання грошей за проданий автомобіль, на проведення дня народження відповідача близько 15000,00 грн., на придбання путівки для відпочинку дитини, близько 5000,00 грн. та забезпечення щоденних потреб сім'ї, яка до вересня місяця 2015 року проживала разом, з наступних підстав.

Відповідно до договору купівлі продажу № 03/11 від 03.11.2014 року, ОСОБА_1 придбала моторний човен «Дніпро» ще в 2014 році за 10000грн., а отже є невідомим навіщо відповідач аж через півроку після купівлі човна, а саме 28.04.2015 року (згідно з розпискою на ар.с. 163) брав у борг таку суму як 5000 доларів. З наданих суду копій розписок (ар.с.162-163) ніяким чином не можна встановити за для яких цілей брався борг відповідачем, бо в них про це нічого не вказано. Також суд не приймає до уваги посилання відповідача, що кошти від продажу автомобіля були витрачені на забезпечення щоденних потреб сім'ї, яка до вересня місяця 2015 року проживала разом. По-перше, автомобіль продано 25.08.2015р., а отже період з 25.08.2016р до 01.09.2015р. становить лише 6 днів, таким чином зі слів відповідача на щоденні потреби сімї за шість днів була витрачена вартість автомобіля «Тоуota Саmry», що суд сприймає критично. По-друге, в своїй позовній заяві про розірвання шлюбу позивач сам вказує на те, що з лютого 2015 року він не підтримував шлюбі стосунки з позивачкою та не вів з нею спільного господарства, даний факт встановлено рішенням суду від 28.09.2015року, що свідчить про те, що отримані від продажу автомобіля кошти він не тратив на потреби сімї, якої за його ж заявою в нього на час продажу автомобіля вже фактично не було.

Суд також не приймає до уваги посилання відповідача, що кошти від продажу автомобіля в сумі 15000грн. були витрачені на проведення його дня народження, адже це його день народження, а не день народження позивачки. Окрім цього ніяких підтверджуючих документів з даного приводу суду надано не було та і день народження відповідача відбувся до дня продажу автомобіля, а саме 08.08.2015р..

Також у судовому засіданні було встановлено, що 19.09.2015 року позивачка зверталась до Баглійського РВ з приводу угону автомобіля «Тоуota Саmry», державний реєстраційний номер НОМЕР_1. Відповідно до висновку за матеріалами ЖЕО №9462 від 19.09.2015 року (ар.с.170) було встановлено, що у серпні 2015 року ОСОБА_1 стало відомо, що ОСОБА_4 здійснив продаж даного автомобіля, під час продажу вона не була присутня та не надавала ніяких дозволів, однак позивачу було розяснено, що між ними склались цивільно-правові відносини і їй було рекомендовано звернутись до суду (ар.с.170).

Таким чином суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача 1/2 частини вартості автомобіля «Тоуota Саmry», підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо поділу будинку суд виходив з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до 3 ст. 70 Сімейного кодексу України, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Разом з цим у судовому засіданні було встановлено, що рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська від 21 жовтня 2015 року з відповідача на користь позивачки були стягнуті аліменти на утримання їх спільної дитини ОСОБА_5, 19.08.2006р.н. (ар.с.34). Позивачка сама у судовому засіданні підтвердила, що окрім офіційних аліментів, які перераховуються бухгалтерією підприємства, де працює відповідач, ОСОБА_4 ще добровільно перераховує на особисту картку доньки в Приватбанку додаткові кошти. Даний факт також підтверджується квитанціями Приватбанку (ар.с.66-74, 158-162). Також у судовому засіданні позивачка не заперечувала факту спілкування дитини з батьком, а свідок ОСОБА_12, який є сусідом позивачки у судовому засіданні підтвердив, що по-вихідним ОСОБА_4 приходить до дитини, допомагає матеріально. При цьому суд також враховує той факт, що позивачка з дитиною продовжують мешкати у спільному будинку подружжя, а відповідач вимушений орендувати квартиру для свого проживання, чого позивач не заперечувала у судовому засіданні.

На підставі зазначеного суд приходить до висновку, що не має законних підстав для збільшення частки позивачки стосовно будинку, який було придбано у період шлюбу, а тому частки сторін щодо будинку повинні бути рівними, тобто по 1/2 частці кожному.

Керуючись ст. 10,11, 60, 61, 209, 212-215, 218, 292,294 ЦПК суд,

ВИРІШИВ:

Позовнні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа відділ Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Дніпродзержинського міського Управління юстиції про розподіл майна набутого за час шлюбу, - задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 житловий будинок №3 по вулиці Молодіжна у селищі міського типу Карнаухівка міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, житловою площею 61,8 кв. м., загальною площею 86,9 кв. м., автомобіль «Тоуota Саmry», номер кузову JTNBE40K203019842, 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Розділити майно, придбане в період знаходження у шлюбі, виділивши ОСОБА_1 1/2 частини житлового будинку №3 по вулиці Молодіжна у селищі міського типу Карнаухівка міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, вартістю 287291, 50 грн. та 1/2 частину автомобілю «Тоуota Саmry», номер кузову JTNBE40K203019842, 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 122 298,60 грн., а ОСОБА_4 виділити у власність 1/2 частину житлового будинку №3 по вулиці Молодіжна у селищі міського типу Карнаухівка міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, вартістю 287291, 50 грн. та 1/2 частину автомобілю «Тоуota Саmry», номер кузову JTNBE40K203019842, 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 122 298,60 грн.,

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 право власності за кожним по 1/2 частини житлового будинку №3 по вулиці Молодіжній у селищі міського типу Карнаухівка міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, житловою площею 61,8 кв. м., загальною площею 86,9 кв. м., що є підставою для реєстрації права власності в органах Державної реєстрації.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 1/2 частину вартості автомобіля «Тоуota Саmry», номер кузову JTNBE40K203019842, 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, в розмірі 122 298 (сто двадцять дві тисячі двісті девяносто вісім гривен). 60коп.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 3654грн.00коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 1477, 64грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у сумі 441, 90грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги особами, які брали участь у справі у десятиденний строк з дня проголошення рішення, особами, які брали участь у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.М. Юрченко