Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/205/16-ц

номер провадження 2/695/400/16

06 квітня 2016 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі :

головуючого судді Орла С.І.

при секретарі Біліченко С.В.

з участю :

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про відшкодування збитків (упущеної вигоди), індексу інфляції та 3% річних, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про відшкодування збитків (упущеної вигоди), індексу інфляції та 3% річних.

Свою заяву позивач пояснює тим, що між ним та банком були укладені депозитні договори від 24.12.2013 року та 08.01.2014 року на суму 10000,00 доларів США та 10000,00 доларів США терміном до 24.12.2014 року. В подальшому поповнював вказані договори і загальна сума по депозитах складала 50 000,00 доларів США. У звязку з ДТП, його транспортний засіб був пошкоджений і він 07.04.2015 року звернувся з заявою до Золотоніського відділення ЧГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» про дострокове розірвання депозитних договорів та повернення коштів. Банком було виплачено кошти, але виплата була проведена у гривнях (за курсом покупки валюти, що істотно відрізнявся від курсу продажу валюти), а не в доларах США, такі дії банк мотивував наявністю вимог постанови НБУ № 160 від 03.03.2015 року «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України». У звязку з неповерненням коштів у валюті вкладу та відповідно процентів, а саме доларах США позивач звернувся з відповідним позовом оскільки вважає, що недоотримана сума вкладу є упущеною вигодою, а також у відповідності до ст. 625 ЦК України просила стягнути суму індексу інфляції та 3% річних.

В судовому засіданні позивач та його представник збільшили позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти позовних вимог та зазначав у діях банку відсутня вина, оскільки на час виплати коштів він діяв у відповідності до постанови НБУ № 160 від 03.03.2015 року «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України». Також позивачем не наведено доказів можливості реально отримати певну вимогу в разі отримання ним коштів в іноземній валюті, а тому вимоги щодо стягнення упущеної вигоди не є обґрунтованими. Оскільки депозитним договорами які укладені між позивачем та відповідачем не передбачено обовязку банку відшкодувати 3% річних та збитків від інфляції, а тому вимоги і в цій частині не можуть бути задоволені.

Суд, вислухавши позивача його представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Щодо відшкодування збитків (упущеної вигоди)

Сторонами не заперечується обставини того, що між ними було укладено наступні договори:

Договір № SAMDNWFD400 вклад «Депозит Плюс на 12 мес.» від 24.12.2013 року, за яким ОСОБА_1 розмістив в ПАТ КБ «Приватбанк» 2500 доларів США. Строк вкладу до 27.12.2014 року. Залишок на вкладі на 09.01.2015 року 10926,00 доларів США;

Договір № SAMDNWFD700 вклад «Депозит Плюс на 12 мес.» від 24.12.2013 року, за яким ОСОБА_1 розмістив в ПАТ КБ «Приватбанк» 2500 доларів США. Строк вкладу до 27.12.2014 року. Залишок на вкладі на 09.01.2015 року 10926,00 доларів США;

Договір № SAMDNWFD500 вклад «Депозит Плюс на 12 мес.» від 24.12.2013 року, за яким ОСОБА_1 розмістив в ПАТ КБ «Приватбанк» 2500 доларів США. Строк вкладу до 27.12.2014 року. Залишок на вкладі на 09.01.2015 року 10926,00 доларів США;

Договір № SAMDNWFD100 вклад «Депозит Плюс на 12 мес.» від 24.12.2013 року, за яким ОСОБА_1 розмістив в ПАТ КБ «Приватбанк» 2500 доларів США. Строк вкладу до 27.12.2014 року. Залишок на вкладі на 09.01.2015 року 10926,00 доларів США;

Договір № SAMDNWFD900 вклад «Депозит Плюс на 12 мес.» від 08.01.2014 року, за яким ОСОБА_1 розмістив в ПАТ КБ «Приватбанк» 10000 доларів США. Строк вкладу до 11.01.2015 року. Залишок на вкладі на 11.01.2016 року 10922,00 доларів США.

Відповідно до пункту 21 вказаних депозитних договорів «Ви та Банк маєте право достроково розірвати договір, повідомивши про це один одному за два банківській дні до дати розірвання договору. Якщо Ви вимагаєте закрити вклад «до запитання», то зобовязання Банку за депозитним вкладом припиняються, і вклад Вам повертається».

Дані пункти не містять будь-яких умов про повернення депозиту вкладеного в іноземній валюті в гривні за курсом купівлі валюти банком на момент здійснення операцій.

07 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до директора Черкаського ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» з письмовою заявою про дострокове розірвання депозитних вкладів та повернення депозитних коштів в доларах США так як його автомобіль вийшов з експлуатації.

Листом від 19.04.2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» повідомив ОСОБА_1 про те, що при достроковому розірванні депозитних договорів вклад та нараховані відсотки видаються у гривні за курсом купівлі валюти банком на момент здійснення операції згідно постанови НБУ № 160.

Сторонами не заперечується факт того, що позивач після квітня 2015 року неодноразово звертався в усному порядку до банку щодо видачі йому депозиту в доларах США, однак йому кожен раз повідомлялося про можливість видачі депозиту в гривнях по курсу купівлі долара США.

Сторонами не заперечується та підтверджується заявами на виплату готівки (а.с. 33,34), що з 31.07.2015 року по 06.08.2015 року включно ОСОБА_1 отримав кошти в сумі 1 193443,49, що у доларовому еквіваленті складає 55401,06 доларів США. Кошти були отримані у гривні за курсом купівлі валюти банком на момент здійснення операцій.

Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до п. 1.6 постанови Національного банку України від 03.12.2003 року № 516 «Про затвердження Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами» (далі постанова НБУ № 516 ) Банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти:

у національній валюті, якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок у національній валюті;

у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті.

Дана постанова НБУ є зареєстрованою в міністерстві юстиції України 29.12.2003 року за № 1256/8577 та була чинною як на час укладення депозитних договорів, так і на час виплати депозитних коштів.

Відповідно до пп..7 п. 6 постанови НБУ № 160 від 03.03.2015 року «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» уповноважені банки мають право достроково повертати вклади залучені в іноземній валюті за всіма типами договорів, крім вкладів, залучених з видачею іменних ощадних (депозитних) сертифікатів зі строком їх обігу не менше шести місяців, у національній валюті за курсом купівлі іноземної валюти уповноваженого банку на день проведення операції.

Натомість постанова НБУ № 160 не булла зареєстрована в мінстрестві юстиції України та втратила чинність на підставі постанови НБУ від 14.04.2015 року № 248 «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України».

Таким чином, станом на дату виплати коштів за депозитними договорами (7 квітня 6 серпня 2015 року) будь-яких законодавчих обмежень, щодо виплати депозитних коштів у іноземній валюті не було, а тому банк був зобовязаний виконати вимогу ОСОБА_1 про виплату депозиту у тій валюті у якій був внесений депозит, а саме долари США.

Згідност. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно п. 16 вказаних вище депозитних договорів у випадку порушення Вами чи Банком умов договору порушник несе відповідальність, передбачену чинним законодавством України.

Ст. 610 ЦК України передбачено, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 4 частини 1 статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків.

Частиною 2 статті 16 ЦК України визначені способи захисту цивільного права, зокрема, шляхом відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

2. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Оскільки вклад був повернути позивачу у гривні за курсом купівлі валюти, даними діями відповідач заподіяв збитки позивачу у вигляді недоотримання ним упущеної вигоди, а саме недоотримана сума основного вкладу в іноземній валюті на яку були нараховані проценти за час дії договорів.

Згідно розрахунку позивача упущена вигода становить 111970,48 грн.

Крім того, суд звертає увагу на наступне.

Конституційний Суд України в абзаці другому підпункту 3.1 мотивувальної частини Рішення від 29 червня 2010 року N 17-рп/2010 зазначив, що, Україна є демократичною, правовою державою; людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (стаття 1, частини перша, друга статті 3 Конституції України).

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Основного Закону України)

Конституційний Суд України в абзаці другому підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 2 листопада 2004 року N 15-рп/2004 зазначив, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Конституційний Суд України у Рішенні від 22 вересня 2005 року N 5-рп/2005 у справі про постійне користування земельними ділянками вказав, що із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини)

Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності. Так, у рішенні від 6 листопада 2008 року у справі "Єлоєв проти України" зазначено таке: "Суд вважає, що відсутність чітко сформульованих положень, які б визначали, чи можливо належним чином продовжити (якщо так, то за яких умов) застосування на стадії судового слідства запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного на визначений період на стадії досудового слідства, не відповідає критерію "передбачуваності закону" для цілей пункту 1 статті 5 Конвенції.

Аргументи відповідача про неможливість повернення грошей з посиланням на встановлені НБУ обмеження щодо вкладів у валюті спростовується національним законодавством. Так згідно з положеннями ч. 2 ст. 1060 ЦК України «За договором банківського вкладу на вимогу банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною».

Отже, вкладаючи кошти (долари) на депозит позивач зважав, і цього не допускали норми чинного законодавства (ст. 1058,1060 ЦК України), на принципи рівності та справедливості з яких випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі.

А тому не повертаючи кошти у валюті вкладу (доларах США) відповідач не дотримався принципу правової визначеності визначеного ст. 8 Конституції України.

Також ст. 1074 ЦК України передбачено, що «обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом …».

Про зобовязання повернути вклад (кошти) у валюті або в еквівалентному розмірі зазначалося і в рішеннях Європейського суду з прав людини (справа Федоренко проти України заява № 25921/02 рішення від 01.06.2006 року), при цьому законні сподівання заявника про отримання прибутку в доларовому еквіваленті вважається правом власності відповідно до положень статті 1 Першого протоколу Європейської конвенції з прав людини.

З огляду на викладене неповернення коштів у валюті депозитного вкладу є порушенням положень абзацу 1 статті 1 Першого протоколу Європейської конвенції з прав людини в якому вказано «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Щодо стягнення індексу інфляції та 3% річних

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних та суми боргу за весь час прострочення зобов'язання не є фінансовою ( економічною) санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації( плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами та від знецінення грошових коштів в наслідок інфляції, належним до сплати кредиторові, а тому індекс інфляції та 3% враховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним ( чи звільнення його від сплати) неустойки( пені) за порушення виконання зобов'язання.

Згідно розрахунку позивача сума за індексом інфляції становить 48483,22 грн., а сума 3% річних становить 2355,20 грн.

При розгляді справи суд враховує:

рішення Європейського Суду з прав людини по справі Федоренко проти України заява № 25921/02 від 01.06.2006 року;

Рішення Конституційного Суду України від 29 червня 2010 року N 17-рп/2010;

Рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року N 5-рп/2005;

постанову Верховного Суду України від 28 січня 2015 року, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах (справа №6-247цс14), яка є обов'язковою для всіх судів і суди зобов'язані привести свою практику у відповідність з цим рішенням (ст. 360-7 ЦПК України.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір в сумі 1628,08 грн.

Керуючись ст. ст. 88, 212,213,215 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про відшкодування збитків (упущеної вигоди), індексу інфляції та 3% річних - задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» () на користь ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1) збитки в сумі 162 808,90 грн. з них:

основна сума боргу 111970,48 грн.;

сума індексу інфляції 48483,22 грн.;

3% річних від простроченої суми 2355,20 грн.

Стягнути з Комерційний банк «Приватбанк» () на користь держави судовий збір в сумі 1628,08 грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Черкаської області через Золотоніський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя С.І. Орел

Повний текст рішення виготовлено 11.04.2016 року