Номер провадження 2/754/1564/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2016 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Лісовської О.В.

за участю секретаря - Макас Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ «Універсал Банк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 02.03.2010 року задоволено позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» і з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за Кредитним договором № BL4173 від 24.04.2008 року у розмірі 179 447,46 грн. Рішення суду набрало законної сили. До цього часу рішення суду не виконано, після постановлення судового рішення відповідач здійснив в рахунок погашення боргу лише один платіж в сумі 243,00 Доларів США. На підставі викладеного позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь Банку суму нарахованих відсотків за кредитним договором у розмірі 13 195,78 доларів США та суму боргу інфляційних витрат та 3 % річних у розмірі 105 263,46 грн., та судові витрати по справі.

У судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Зазначив, що Банк запропонував йому певні умови для погашення боргу та списання у подальшому заборгованості. Він погодився на цю пропозицію і сплатив певну суму, але у подальшому Банк відмовився видавати йому Акт прощення за кредитним договором. Також зазначає про те, що Банком щодо частини позовних вимог пропущений строк позовної давності. Вважає дії Банку незаконними, а тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Банку підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 24.04.2008 року між ВАТ "Універсал Банк", правонаступником якого є ПАТ "Універсал Банк" та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № BL4173.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 02.03.2010 року задоволено позовні вимоги ПАТ "Універсал Банк" і з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача стягнуто заборгованість за Кредитним договором № BL4173 від 24.04.2008 року у розмірі 179 447,46 грн., а також судові витрати по справі у розмірі 181267,46 грн.

Рішення суду набрало законної сили і на його виконання судом був виданий виконавчий лист, що був пред'явлений позивачем на виконання до Відділу ДВС.

Станом на момент подачі позову до суду судове рішення відповідачем виконано не було.

Відповідно до вимог ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або до інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті чого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 17 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30 березня 2012 року передбачено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Відповідно до п. 1.3.5 Кредитного договору нарахування процентів здійснюється щоденно за методом «факт/360», починаючи з дати списання коштів з позичкового рахунку Позичальника, до дати повного погашення кредиту. Проценти нараховуються на фактичний залишок суми заборгованості, виходячи з фактичної кількості днів у місяці й 360 днів у році.

З урахуванням вимог діючого законодавства та невиконання боржником своїх зобов"язань за кредитним договором Банком було здійснено нарахування заборгованості по підвищених відсотках у розмірі 3408, 26 доларів США за період з 03.11.2009 року по 25.01.2012 року включно, а також заборгованості по відсотках за період з 03.11.2009 року по 25.01.2012 року включно у розмірі 9787, 52 доларів США, що підтверджується відповідним розрахунком.

Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому у законодавстві визначаються різні поняття: такі як "строк дії договору" та "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Як вже зазначалось вище, позивач просить стягнути заборгованість по підвищених відсотках та по відсотках за період з 03.11.2009 року по 25.01.2012 року включно, при цьому позивач звернувся до суду з даним позовом лише 10.09.2015 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України.

Зважаючи на вищевикладене, вимоги діючого законодавства, заяву відповідача про застосування до частини позовних вимог строку позовної давності, суд вважає, що позовні вимоги у частині стягнення заборгованості по підвищених відсотках та відсотках у розмірі 3408, 26 доларів США та 9787, 52 доларів США відповідно задоволенню не підлягають.

Що стосується позовних вимог про стягнення інфляційних витрат, то слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 18 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. При цьому слід ураховувати, що проценти на неустойку не нараховуються (частина друга статті 550 ЦК).

Але при розгляді справи встановлено, що кредитні кошти були видані відповідачу не у національній валюті, а у доларах США, а тому суд вважає, що підстав для стягнення з відповідача на користь Банку інфляційних витрат немає.

Позовні вимоги Банку у частині стягнення з відповідача 3 % річних за період з серпня 2012 року по серпень 2015 року включно у розмірі 11278, 23 грн. за період невиконання судового рішення та умов кредитного договору підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов"язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, що не виконано боржником, не припиняє зобов"язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов"язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Така позиція суду підтримується і Верховним Судом України, яка викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду України по справі № 3-57гс10 від 20.12.2010 року.

Враховуючи те, що відповідачем на даний час рішення Деснянського районного суду м. Києва від 02.03.2010 року не виконано, суд вважає, що відповідач повинен сплатити Банку 3 % річних за період прострочення виконання зобов"язання, розмір яких, згідно розрахунку Банку, становить 11278, 23 грн.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Банку підлягають частковому задоволенню і з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3 % річних за період з серпня 2012 року по серпень 2015 року включно у розмірі 11278, 23 грн.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 487, 20 грн., відповідно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 15, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст. 509, 525, 526, 598-601, 604-609, 625, 629, 1050, 1054 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" 3% річних за період з серпня 2012 року по серпень 2015 року включно у розмірі 11278,23 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 487, 20 грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення.

Головуючий: