Справа № 357/4704/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дмитренко А. М. ,

при секретарі Боженко Т. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві залі суду № 1 справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 11.09.2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, на підставі якого позичальнику було надано кредит в сумі 22978 дол. США на строк до 10.09.2015 року, відповідно до умов договору позичальник зобовязувався своєчасно сплачувати кредит, проценти, нараховані за обслуговування кредиту, але своїх зобовязань не виконав, загальна сума заборгованості позичальника з нарахованими процентами на 30.12.2015 року становить 538 552 грн.70 коп., яка складається: заборгованість за кредитом -290 301,75 грн., заборгованість за відсотками -90590,96 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту -138 295,69 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків -19 364,30 грн. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір поруки, згідно якого поручитель взяла на себе зобовязання перед позивачем відповідати за виконання позичальником зобовязань за кредитним договором у повному обсязі, в разі невиконання зобовязань за кредитним договором поручитель та позичальник відповідають як солідарні боржники. Оскільки позичальником умови кредитного договору не виконані, то позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно вказану вище суму боргу та судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачі до суду не зявилися, про час розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, від відповідачів надано до суду письмові заперечення на позов з клопотанням від ОСОБА_1 розглянути справу без його участі, причини неявки ОСОБА_2 суду невідомі.

Заслухавши пояснення представника позивача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та відповідачем ОСОБА_1 11.09.2008 року було укладено кредитний договір № 610/37-183, за умовами якого банк надає позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит в сумі 22978 доларів США, що за офіційним курсом долара США до гривні на день укладення цього договору становить 111 482,36 грн., зі сплатою 9,00 процентів річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості до 15 числа кожного місяця згідно графіку, який вказаний в п.п.1.1.1 п.1.1 ст.1 договору, з кінцевим терміном повернення до 10 вересня 2015 року, що стверджується копією кредитного договору /а.с.9-12/.

В п.1.2 договору передбачено, що кредит надається позичальнику на наступні цілі: для оплати придбаного автомобіля марки OPEL модель Vectra 0ZCF69, 2008 року випуску, сірого кольору, згідно з договором купівлі-продажу автомобіля № 322 від 03.09.2008 року, укладеним з ТзОВ Автомобільний дім Львів.

Надання кредиту здійснюється шляхом видачі позичальнику готівкових коштів в іноземній валюті /доларів США/ шляхом конвертації через касу банку для подальшого перерахування позичальником на цілі, визначені п.1.2 цього договору /п.2.1 договору/.

Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту в останній робочий день поточного місяця, а також в кінцевий термін повернення заборгованості, визначений кредитним договором /п.2.4 договору/.

Згідно п.2.4.1 договору сплата процентів здійснюється щомісячно у валюті наданого кредиту не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним місяцем , в якому нараховані проценти, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі.

Умовами договору передбачено, що погашення заборгованості позичальника за цим договором здійснюється в наступній черговості: прострочена заборгованість за нарахованими процентами; прострочена заборгованість за кредитом; строкова заборгованість за нарахованими процентами; строкова заборгованість за кредитом; пеня за порушення строків повернення кредиту та сплати процентів; штраф /п.2.5 договору/.

Позичальник зобовязувався своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями /п.3.3.9 договору/.

Згідно з п.4.1 договору у разі прострочення позичальником строків сплати процентів, а також прострочення строків повернення кредиту, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що діє у період прострочення.

З матеріалів справи вбачається, що 11.09.2008 року між позивачем та позичальником укладено договір застави № 610/37-185, згідно якого заставодавець передає в заставу заставодержателю у якості забезпечення виконання зобовязань за договором кредиту № 610/37-183 від 11.09.2008 року транспортний засіб марки OPEL модель Vectra 0ZCF69, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований Білоцерківським РЕВ при УДАІ ГУ МВС України в Київській області 09.09.2008 року.

Загальна вартість предмету застави за згодою сторін становить 132 700 грн., що за офіційним курсом гривні до долара США на день укладення цього договору становить 27351,24 доларів США,

Наведене стверджується копією договору застави /а.с.13-15/.

Судом встановлено, що в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 11.09.2008 року укладено договір поруки № 610/37-186, на підставі якого поручитель зобовязується у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобовязань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій /пені, штрафу/, у розмірі, в строки та в порядку, передбачених договором кредиту, що слідує з копії договору поруки /а.с.16-17/.

Як вказано в п.1.2 договору поруки, поручитель ознайомлений з умовами договору кредиту, жодних заперечень, а також непорозумінь їх положень не має.

В суді було встановлено, що позичальник порушив умови кредитного договору щодо своєчасного повернення основного кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, передбачених умовами кредитного договору.

Наведене підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором, який було проведено позивачем станом на 30.12.2015 року.

Так, за позичальником рахується заборгованість за тілом кредиту в сумі 12202,31 дол. США, що за офіційним курсом долара США до гривні на цю дату /1 дол. США = 23,7907 грн./ становить 290 301 грн.75 коп.; заборгованість за процентами в сумі 3807,83 дол. США, що становить 90 590 грн.96 коп., пеня за несвоєчасну сплату кредиту за період з 29.12.2014 року в сумі 138 295 грн.69 коп., пеня за несвоєчасну сплату відсотків за період з 29.12.2014 року в сумі 19 364 грн.30 коп., всього 538 552 грн.70 коп.

Цей розрахунок приймається судом до уваги, оскільки він проведений згідно з умовами кредитного договору, при цьому враховано всі здійснені позичальником платежі на погашення кредиту.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобовязана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

За ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання /неналежне виконання/.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобовязується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

За ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі/ у строк та в порядку, що встановлені договором.

За ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно зі ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ст.543 ЦК України у разі солідарного обовязку боржників /солідарних боржників/ кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Солідарні боржники залишаються зобовязаними доти, доки їхній обовязок не буде виконаний у повному обсязі.

Виконання солідарного обовязку у повному обсязі одним із боржників припиняє обовязок решти солідарних боржників перед кредитором.

За ст.544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обовязок, має право на зворотну вимогу /регрес/ до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

А тому з врахуванням приписів наведених вище правових норм та умов кредитного договору і договору поруки, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідачів солідарно заборгованості за кредитним договором, оскільки позичальником порушено умови договору щодо своєчасного погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами.

Відповідачами було надіслано до суду письмові заперечення проти позову, в яких відповідачі вказують на те, що кредит було надано у сумі 22978 доларів США, що становило на дату укладення договору 111 482 грн.36 коп., за договором застави вартість предмета застави була визначена в сумі 132 700 грн., отже, в договорі кредиту та в договорі застави чітко зафіксовано суми кредиту та застави як в доларах США, так і в гривневому еквіваленті, також зафіксований курс долара США. Під час укладення договору банк не надав інформації та не попередив /приховав/ можливі ризики, а навпаки, пропонував кредит в іноземній валюті, в договорі кредиту про ризики нічого не сказано, відсутня відповідальність банку в разі виникнення ризиків, наприклад, девальвація гривні, яка сталася вже в жовтні 2008 року. Протягом дії договору позичальник належно виконував умови договору, неодноразово звертався до банку з листами про перерахунок платежів по курсу 4,8517 грн. за 1 долар США, але йому було відмовлено. З врахуванням зафіксованої в національній валюті суми кредиту -111482,36 грн., станом на 30.12.2015 року позичальником сплачено 81 541,94 грн., залишок кредиту становить 29940,42 грн. Стосовно пені, яку нарахував банк, то вона є недійсною, оскільки порушуються принципи справедливості, добросовісності та розумності. Позовні вимоги банку порушують ст.ст.11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо заборони включення до договору кредитування несправедливих умов, ознакою та наслідком яких став істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду позичальника. А тому відповідачі провили визнати справедливою та обґрунтованою суму заборгованості за кредитом -29 940 грн.42 коп.

Але суд виходить з наступного.

За ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст.524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Застосування іноземної валюти як засобу платежу врегульовано і дозволено Декретом КМ України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України «Про банки і банківську діяльність».

Суд вважає, що позивачем правомірно було надано споживчий кредит в іноземній валюті.

Так, відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

16 жовтня 2011 року вступив у силу Закон України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», згідно з яким частину першу статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» було доповнено абзацом третім, відповідно до якого надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється.

В даному випадку кредитний договір було укладено сторонами 11.09.2008 року.

На час укладення цього кредитного договору Закон України «Про захист прав споживачів» не передбачав заборони на надання споживчих кредитів в іноземній валюті.

Відповідачі посилаються на те, що сума кредиту, зафіксована в кредитному договорі, становить 111 482 грн.36 коп.

Як вказано вище, умовами кредитного договору передбачено, що кредит надається саме в іноземній валюті з послідуючою конвертацією для перерахування позичальником коштів за придбаний автомобіль, нарахування та сплата процентів проводиться також у валюті кредиту, тобто, в іноземній валюті, в договорі зафіксовано суму кредиту у гривні на день укладання договору.

За ст.533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, законодавством передбачено надання кредиту в іноземній валюті та виконання цього зобовязання у гривнях за офіційним курсом на день платежу, в даному випадку, розрахунок заборгованості проведено за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку, що не суперечить приписам діючого законодавства.

Крім того, судом не може прийматися до уваги доданий відповідачами до письмових заперечень на позов розрахунок заборгованості, оскільки ними взято до уваги тільки суму самого кредиту, не враховано відсотків, які нараховуються щомісячно за користування кредитом згідно умов укладеного між сторонами кредитного договору, не враховано черговість погашення заборгованості за умовами договору, на що вказано вище в рішенні, не враховано умови відповідальності за порушення договору /штраф, пеня/.

При вирішенні спору судом не приймаються до уваги посилання представника відповідача стосовно того, що при укладенні кредитного договору було порушено вимоги Закону України «Про захист прав споживачів».

За положеннями ч.5 ст.11 та ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Вбачається, що кредитний договір відповідає положенням ч. 2 ст. 11 Закону України ''Про захист прав споживачів'', чинної на момент виникнення правовідносин, а саме містить особу та місцезнаходження кредитодавця; мету - для придбання транспортного засобу, форму його забезпечення - застава транспортного засобу, порука, предмет договору - кредитні кошти у розмірі 22978 дол. США, плату за користування у розмірі 9,00 % річних, строк погашення до 10.09.2015 року, порядок проведення розрахунку щодо повернення коштів, здійснення оплати за проценти, порядок нарахування процентів, право досторокового погашення, дата видачі кредиту.

Щодо посилань відповідачів на те, що під час укладення договору банк не надав інформації та не попередив /приховав/ можливі ризики, то як встановлено судом, додатком № 1 до кредитного договору є Детальний розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту.

Як передбачено положеннями ст.203 ЦК України, для чинності правочину особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Зі змісту ч. 1 ст.627 ЦК України вбачається, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Ознайомившися з умовами кредитного договору та вважаючи їх прийнятними для себе, позичальник підписав договір, чим висловив своє волевиявлення.

Крім того, позичальнику ніщо не перешкоджало отримати кредит у національній валюті. Доказів протилежного відповідачами не надано.

Отже, відповідачами не доведено, що кредитний договір містить несправедливі та дискримінаційні умови, які порушують принцип добросовісності та справедливості, тоді як за ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

Відповідачі в письмових запереченнях на позов просять суд визнати недійсною пеню, нараховану банком за прострочення виконання зобовязань за договором.

За ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

В п.27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року N 5, на яку вказано вище, розяснено, що положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.

Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Відповідачами заява про зменшення розміру пені за ч.3 ст.551 ЦК України до суду не подавалася, на істотні обставини в розумінні положень цієї норми, відповідачі не посилалися.

Позивачем нараховано пеню в сумі 157 659 грн.99 коп., що не перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту.

А тому з врахуванням всього вищенаведеного, суд вважає за можливе стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 538 552 грн.70 коп. / гривневий еквівалент за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості -23,7907 грн. за один дол. США/.

На підставі ст.ст. 79,88 ЦПК України підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачів на користь позивача і судові витрати по справі, а саме: судовий збір в сумі 8078 грн.29 коп.- порівну з кожного по 4039 грн.15 коп.

Керуючись ст.ст. 5, 192, 509, 526, 533, 543, 544, 551, 610, 611, 1048, 1049, 1050,1054 ЦК України, ст.ст.10, 60, 79, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 610/37-183 від 11 вересня 2008 року в сумі 538 552 грн.70 коп., а саме: 290 301 грн.75 коп. заборгованість за кредитом, 90 590 грн.96 коп. заборгованість за відсотками, 157 659 грн.99 коп. пеня.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судовий збір по 4 039 грн.15 коп. з кожного.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_3