Справа № 310/960/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Панченко Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Порше Мобіліті» звернулось з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів у якому зазначило, що між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 10.09.2013 року було укладено кредитний договір №50010457, відповідно до якого позивач надав відповідачу 85 710,04 грн., що еквівалентно на дату укладення договору 10 478,00 доларів США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, для придбання автомобіля марки VW Polo Sedan. Сторонами 11.09.2013 року укладено договір застави зазначеного транспортного засобу. Поручителем ОСОБА_1 виступила ОСОБА_2 Відповідач ОСОБА_1 не виконує зобовязання за договором та не сплачує грошові кошти, що підлягають оплаті за його умовами. Станом на 26.01.2016 року виникла заборгованість за несплаченими щомісячними платежами за договором складає 71 016,99 грн. Станом на 25 грудня 2015 року сума кредиту за договором, за виключенням заборгованості за щомісячними платежами за період з серпня 2014 року до грудня 2015 року, яка підлягала поверненню, становить у еквіваленті 6 258,35 доларів США, що відповідно до обмінного курсу валют 23,050 грн./дол. США ПАТ «Креді ОСОБА_3» чинного станом на 25.12.2015 року складає 144 254,97 грн. Крім того, станом на момент подання позовної заяви плата процентів за користування кредитом за період з 01.01.2016 року по 26.01.2016 року склала 1 031,42 грн. Невиконання умов договору ТОВ «Порше Мобіліті» відповідачами спричинено збитки, які складаються з послуг ТОВ «Юридична фірма Вернер» з підготовки позовної заяви, представництва інтересів позивача в суді в сумі 6000 грн., а також витрат здійснених позивачем від імені ОСОБА_1 страхових платежів на користь страхової компанії, які складають 26 338,00 грн. Загальна сума інфляційних втрат позивача через невиконання ОСОБА_1 зобовязань за кредитним договором складає 14 828,67 грн. Позивач просив стягнути з відповідачів грошові кошти в загальній сумі 263 470,05 грн.

У судове засідання представник позивача не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності.

Відповідачі в судове засідання не зявились, про слухання справи повідомлені належним чином.

Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що ТОВ «Порше Мобіліті», яке є кредитною установою уклало з ОСОБА_1 кредитний договір № 50010457 від 10.09.2013 року, відповідно до якого позивач зобов'язався надати відповідачці кредит у сумі 85 710,04 гривень, що еквівалентно 10 478,00 доларам США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою 9,90 %, з призначенням для придбання автомобіля марки VW Polo Sedan, а відповідачка зобов'язалася прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачеві кредит у повному обсязі (а.с.12).

ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 уклали та підписали загальні умови кредитування, які виклали у формі додатку до кредитного договору, які є невідємною частиною кредитного договору (а.с.13-20).

Сторонами кредитного договору складено графік погашення кредиту (а.с.21-23).

Крім того, 11.09.2013 року між позивачем та відповідачкою було укладено договір застави транспортного засобу №50010457 згідно якого з метою забезпечення виконання зобов'язань відповідачки за кредитним договором ОСОБА_1 передала в заставу банку придбаний нею автомобіль (а.с.24-28).

За правилами ч. ч. 1 та 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно п. 1.3.1. додатку до кредитного договору розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту, визначено в гривні на день укладання кредитного договору у графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків в гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного в кредитному договорі.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України розмір і порядок отримання процентів за договором позики встановлюється договором. Правила ст. 1048 ЦК України поширюються і на відносини за кредитним договором (ч. 2 ст. 1054 ЦК України).

Згідно пункту 2.4. додатку до кредитного договору нарахування процентів здійснюється щомісячно: 15 числа поточного місяця. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом «30/360» (для цілей розрахунку один календарний місяць складається з 30 днів, при цьому умовно в році 360 днів). Проценти нараховуються на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою, відповідно до Графіку погашення.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобовязання мають виконуватись належним чином, відповідно до закону та умов договору.

Частиною 1 ст. 520 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні, встановлений строк (термін) то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що позивачем належним чином виконано взяті на себе зобов'язання за кредитним договором та надано відповідачу суму кредиту в повному обсязі. Натомість, як вбачається з матеріалів справи, відповідач належним чином не виконав умови договору щодо вчасного повернення суми кредиту та сплати відсотків за його користування, оскільки з серпня 2014 року по грудень 2015 року не сплатив щомісячні платежі за договором відповідно до графіку погашення кредиту (а.с.21) та виставленими рахунками-фактурами (а.с.29-45) на загальну суму 71 016,99 грн. Враховуючи викладене зазначені грошові кошти підлягають стягненню з відповідача.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Пунктом 3.3 додатку до кредитного договору передбачено, що позичальник зобовязаний повернути компанії у повному обсязі суму кредиту протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу позичальником (для фізичних осіб) та протягом 5 (пяти) календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу позичальником (для фізичних осіб-підприємців та юридичних осіб). Якщо з будь-яких причин повідомлення на буде отримано, перебіг вказаного строку починається з дати відправлення цього повідомлення.

Позивач не мав можливості направити відповідачу вимоги про сплату заборгованості поштовим звязком, оскільки з 08.04.2015 року УДППЗ «Укрпошта» не здійснює пересилання пошти на територію населених пунктів Шахтарського району Донецької області і вимога про дострокове повернення кредиту була опублікована в газеті «Урядовий курєр» №242 від 25.12.2015 року (а.с.46-50), тому суд вважає, що повідомлення отримано відповідачем ОСОБА_1 25.12.2015 року і останнім днем повернення кредиту в добровільному порядку є 24.01.2016 року.

Судом встановлено, що станом на 25 грудня 2015 року сума кредиту за договором, за виключенням заборгованості за періодичними щомісячними платежами за період з серпня 2014 року до грудня 2015 року, яка підлягає поверненню на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України та п. 33 додатку до кредитного договору становить 6 258,35 доларів США, що відповідно до обмінного курсу валют, який складає 23,050 грн./долар США ПАТ «Креді ОСОБА_3» станом на 25.12.2015 року складає 144 254,97 грн., тому зазначені грошові кошти підлягають стягненню.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору №50010457 від 10.09.2013 року сторонами узгоджено процентну ставку в розмірі 9,9 %. Виходячи з розрахунку позивача плата процентів за користування кредитом за період з 01.01.2016 року 26.01.2016 року склала 1 031,42 грн. Розглядаючи позов в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що з відповідачів підлягає стягненню зазначена сума за користування грошовими коштами.

Крім наведених сум, позивач просив стягнути збитки в сумі 32 338,00 гривень, які складаються з витрат на надання юридичних послуг та компенсації витрат на страхування предмету застави.

Позивач просив стягнути з відповідача збитки в розмірі 6000 грн., які є вартістю послуг ТОВ «Юридична фірма «Вернер» з надання правової допомоги. На підтвердження цього надав суду договір про надання юридичних послуг №24/2010 від 15.10.2010 року (а.с.51-56) та додаткові угоди до нього від 09.01.2013 року, 10.08.2015 року (а.с.57-60, 61-64), заявку про надання юридичних послуг №395 (а.с.65), рахунок фактуру №65 (а.с.66), акт № 65 від 05.01.2016 року про надання послуг (а.с.67), платіжне доручення про оплату 20.01.2016 року 5000 грн. за послуги, але суд вважає, що зазначена сума фактично є судовими витратами виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 3 ст. ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи належить зокрема, витрати на правову допомогу та витрати сторін та їх представників, що пов'язаних з явкою до суду.

Процесуальне становище особи, яка надає правову допомогу, її права і порядок вступу у процес визначені ст. 56 ЦПК України. Зазначені особи відносяться до інших учасників процесу.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦПК правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги, але на теперішній час відсутній закон, який визначає, які саме фахівці у галузі права мають право на надання правової допомоги.

У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Частиною 1 ст. 84 ЦПК України передбачено, що витрати на правову допомогу складаються з витрат пов'язаних з оплатою такої допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права.

Пунктами 47, 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року, передбачено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59, Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

При стягнення витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 ЗУ від 05 липня 2012 року №5076-V-І «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»), або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12,42,56, ЦПК України).

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84,88,89 ЦПК України.

Таким чином, судом встановлено, що позивачу правова допомога надавалася ТОВ «Юридична фірма «Вернер», тому такий вид понесених витрат за діючим законодавством не підлягає відшкодуванню.

Пунктом 5.5 додатку до кредитного договору передбачено, що ОСОБА_1 забезпечує страхування майна, яким забезпечено виконання зобовязання позичальника за кредитним договором, протягом усього строку дії кредитного договору в страховій компанії, яка авторизована компанією.

Що стосується позовних вимог про сплату 26 338,00 страхових платежів на користь ПрАТ страхова компанія «Уніка», який не був сплачений відповідачем за умовами п. 5.5 додатку до договору, то позивачем надані копії рахунків-фактур та платіжних документів (а.с.69-128), що підтверджують їх оплату замість ОСОБА_1 на підставі п. 5.6 додатку до кредитного договору від 10.09.2013 року в зазначеній сумі, тому ці грошові кошти підлягають відшкодуванню.

Суд вважає, що вказана вимога є обґрунтованою, оскільки у відповідності з п. 5.6. додатку до кредитного договору у разі якщо позичальник не сплатить суми страхових платежів на користь страхової компанії у строки, обумовлені договором страхування, вказаним у пункті 5.5. цього договору, позичальник дає згоду і доручає компанії здійснити від імені і за рахунок позичальника сплату страхових платежів, передбачених таким договором страхування, на користь страхової компанії. Позичальник компенсує компанії витрати, понесені останньою у зв'язку із виконанням даного доручення, в порядку передбаченому п. 1.7.3. кредитного договору.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, тому заявлені позивачем 14 828,67 грн. втрат від інфляції підлягають стягненню.

Згідно з ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Враховуючи, що ОСОБА_2 виступила поручителем ОСОБА_1 (а.с.12, 13-20), тому вона повинна відповідати за позовом разом з останньою в солідарному порядку.

На підставі ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідачів в рівних частинах.

Керуючись ст. ст. 56, 79, 84, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 11, 520, 526, 533, 543, 554, 625, 1048, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» заборгованість у сумі 257 470 грн. 05 коп.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» по 1931,03 грн. судового збору

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя