У х в а л а

29 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М.,

Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 31 липня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 березня 2016 року у справі за позовом прокурора Чернігівської області до Чернігівської міської ради, ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, визнання недійсним державного акта про право власності на земельну ділянку та скасування запису про державну реєстрацію права власності, треті особи: реєстраційна служба Чернігівського міського управління юстиції, департамент культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації,

в с т а н о в и л а :

Новозаводський районний суд м. Чернігова рішенням від 29 квітня 2015 року у задоволенні позову прокурора Чернігівської області відмовив.

Апеляційний суд Чернігівської області рішенням від 31 липня

2015 року рішення суду першої інстанцій скасував, ухвалив нове рішення, яким постановив визнати незаконним пункт 1.25 рішення Чернігівської міської ради про передачу у власність земельної ділянки та визнати недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 10 березня 2016 року касаційні скарги ОСОБА_4 та Чернігівської міської ради на рішення суду апеляційної інстанції відхилила.

10 червня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 31 липня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 березня 2016 року з передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначених судових рішень, передбачену пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанови Верховного Суду України

від 29 жовтня, 23 грудня 2014 року, 25 березня, 1 липня та 16 вересня

2015 року, 17 лютого 2016 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положенням пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився суд касаційної інстанцій, виходив з того, що під час передачі спірної земельної ділянки відповідачу дозвіл на розроблення документації із землеустрою не надавався, проект землеустрою не розроблявся, межі земельної ділянки до передачі її у власність не встановлювались, державна експертиза землевпорядної документації не проводилась, а сама земельна ділянка знаходиться в межах території пам'ятки археології місцевого значення. Суди також установили, що позов заявлено в межах позовної давності.

Разом з тим у наданих для порівняння постановах Верховного Суду України містяться такі правові висновки:

- в постанові від 29 жовтня 2014 року суд зазначив, що відповідно до статті 261 Цивільного кодексу України для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав;

- в постановах від 23 грудня 2014 року, 1 липня 2015 року та 17 лютого 2016 року суд вказав, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів;

- в постанові від 25 березня 2015 року суд зазначив, що прокурор здійснює представництво органу, в інтересах якого він звертається до суду на підставі закону (процесуальне правонаступництво), а тому положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів, але не наділяє прокурора повноваженнями ставити питання про поновлення позовної давності за відсутності такого клопотання з боку самої особи, в інтересах якої прокурор звертається до суду;

- в постанові від 16 вересня 2015 року суд звернув увагу на те, що перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів, як суб'єктів владних повноважень, довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Таким чином, підстави для перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 березня

2016 року у зв'язку з її невідповідністю викладеним у постановах Верховного Суду України від 29 жовтня, 23 грудня 2014 року, 25 березня, 1 липня,

16 вересня 2015 року, 17 лютого 2016 року висновкам відсутні, оскільки судове рішення, про перегляд якого подано заяву, не суперечить зазначеним висновкам.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що заява є необґрунтованою, а тому в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом прокурора Чернігівської області до Чернігівської міської ради, ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку та скасування запису про державну реєстрацію права власності, треті особи: реєстраційна служба Чернігівського міського управління юстиції, Департамент культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 31 липня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 березня

2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк

А.Г. Ярема