АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2016 р. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Невідомої Т.О., Ратнікової В.М.

при секретарі - Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 12 серпня 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: Приватне акціонерне товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 р. ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_1, третя особа: ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» (надалі СК «АХА Страхування») про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

На обґрунтування своїх вимог зазначала, що 25.06.2015 р. о 08 год. 55 хв. по проспекту Науки, 4 у м. Києві з вини ОСОБА_1, який керував автомобілем марки RENAULT, реєстраційний номер НОМЕР_1, сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено належний їй на праві власності автомобіль Volkswagen Polo, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Про настання страхового випадку вона повідомила СК «АХА Страхування», з якою 16.09.2014 р. вона уклала договір добровільного страхування наземного транспортного засобу.

Відповідно до звіту № 391/15 від 16.07.2015 р. з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки Volkswagen Polo становить 141 721,56 грн.

07.10.2015 р. між нею та СК «АХА Страхування» укладено угоду про погодження розміру страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту від 16.09.2014 р. № 233639Га/14к/п, відповідно до якої страховик зобов'язався виплатити їй суму страхового відшкодування у розмірі 43 312,82 грн.

Посилаючись на те, що сума страхового відшкодування не повністю покриває вартість відновлювального ремонту її автомобіля, просила стягнути з ОСОБА_1 різницю невідшкодованої суми, що становить 98 408,74 грн. (141 721, 56 - 43 312,82), а також на відшкодування моральної шкоди 5 000,00 грн., яку обґрунтовувала тим, що пошкодження транспортного засобу з вини відповідача були порушені її нормальні життєві зв'язки, що викликало моральні страждання та призвело до нервового перенапруження.

Справа № 760/22597/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/12584/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Шереметьєва Л.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.
РішеннямСолом'янського районного суду м. Києва від 12.08.2016 р. позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на відшкодування матеріальної шкоди 98 408,74 грн., моральної шкоди - 2 000,00 грн., та 1 004,09 грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог, та ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Зазначав, що суд не прийняв до уваги його доводи про відсутність документального підтвердження (розрахунку) щодо встановленого розміру страхового відшкодування - 43 312,82 грн., погодженого між позивачкою та СК «АХА Страхування, а тому зазначену угоду не можна вважати належним доказом.

Крім того вказував на те, що суд не надав належної оцінки звіту № 4067 від 20.07.2015 р. про визначення матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля НОМЕР_3., який складає 109 977,82 грн., виконаного на замовлення ОСОБА_3 та безпідставно поклав в основу рішення звіт про визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 391/15 від 16.07.2015 р., згідно якого вартість матеріального збитку, завданого позивачу, становить 141 721,56 грн., замовником якого є АТ «Страхова компанія «АХА Страхування», що суперечить умовам договору добровільного страхування наземного транспорту від 16.09.2014 р.

Вважав, що суд безпідставно відмовив в задоволенні клопотання в частині залучення до справи як співвідповідача ПАТ «Страхова компанія «Скайд», оскільки в цій страховій компанії застрахована його цивільно-правова відповідальність, та не звернув увагу на роз'яснення викладені у п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 р. відповідно до якого не предЧявлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавала шкоди у відповідному розмірі.

Крім того посилався на те, що суд не урахував положення ст. 979 ЦК України та ст. 16 Закону України «Про страхування» за змістом яких за договором страхування, страховик у разі настання страхового випадку зобов'язується виплатити страхувальникові грошову суму, а керувався правовим висновком Верховного Суду У країни від 20.01.2016 р. у справі №6-2808цс15, який не є нормою прямої дії.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник просили задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

Представник ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу відхилити, посилаючись на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Представник третьої особи СК «АХА Страхування» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи зазначена особа була повідомлена.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що 16.09.2014 р. між позивачкою СК «АХА Страхування» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №233639ГА/14к/14, відповідно до якого застрахованим транспортним засобом є автомобіль Volkswagen Polo, реєстраційний номер НОМЕР_2, розмір страхової суми становить 170 000,00 грн.

25.06.2015 р. по проспекту Науки, 4 у м. Києві хв. з вини ОСОБА_1, який керував автомобілем марки RENAULT, реєстраційний номер НОМЕР_1, сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено належний ОСОБА_3 на праві власності автомобіль Volkswagen Polo, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Відповідно до звіту № 391/15 з визначення вартості матеріального збитку від 16.07.2015 р., вартість відновлювального ремонту автомобіля марки Volkswagen Polo становить 141 721,56 грн.

07.10.2015 р. між позивачкою та АТ «Страхова компанія «АХА Страхування» укладена угода про погодження розміру страхового відшкодування, у розмірі 43 312,82 грн., яка виплачена ОСОБА_3

09.04.2015 р. між ОСОБА_1 та ПАТ «СК «Скайд» укладено договір № АІ/5531995 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з лімітом відповідальності 50 000,00 грн.

Задовольняючи частково позовні вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки пошкодження належного позивачці автомобіля сталася з вини ОСОБА_1, тому відповідач за вибором потерпілого, як власник джерела підвищеної небезпеки, зобов'язаний відшкодувати позивачці матеріальну та моральну шкоду.

Такий висновок суду ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Як передбачено ст. 1194 ЦК України , в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст. 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ч. 2 ст. 14 ЦК України).

Відповідно до ст. 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з ч. 1 та 3 ст.636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому доособи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі ст. 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі ст. 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування. При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов'язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за ст. 1194 ЦК України.

Таким чином розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов'язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно ст. 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2808цс15 від 20 січня 2016 року, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

З огляду на зазначене, посилання в апеляційній скарзі на те, що не предЧявлення ОСОБА_3 вимог до страховика СК «Скайд», та незалучення цієї страхової компанії до участі у справі як відповідача є підставою для відмови в задоволенні позову до ОСОБА_1 як заподіювача шкоди, є безпідставними.

Право позивача як потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, у свою чергу заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Твердження відповідача про те, що суд першої інстанції не урахував, що СК «АХА Страхування»лише частково виконала свої зобовЧязання за договором добровільного страхування, укладеним між нею та ОСОБА_3, сплативши позивачці лише 43 312,83 грн., тоді як розмір страхової суми становить 170 000,00 грн., а також не перевірив правильність розміру страхового відшкодування, визначеного угодою про погодження розміру страхового відшкодування від 07.10.2015 р., є непереконливими з огляду на те, що добровільне страхування - це вид страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком, умови та порядок якого визначається як правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно, так і конкретними умовами страхування визначеними сторонами при його укладенні. А тому сторони договору добровільного страхування не позбавлені права укладати угоду про погодження розміру страхового відшкодування.

Суд першої інстанції надав належну оцінку звіту № 4067 від 20.07.2015 р. про визначення матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля НОМЕР_3., який складає 109 977,82 грн., вказавши, що зазначений письмовий доказ (копія звіту ) не є належно посвідченим.

Разом з тим, визначаючи розмір заподіяного ОСОБА_3 матеріального збитку, суд покладався на звіт № 391/15 від 16.07.2015 р., відповідно він становить 141 721,56 грн., не звернувши уваги на надані представником позивача акт виконаних робіт №147965/121015494 від 23.10.2015 р., складений ТОВ «Автосоюз» та квитанцію № ПН88 від 23.10.2015 р. про сплату позивачкою послуг щодо ремонту її автомобіля, виконаних відповідно до акту № 147965/121015494 від 23.10.2015 р., у розмірі 115 434,64 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконаних робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Ураховуючи, що реально понесеними збитками позивачки є її витрати на ремонт автомобіля у розмірі 115 434,64 грн., то з урахуванням виплаченого їй страхового відшкодування у розмірі 43 312,82 грн., з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню сума невідшкодованих їй збитків у розмірі 72 122, 82 грн. ( 115 434,64 - 43312,82). У звЧязку з наведеним рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальної шкоди підлягає зміні, з 98 408,74 грн. до 72 122,82 грн.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. № 4 суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно пункту 9 зазначеної постанови, розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатися судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Пунктом 3 частини 2 статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди частково, у розмірі 2 000,0 грн., суд першої інстанції правильно урахував характер та обсяг душевних страждань позивачки, викликаних пошкодженням її майна, внаслідок винник дій відповідача, та виходив із засад розумності і справедливості.

Інші доводи апеляційної скарги не випливають на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції .

Зважаючи на викладене та керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 12 серпня 2016 р. в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальної шкоди у розмірі 98 408,74 грн. змінити, зменшивши розмір матеріальної шкоди до 72 122,82 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: