У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

27 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Попович О.В.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за касаційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» - Шуліки АліниВолодимирівни на рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 24 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 27 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк") звернулося до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що відповідно до кредитного договору від 11 червня 2007 року ОСОБА_6 отримала кредит у розмірі 21 600, 00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22, 80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 10 березня 2014 року має заборгованість - 12569, 73 грн, яка складається з: 4330, 33 грн - заборгованість за кредитом, 4323, 35 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3079, 40 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом; 250, 00 грн - штраф (фіксована частина), 586, 65 грн - штраф (процентна складова).

На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором в сумі 12 569, 73 грн та судові витрати.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2014 року дану справу за позовом ПАТ "КБ "ПриватБанк" передано на розгляд Олександрівському районному суду Донецької області.

Рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 24 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 27 травня 2014 року, в задоволенні позову ПАТ КБ "ПриватБанк" відмовлено.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк»

Шуліка А.В., посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ПАТ «КБ «ПриватБанк» - Каракоці О.Р., обговоривши доводи касаційної скарги відповідно до матеріалів справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 11 червня 2007 року між банком та ОСОБА_6, на підставі заяви останньої, укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 900 грн. на платіжну картку "Універсальна" № 545…….5066 зі сплатою 1,9 % на місяць на залишок заборгованості та щомісячної комісії в розмірі 1% (а.с. 10).

Даних про строк дії платіжної карти матеріали справи не містять.

Розділом 5 Умов та Правил надання банківських послуг, що є додатком до Заяви про надання кредитної лінії, врегульовано порядок погашення боргових зобов'язань у залежності від того, чи встановлений за платіжною карткою мінімальний обов'язковий платіж.

Так, згідно до п.5.3 розділу 5 Умов та Правил, строки і порядок погашення по кредиту по платіжним карткам з встановленим мінімальним обов'язковим платежем, наведений в Пам'ятці клієнта, яка є невід'ємною частиною договору, платіж за такою карткою включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами, і частку заборгованості за кредитом.

Згідно до п.5.4 Умов та Правил строк погашення по кредиту по платіжним карткам без встановленого мінімального обов'язкового платежу здійснюється в частині погашення процентів щомісячно за попередній місяць, а щодо строку погашення кредиту у повному обсязі - не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці.

Матеріали справи містять розрахунок заборгованості за платіжною карткою № 545…….5066, що складена станом на 1 листопада 2014 року, за даними якої останнє погашення заборгованості за платіжною карткою відбулось 23 червня 2010 року, а останнє зняття коштів - 29 червня 2010 року (а.с.58-61).

Звернувшись до суду з позовом, банк посилався на те, що платіжна картка є дійсною до часу звернення до суду, ОСОБА_6 не виконує обов'язок щодо погашення кредитної заборгованості, тому утворилась заборгованість станом на 10 березня 2014 року.

Разом з тим, даних щодо дії строку платіжної картки у справі немає.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з недоведеності позовних вимог, зокрема з того, що позивач не надав докази, які б підтверджували строк дії платіжної карти та обставин щодо її пролонгації, та доказів порушення відповідачкою умов договору щодо повернення кредитних коштів та розміру боргу.

Так, на підставі ст. 13 ЦК України особа здійснює цивільні права у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Стаття 16 ЦК України надає кожній особі право звернутися до суду за захистом свого особистого порушеного немайнового або майнового права та інтересу. На підставі ч.3 цієї ж статті суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу, тобто у разі відсутності порушеного права.

Відмовляючи у задоволенні позову суди виходили з того, що позивачем не доведено обставин щодо строку дії кредитного договору у вигляді ліміту на платіжну кредитну картку, а виникнення заборгованості станом саме на 2014 рік.

З такими висновками судів погодитися не можна.

Судами залишено поза увагою те, що відповідно до пункту 2.1.1.2.11 Умовкартка дійсна до останнього календарного дня місяця указано на ній.

Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці.

За змістом пункт 2.1.1.2.1 Умов для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у пам'ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг.

Після настання зазначеного на картці терміну її дії банком випускається картка на новий термін, згідно діючих тарифів (п. 2.1.1.2.12 Умов).

Пунктом 2.1.1.2.3 Умов встановлено, що після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту.

Крім того, пунктом 2.9 Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням затвердженим постановою Національного банку України від 19 квітня 2005 року № 137 визначено, що кредитна лінія під операції з платіжними картками відкривається банком на визначений термін та в межах установленого договором ліміту (заборгованості або граничної суми) кредитування.

Відмовляючи у задоволенні позову суди не в повній мірі з'ясували всі обставини по справі, не з'ясували кінцевий термін картки.

Стаття 60 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому посилання в касаційній скарзі на те, що суду безпідставно відмовив у задоволенні позову у зв'язку із пропуском строку позовної давності, є безпідставними, оскільки банку відмовлено у задоволенні позову, оскільки банк не довів своїх позовних вимог, а не у зв'язку пропуску строку позовної давності.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений, а також на те, що після закінчення строку дії договору банк не видавав боржнику грошових коштів і нової платіжної картки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 12 листопада 2014 року № 6-167 цс14; 6- 133 цс 14 від 01 жовтня 2014.

За таких обставин судові рішення підлягають скасуванню на підставі ч. 2 ст. 338 ЦПК України з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» - Шуліки Аліни Володимирівни задовольнити.

Рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 24 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 27 травня 2015 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції на новий судовий розгляд

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: Т.П. Дербенцева

Д.О.Остапчук

О.В.Попович

В.О.Савченко