Ухвала

іменем україни

03 березня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Писана Т.О., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди та процентів від простроченої суми,

в с т а н о в и в:

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2016 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1 243,99 грн, з яких: 1 173,69 грн - заборгованість по процентам від простроченої суми, 70,30 грн - інфляційне збільшення. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить вказані судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити на таких підставах.

Суд першої інстанції, керуючись статтями 549, 625 ЦК України, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно виходив із того, що оскільки зобов'язання в повному обсязі не було виконано, кошти позивачу не повернуті, відповідач несе відповідальність відповідно до умов договору позики, у зв'язку з несвоєчасним поверненням коштів. Крім того, у разі прострочення виконання грошового зобов'язання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також проценти, розмір яких встановлений договором за весь час прострочення.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року в справі № 6-37цс15, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Вимоги матеріального та процесуального права при розгляді справи судами додержані.

Встановлено, що місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про задоволення позову. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень не вбачається порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_2 на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди та процентів від простроченої суми.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ Т.О.Писана