Справа № 489/1794/16-ц
Номер провадження 2/489/1375/16
РІШЕННЯ

Іменем України

21 липня 2016 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далівідповідач 1), Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 (далі - відповідач 2) про визнання незаконними (протиправними) дій приватного нотаріуса, визнання виконавчого напису недійсним та таким, що не підлягає виконанню

встановив

В квітні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що виконавчий напис, вчинено відповідачем 2 з порушенням норм чинного законодавства, що є підставою для визнання виконавчого напису недійсним та таким, що не підлягає виконанню.

Просив суд визнати незаконними дії приватного нотаріуса ДМНО ОСОБА_2 щодо вчинення виконавчого напису №7087 від 03.12.2015 з порушенням вимог ст. 88 ЗУ «Про нотаріат»; визнати недійсним виконавчий напис від 03.12.2015 №7087 та таким, що не підлягає виконанню.

30.05.2016 до суду надійшло заперечення від відповідача 2. Вказує, що будь-які підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню відсутні, адже жодні цивільні права позивача не були порушенні.

20.07.2016 до суду від позивача надійшов відзив на заперечення відповідача 2.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні вимог.

Відповідач 2 в судове засідання не з'явився, надав заперечення проти позову.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Як встановлено судом, 14.06.2007 між позивачем та відповідачем 1 було укладено кредитний договір №60МС/2007, згідно з яким позивачу було надано грошові кошти в розмірі 125000 дол. США. Строк повернення- не пізніше 10.06.2010.

03.12.2015 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 було вчинено виконавчий напис, в якому він пропонує задовольнити вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі: пеня 13195,34 дол. США. Всього в гривневому еквівалентні, з урахуванням витрат, пов'язаних з вчиненням виконавчого напису становить 317718,8 грн.

15.12.2015 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим написом №7087 від 03.12.2015.

Ухвалою суду від 13.01.2016 позивача тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України до виконання зобов'язання згідно виконавчого провадження №49663633 з виконання виконавчого напису №7087 від 03.12.2015.

Правовідносини, які виникли між сторонами врегульовані укладеними між сторонами договорами, Законом України «Про нотаріат», ЦК України.

Відповідно до норм ст. ст. 11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір, який є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржується до суду, право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, права та інтереси якої стосуються такі дії чи акти.

Згідно з ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року.

Відповідно до п. 1 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Пунктом 4 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 22 лютого 2012 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» передбачено, що Виконавчий напис має містити: дату (рік, місяць, число) вчинення, посаду, прізвище, ім'я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та місце проживання (місцезнаходження) стягувача; найменування та місце проживання (місцезнаходження) боржника, дату й місце його народження, місце роботи (для фізичних осіб), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, у тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, суму державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, під яким виконавчий напис зареєстровано; дату набрання чинності виконавчим написом; строк пред'явлення виконавчого напису до виконання; підпис нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, скріплений печаткою; інші відомості, передбачені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно із п. 3.5. глави 16 вищевказаного Порядку при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Таким чином, діючими нормативними актами встановлено, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень вказаного Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку.

Як вбачається з виписки наданої нотаріусом ПАТ КБ "Приватбанк" просив вчинити виконавчий напис про стягнення пені, нарахованої за період з 17.07.2007 до 25.11.2015, тобто щодо частини нарахованої пені минуло більше трьох років з дня виникнення права вимоги, що є порушенням ст. 88 Закону України "Про нотаріат".

Виконавчий напис - це розпорядження нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов'язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безспірності відповідальності боржника.

Чинним законодавством не встановлено обов'язку нотаріуса перевіряти безспірність заборгованості, а вказано на необхідність перевірки на відповідність поданих документів Порядку.

Відповідно до п. 7 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Це положення стосується позасудової вимоги, в т. ч. щодо вчинення виконавчого напису і є підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню. Строк позовної давності по вимогам щодо стягнення пені становить один рік.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В свою чергу вимоги щодо визнання виконавчого напису недійсними задоволенню не підлягають, оскільки згідно зі ст. 215 ЦК України поняття недійсності застосовується до правочинів. Виконавчий напис не є правочином. Поняття правочину надано в ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України (далі ЦК): правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Стаття 18 ЦК України встановлює, що вчинення виконавчого напису на борговому документі це здійснення нотаріусом захисту цивільних прав. Тому коли предметом спору є визнання виконавчого напису недійсним, такий предмет позову не відповідає нормам цивільного та цивільно-процесуального законодавства України.

Крім того, позивач просив суд визнати дії приватного нотаріуса неправомірними, на що суд зазначає таке.

У п. 16 Постанови Пленуму ВССУ N 3 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" зазначено: "Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ч. 2 ст. 50 Закону N 3425-XII). Спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства".

Тобто, вимоги про визнання дій нотаріуса щодо видачі виконавчого напису протиправними можуть бути задоволенні виключно у випадках коли нотаріусом порушено правила вчинення нотаріальної дії (порушено процедуру), а не у випадках коли боржник вказує на те, що вимоги не були безспірними.

Таким чином, вимоги щодо визнання дій приватного нотаріуса неправомірними задоволенню не підлягають у зв'язку з необґрунтованістю.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, що були понесені позивачем у справі і документально підтверджені.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 15, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

вирішив

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Відмовити в задоволенні вимог про визнання неправомірними дії Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 щодо вчинення виконавчого напису.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 03 грудня 2015 року, вчинений Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, зареєстрований в реєстрі за №7087.

Відмовити в задоволенні вимог про визнання недійсним виконавчого напису від 03 грудня 2015 року, вчиненого Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, зареєстрованого в реєстрі за №7087.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 551,2 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв