АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції: Оксюта Т.Г.
№ 22-ц/796/4131/2016 Доповідач: Шебуєва В.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

секретар Троц В.О.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 18 січня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Служба у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, про припинення права власності,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 18 січня 2016 року задоволено позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Служба у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, про припинення права власності.

Припинено право власності ОСОБА_1 на ј частину житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 151,1 кв.м., жилою площею 74,7 кв.м.

Визнано за ОСОБА_2, та ОСОБА_3 право власності на ј частину житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 151,1 кв.м., жилою площею 74,7 кв.м.

Виплачено ОСОБА_1 внесені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рахунок компенсації за припинення права власності на ј частину житлового будинку АДРЕСА_1 грошові кошти в сумі 278800,00 грн., внесені на депозитний рахунок Солом'янського районного суду м. Києва згідно платіжних доручень НОМЕР_2 та НОМЕР_2 від 04 грудня 2015 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судовий збір в сумі 2788,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Посилається на порушення норм матеріального та процесуального та помилковість висновку суду першої інстанції про наявність підстав для припинення його права власності на частку житлового будинку АДРЕСА_1. Суд не врахував, що житловий будинок АДРЕСА_1 є його єдиним житлом. В господарських будівлях біля будинку він зробив майстерню, де здійснює свою трудову діяльність. Припиняючи його право власності на частину будинку, суд не вирішив питання щодо його права власності на господарчі будівлі і споруди.

В апеляційній інстанції ОСОБА_1 і його представник підтримали апеляційну скаргу та просять її задовольнити.

Представник ОСОБА_2, ОСОБА_3 просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Представник Служби у справах дітей Солом'янської районної в м.Києві державної адміністрації вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню.

В судове засідання треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 не з'явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.

Вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, відповідач ОСОБА_1, та треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належить ј частина житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору міни від 11 травня 1997 року, посвідченого ОСОБА_7, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрованого в КП «КМБТІ» 02 квітня 1999 року за реєстром №11024 (а. с. 28-29).

ОСОБА_1 на праві власності належить ј частини зазначеного житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 серпня 2003 року, виданого державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в КП «КМБТІ» 15 серпня 2003 року (а. с. 36).

ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на праві власності в рівних частинах належить Ѕ частина житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 січня 1983 року, виданого Першою Київською державною нотаріальною конторою (а. с. 37-42).

Умовно житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 151,1 м.кв. складається з двох квартир: квартира НОМЕР_2, загальною площею 78,7 м.кв. складається з: коридору - 12,8 м.кв.; житлової кімнати - 17,1 м.кв.; ванної кімнати - 3 м.кв.; туалету - 1,7 м.кв.; комори - 1,2 м.кв.; житлової кімнати - 22,8 м.кв.; житлової кімнати - 20,3 м.кв.; квартира № 2, загальною площею 72,4 м.кв. складається з: коридору - 5,4 м.кв.; вбиральні - 1,8 м.кв.; ванної кімнати - 4,2 м.кв.; кухні - 13,3 м.кв.; житлової кімнати -18,1 м.кв.; житлової кімнати -19,2 м.кв.; сіней -10,4 м.кв.

Між співвласниками житлового будинку склався певний порядок користування, відповідно до якого позивачі та відповідач користуються квартирою НОМЕР_2, а треті особи - квартирою НОМЕР_1.

В липні 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Служба у справах дітей Солом'янської районної в м.Києві державної адміністрації, про припинення права власності. Просили припинити право власності ОСОБА_1 на ј частину житлового будинку АДРЕСА_1 з виплатою грошової компенсації вартості його частки в розмірі 278800,00 грн. Також просили визнати за ними право власності на вказану частку ОСОБА_1

Суд першої інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3, виходячи з того, що частка ОСОБА_1 у праві власності на житловий будинок є незначною та не може бути виділена в натурі. Спільне користування будинком є неможливим, припинення права ОСОБА_1 на частку у праві спільної часткової власності не завдасть йому істотної шкоди, оскільки ОСОБА_1 не проживає у житловому будинку АДРЕСА_1.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною 1 ст. 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Відповідно до змісту вказаної статті для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_2 і ОСОБА_3, відповідач ОСОБА_1 посилався на відсутність у нього іншого житла, а також те, що у господарській споруді будинковолодіння АДРЕСА_1 він здійснює свою трудову діяльність.

Як вбачається з матеріалів справи, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно інформація щодо реєстрації за ОСОБА_1 прав на нерухоме майно відсутня .(а. с. 175).

Обґрунтовуючи висновок, що позбавлення права власності на частку в житловому будинку не завдасть істотної шкоди ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того , що відповідач проживає в квартирі АДРЕСА_1, яка належить на праві власності його колишній дружині ОСОБА_8 та її сину ОСОБА_9

Колегія суддів апеляційної інстанції даний висновок суду вважає помилковим, оскільки наявність у колишньої дружини ОСОБА_1 права власності на житло не підтверджує право законного користування ним відповідача.

В суді апеляційної інстанції представник позивачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 визнав факт відсутності у ОСОБА_1 права власності на інше жиле приміщення або його частку, а також факт відсутності у відповідача законного користування іншим житлом.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про припинення права відповідача на належну йому частку у житловому будинку АДРЕСА_1. При цьому поза увагою суду залишилась та обставина, що частка відповідача у спільному майні не є незначною та дорівнює частці позивачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3

Припинення права на частку спільному майні, яке є єдиним житлом ОСОБА_1, завдає істотної шкоди інтересам відповідача, а тому не відповідає положенням п.4 ч.1 ст. 365 ЦК України.

Враховуючи викладене, рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 18 січня 2016 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 18 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Служба у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, про припинення права власності.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді