У х в а л а

іменем україни

29 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Парінової І.К.,

Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, до ОСОБА_4, треті особи: Відділ опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, Відділ опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Гончарова СвітланаЮріївна, про визнання заповіту недійсним та продовження строку прийняття спадщини, за касаційними скаргами ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 02 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_2, який в діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що неповнолітній ОСОБА_3 з 2007 по 2013 роки проживав однією сім'єю з ОСОБА_7 та ОСОБА_8, яка в свою чергу склала заповіт на користь ОСОБА_4, знаходячись при цьому у депресивному стані, а тому позивач просив визнати заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гончаровою С.Ю., на користь ОСОБА_4, яким ОСОБА_8 заповідала усе рухоме та нерухоме майно, яке належало їй на час смерті від 15 липня 2013 року реєстровий № 442, недійсним; визнати неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_8, з якою він постійно проживав однією сім'єю, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, та фактично продовжити повнолітньому ОСОБА_3 строк для прийняття спадщини.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 02 грудня 2015 року, позов ОСОБА_2, якій в діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, задоволено.

Визнано заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гончаровою С.Ю., на користь ОСОБА_4, яким ОСОБА_8 заповідала усе рухоме та нерухоме майно, яке належало їй на час смерті від 15 липня 2013 року реєстровий № 442, недійсним.

Визнано ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Продовжено ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8, померлої 22 жовтня 2013 року, строком на два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2, якій в діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, відмовити в повному обсязі.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2, якій в діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, відмовити в повному обсязі.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2, якій в діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, відмовити в повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу . Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно з ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

У п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі ст. 225, ч. 2 ст. 1257 ЦК України суд відповідно до ст. 145 ЦПК України за клопотанням однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1272 ЦК України встановлено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити додатковий строк, достатній для подання заяви для прийняття спадщини.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, з дотриманням вимог ЦПК України повно, всебічно та об'єктивно встановив фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та, оцінивши відповідно до вимог процесуального закону висновок проведеної посмертної амбулаторної комплексної судово-психіатричної експертизи від 03 липня 2015 року № 367, в сукупності з іншими доказами у справі, виходячи із правильного розуміння наведених вище положень ЦК України, дійшов обґрунтованого висновку про недійсність заповіту, оскільки на момент вчинення оспорюваного правочину ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 при житті після смерті сина в червні 2013 року страждала психічним захворюванням у вигляді тяжкого депресивного епізоду з психотичними симптомами та не могла усвідомлювати значення своїх дій. У судовому засіданні відповідач не заперечувала проти того, що неповнолітній постійно починаючи з 2007 року і по день смерті проживав разом ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_2, діючи в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, своєчасно звернувся до нотаріальної контори, але йому було відмовлено в прийнятті заяви. Оскільки на час розгляду справи ОСОБА_3 став повнолітнім, то йому необхідно продовжити строк для прийняття спадщини до двох місяців після набрання рішення чинності.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 відхилити, рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 02 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Дем'яносов

Судді: І.К. Парінова

О.В.Ступак