АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/996/16 Справа № 176/2003/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Завізіон Т. В. Доповідач - Куценко Т.Р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2016 року м. Дніпропетровськ 09 березня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Волошина М.П., Демченко Е.Л.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Восток-Руда» про стягнення суми заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної школи, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 у серпні 2015 року звернувся до суду з позовом до ТОВ «Восток-Руда» про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку та моральної шкоди.

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що з 21.02.2006 року працював у відповідача та 08.04.2015 року звільнився за власним бажанням, але під час звільнення з ним не було проведено розрахунок, заборгованість по заробітній платі склала 12 626, 18 грн., які він просить стягнути з відповідача. Також позивач просить відповідно до ст. 117 КЗпП України стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день ухвалення рішення та моральну шкоду в сумі 5000 грн. /а.с. 2/.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 06.10.2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з ТОВ «Восток-Руда» на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 12 626 грн. 18 коп. та моральну шкоду в сумі 500 грн., в іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат /а.с. 14-15/.

З рішенням суду, в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не погодився ОСОБА_2, який звернувся з апеляційною скаргою та просить рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду в оскаржуваній частині - скасуванню, відповідно до п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України, з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом № 59 Лс від 21.02.2006 року ОСОБА_2 був прийнятий на роботу до ТОВ «Восток - Руда» роздавальником вибухових матеріалів підземної ділянки /а.с. 19/.

Наказом № 73Лс від 08.04.2015 року ОСОБА_2 було звільнено з роботи за згодою сторін відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України /а.с. 20/.

При звільненні відповідач не провів повного розрахунку в частині виплати всіх належних сум працівникові. Згідно довідки № 1627 від 06.10.2015 року до теперішнього часу існує заборгованість в сумі 12 626 грн. 18 коп. /а.с. 11/.

Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на те, що вини підприємства у несвоєчасному розрахунку з позивачем при його звільненні немає, що підприємством приймалися усі міри для своєчасної виплати заробітної плати, але у зв'язку з падінням світових цін на товарну продукцію, відсутності попиту на ринку збуту, які призвели до тяжкого фінансового стану підприємства, виникла заборгованість по заробітній платі, а тому не можна застосовувати ст. 117 КЗпП України.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться у день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги розрахунку. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначеній у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За таких обставин суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 в цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з тих підстав, що позивачем пропущено строк позовної давності та їх безпідставності, то з цим погодитися не можна, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до п. 20 Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Таке ж роз'яснення цієї норми права надав Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.02.2012 року № 4 - рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 117, 237-1 цього Кодексу.

Така правова позиція також висловлена Верховним Судом України у справі № 6-144ц13 від 29.01.2014 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів власних повноважень.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті є середньоденна (годинна) заробітна плата, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідки № 1463 від 26.08.2015 року ТОВ «Восток-Руда» середньоденна заробітна плата позивача складає 172 грн. 44 коп., період затримки з 09.04.2015 року по 09.03.2016 року складає 230 дні, тому стягненню підлягає 39 661, 22 грн. (172,44 грн. х 230).

Щодо висновків суду першої інстанції відносно порушення позивачем тримісячного строку позовної давності звернення до суду без поважних причин, то з ними погодитися не можна так як відповідно до ч.2 ст. 233 КЗпП України в редакції яка дії з 01.08.2001 року, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ч.5 ст. 88 УПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи те, що загальна сума заборгованості по заробітній платі, яка підлягає стягненню з ТОВ «Восток-Руда» складає 52 287 грн. 40 коп. (з розрахунку 12 626, 18 грн. + 39 661, 22 грн.), то судовий збір складає 522 грн. 87 коп. Також підлягає стягненню судовий збір щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 243, 60 грн. Загальна сума судового збору яка підлягає стягненню з відповідача на користь держави складає 766 грн. 47 коп. (522, 87 грн.+ 243,60 грн.)

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 в цій частині - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Восток-Руда» на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час затримки розрахунку в сумі 39 661 грн. 22 коп.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2015 року в частині стягнення судового збору на користь держави змінити з 345 грн. 40 коп. до 766 грн. 47 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Волошин М.П.

Демченко Е.Л.