Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2016 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого - судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Костів Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м.Києва цивільну справу за позовом Житлово-будівельного кооперативу «Взуттьовик» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

в с т а н о в и в:

Житлово-будівельний кооператив «Взуттьовик», звертаючись з позовом до суду, просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 15285,24 грн., в тому числі борг за житлово-комунальні послуги 10331,53 грн., втрати від інфляції 4221,01 грн., 3% річних 704,70 грн. за період з 01 червня 2012 року до 01 червня 2015 року, що є предметом позовних вимог.

Представник позивача Золотопуп С.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі, пояснив, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1, право власності на цю квартиру відповідач набула в порядку спадкування за ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. В період 01 червня 2012 року до 01 червня 2015 року відповідач, як споживач послуг, не виконувала обов'язки по оплаті за фактично спожиті житлово-комунальні послуги, у зв'язку з чим утворилась заборгованість на загальну суму 15285,24 грн., яка включає основну суму боргу за житлово-комунальні послуги - 10331,53 грн., втрати від інфляції - 4221,01 грн., 3% річних - 704,70 грн., яку відповідач у добровільному порядку погасити відмовляється, мотивуючи тим, що у встановленому порядку не отримала свідоцтво про право власності на спадкове майно, однак, на думку представника позивача, в силу положень ч.5 ст.1268 Цивільного кодексу України спадщина належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини, тому відповідач зобов'язана нести тягар утримання належного їй майна та виконувати обов'язки по оплаті за фактично спожиті житлово-комунальні послуги

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з підстав, викладених у запереченнях на позов, які приєднано до справи (а.с.23-24), з урахуванням заяви про застосування строку позовної давності, пояснила, що відповідачу на праві власності належить 11/20 частин квартири АДРЕСА_2, інша частина квартири належала її колишньому чоловіку ОСОБА_3, за попередньою згодою співвласників цієї квартири, ЖБК «Взуттьовик» було відкрито два окремих особових рахунки для оплати житлово-комунальних послуг - на житлову площу 24 кв.м. (особовий рахунок НОМЕР_1), яка виділена у користування відповідачу, та на житлову площу 17 кв.м. (особовий рахунок НОМЕР_2), виділена ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Відповідач вважає, що позивачем безпідставно пред'явлено до неї вимоги про стягнення заборгованості, яка виникла за період з 01 червня 2012 року до 01 червня 2015 року в розмірі 10331,53 грн., оскільки відповідач добросовісно виконує свої обов'язки та щомісячно сплачує за житлово-комунальні послуги за користування виділеною їй житлової площі 24,00 кв.м., оплата проводиться по виставленим позивачем рахункам де конкретно зазначається особовий рахунок НОМЕР_1, відкритий на ім'я відповідача, крім цього саме на зазначену житлову площу відповідач отримує субсидію, заборгованість по оплаті за житлово-комунальні послуги по вищезазначеному рахунку відсутня, також просила відмовити у задоволенні позову, у зв'язку з пропущенням позивачем строків позовної давності для звернення з цим позовом до суду.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Правовідносини із споживання житлово - комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 11/20 частин квартири АДРЕСА_2, право власності на вищезазначену частину квартири зареєстроване за ОСОБА_1 у Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна на підставі довідки ЖБК «Обувщик» №140-с від 20.12.1991 р., дублікат якої, виданий 19.04.2004 року. (а.с.25)

Співвласником цієї квартири в розмірі 9/20 частин квартири АДРЕСА_2 був ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. (а.с.3,25)

Відповідно до положень ст.322 Цивільного кодексу України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов'язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення.

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Системний аналіз положень ст. ст. 2, 9, 10, 189, 190 ЖК Української РСР дає підстави для висновку про те, що правовідносини, пов'язані з несвоєчасною оплатою житлово-комунальних послуг, за своєю правовою природою не є житловими.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59цс13, яка прийнята за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України.

Обґрунтовуючи підстави звернення з позовом до суду, позивач наголошує, що на даний час в квартирі АДРЕСА_3 зареєстрована та фактично проживає відповідач ОСОБА_1, яка будучи співвласником квартири, отримала у спадок після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, належну йому частину квартири, тому відповідач має нести зобов'язання по утриманню житла та сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги, оскільки відповідач добровільно відмовляється сплачувати за житлово-комунальні послуги виникла заборгованість по оплаті за житлово-комунальні послуги в розмірі 10331,53 грн., яка нарахована за період з 01 червня 2012 року по 01 червня 2015 року, та підлягає стягненню з відповідача з урахуванням втрат від інфляції 4221,01 грн. та 3% річних 704,70 грн., які розраховано на підставі ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно положень ст. 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Як з'ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, відповідачу ОСОБА_1 належить на праві власності 11/20 частин квартири АДРЕСА_2, за згодою співвласників цієї квартири ЖБК «Взуттьовик» відкрито два окремих особових рахунки для оплати житлово-комунальних послуг - на житлову площу 24 кв.м. (особовий рахунок НОМЕР_1), виділена ОСОБА_1, та на житлову площу 17 кв.м. (особовий рахунок НОМЕР_2), виділена ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Виходячи з наданого суду розрахунку заборгованості, ЖБК «Взуттьовик» нарахована заборгованість за житлово-комунальні послуги ОСОБА_1, як власнику квартири НОМЕР_3 по особовому рахунку НОМЕР_2 багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1

Представник позивача в судовому засіданні визнав той факт, що у ОСОБА_1, як власника квартири НОМЕР_3 по особовому рахунку НОМЕР_1 багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1, відсутня заборгованість по оплаті за житлово-комунальні послуги, а в силу положень ч.1 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини визнанні сторонами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Виходячи з положень ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкування як перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Не входить до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема: право на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом. ( ст.1219 Цивільного кодексу України)

В спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України).

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі №6-164цс12, яка прийнята за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що Житлово-будівельним кооперативом «Взуттьовик» безпідставно пред'явлено вимоги до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 10331,53 грн., які нараховані за користування квартирою НОМЕР_3, житловою площею 17 кв.м (особовий рахунок НОМЕР_2), яка була виділена у користування співвласнику ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, оскільки відповідно до положень чинного законодавства, яке регулює відносини, що виникли між сторонами спору, тягар утримання майна у власника майна виникає з моменту набуття права власності на об'єкт нерухомого майна, в даному випадку право власності у набувача виникає з моменту державної реєстрації на це майно, під час розгляду справи відповідач заперечувала факт набуття в порядку спадкування майна померлого спадкодавця ОСОБА_3, до складу якого входить 9/20 частин квартири АДРЕСА_2.

В свою чергу, позивачем не враховано обставини набуття відповідачем права власності на частку об'єкту нерухомого майна, та не наведено правових підстав для покладення на відповідача вимог зобов'язального характеру по оплаті заборгованості за житлово-комунальні послуги до набуття останнім права власності на квартиру, а відповідно до положень ч.4 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до положень ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, за наявності доведених судом підстав для відмови у задоволенні позову в частині вимог, які пред'явлені до відповідача, про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, відсутні підстави для застосування до відповідача заходів цивільно-правової відповідальності, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, оскільки ці вимоги є похідними і знаходиться в прямому причинному зв'язку з доведенням обставин порушення боржником зобов'язань щодо своєчасного проведення оплати за фактично спожиті житлово-комунальні послуги.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки.

За загальним правилом (ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України) перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Тобто, обмежене строком давності право на позов у матеріальному розумінні означає право позивача на судовий захист протягом певного часу, поза межами якого цей захист, за загальним правилом, є неможливим.

При вирішенні даного спору суд не вбачає підстав для застосування до склавшися відносин строку позовної давності, з урахуванням поданої відповідачем заяви про застосування строків позовної давності, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили про порушення прав та законних інтересів відповідача, які підлягають захисту в судовому порядку.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов Житлово-будівельного кооперативу «Взуттьовик» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 322, 328, 334 Цивільного кодексу України, ст.68 Житлового кодексу УРСР, ст.ст. 20, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, ст. ст. 10, 11, 58, 88, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні позову Житлово-будівельного кооперативу «Взуттьовик» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду міста Києва, яка подається через Дніпровський районний суд міста Києва, протягом десяти днів з дня його проголошення.

С у д д я