АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Бреславського О. Г., Чупікової В.В.,

секретар Окармус О. М.,

за участю представника відповідача Дєдової Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_3, до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Чернівецького обласного управління (далі - ПАТ «Ощадбанк») про визнання поруки припиненою за апеляційною скаргою ПАТ «Ощадбанк») на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 грудня 2015 року,

встановила:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, посилаючись на те, що 24 грудня 2007 року між нею та Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Ощадбанк», було укладено договір поруки № 1663 на забезпечення зобов'язання за кредитним договором від 5 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_3 на строк до 28 листопада 2017 року.

Вважаючи, що договір поруки є припиненим, оскільки банк пропустив шестимісячний строк пред'явлення вимоги до поручителя від дня настання нового строку виконання основного зобов'язання, позивачкапросила суд визнати договір поруки від 24 грудня 2007 року припиненим.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 грудня 2015 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Ощадбанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що порука ОСОБА_2, що виникла з умов договору поруки №1663 від 24 грудня 2007 року на забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором №909 від 5 грудня 2007 року з 25 липня з 2011 року є припиненою зі спливом шестимісячного строку від нової дати виконання основного зобов'язання за цим кредитним договором - 25 січня 2011 року.

Проте з таким висновком погодитись не можна, оскільки суд дійшов його внаслідок невідповідності фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального права, що згідно з пп. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким у позові слід відмовити.

У справі встановлено, що 05 грудня 2007 року ПАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 909, відповідно до п.1.1 якого банк зобов'язався надати позичальнику кошти в сумі 500000 грн зі сплатою процентів за користування ними у розмірі 16,5% річних.

Згідно з п.1.2 договору остаточним терміном погашення кредиту є 28 листопада 2017 року.

З метою забезпечення виконання цього кредитного договору та повернення кредиту 24 грудня 2007 року між ОСОБА_2, ПАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №1663, згідно з п. 1 якого позивачка зобов'язалась перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язання за договором відновлювальної кредитної лінії, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому (а.с.12).

У зв'язку з порушенням позичальником графіка погашення платежів та виникнення заборгованості за кредитним договором банк як кредитор використав передбачене ч. 2 ст.1050 ЦК України право на дострокове повернення всієї суми кредиту та пов'язаних з ним платежів протягом тридцятиденного строку з дня отримання вказаної вимоги.

Позов про визнання поруки припиненою ОСОБА_2 заявлено на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Відповідно до указаної норми порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Водночас у справі встановлено, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 серпня 2013 року, яке вступило у законну силу, позов ПАТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволено. З указаних осіб на користь банку стягнуто солідарно заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії № 909 від 05 грудня 2007 року, укладеним між ПАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_3 у розмірі 1 251 029 грн 56 коп.( а.с.32-33).

З огляду на визначений статтею 129 Конституції України принцип обов'язковості рішення після вирішення судом справи та набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники, не можуть заявляти в суді тотожний позов.

Установлені судовим рішенням, що набрало законної сили, обставини, зокрема й у цивільній справі, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті ж особи або особа, щодо якої або яких встановлено ці обставини.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 серпня 2013 року, яким з ОСОБА_2 як з поручителя стягнуто заборгованість за кредитним договором встановлено дійсність поруки ОСОБА_2 та її обов'язок разом з іншими поручителями нести відповідальність за зобов'язаннями за кредитним договором у тому ж обсязі, що і позичальник.

Судом першої інстанції у згаданому рішенні аналізувався зміст договорів поруки, встановлено дійсність поруки, відхилялися доводи про припинення поруки.

З огляду на викладене, а також на зміст статей 553, 559 ЦК України слід дійти висновку, що в разі, якщо є судове рішення про стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договором, в якому суд розглядав питання дійсності договору поруки, і це рішення набрало законної сили, то під час вирішення справи про визнання поруки припиненою суд повинен враховувати встановлені таким судовим рішенням зазначені обставини.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 3 лютого 2016 року в справі № 6-2017цс15.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України указаний висновок Верховного Суду України має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, позов ОСОБА_2, про припинення поруки є безпідставним та недоведеним, а тому у його задоволенні слід відмовити.

Тому на часткове задоволення апеляційної скарги рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким у позові слід відмовити.

В апеляційній скарзі банк стверджує про те, що ОСОБА_2 звернулася до суду після спливу позовної давності.

Такі доводи є необґрунтованими, оскільки як встановлено у справі порука ОСОБА_2 не припинилася.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Тому з позивачки на користь банку слід стягнути 535 гривень 92 коп. -витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

На підставі наведеного та керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, пп. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Чернівецького обласного управління задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 грудня 2015 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Чернівецького обласного управління про визнання поруки припиненою відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» 535 гривень 92 коп. - витрат зі сплати судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: О. Г. Бреславський

В.В. Чупікова