Справа № 362/1025/16-ц
Провадження № 2/362/1084/16
У х в а л а

04 березня 2016 року

суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області Марчук О.Л., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_3 про витребування документів та стягнення судових витрат,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, перевіривши який, приходжу до висновку, що його необхідно залишити без руху з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 119 ЦПК України, позовна заява повинна містити також:

-зміст позовних вимог;

-ціну позову щодо вимог майнового характеру;

-виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги;

-зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Так, вимоги пункту другого прохальної частини цивільного позову не є позовними по своїй суті, оскільки не стосуються дій чи бездіяльності відповідача та не можуть бути до нього звернені, оскільки взагалі не є предметом спору між сторонами.

Зокрема, вирішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, про яке позивач просить у пункті другому заяви, здійснюється судом в силу положень ЦПК України при постановлені рішення у справі, тобто є обовязком суду та не потребує додаткового їх заявлення як позовних.

Тобто, позивачу слід уточнити зміст позовних вимог в цій частині.

Також, викладаючи обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, у заяві вказано, що померла його мати, після її смерті залишилось спадкове майно, проте, в порушення в порушення наведених вимог цивільного процесуального закону, у позові не зазначено доказів, що підтверджують кожну з таких обставин.

Тобто, згідно із вимогами пункту 6 частини другої статті 119 ЦПК України, позовна заява повинна містити зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування, а тому позивачу необхідно у новій редакції позовної заяви лише зазначити докази, що підтверджують зазначені ним у заяві обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Серед іншого, викладаючи обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, він посилається на норму статті 387 ЦК України, відповідно до якої власник має право витребувати свої майно від іншої особи, однак, в порушення вимог пункту 6 частини другої статті 119 ЦПК України, у позові не зазначено доказів, що підтверджують ту обставину, що позивач є власником оригіналу Свідоцтва про право власності на квартиру і оригіналу Державного акту на земельну ділянку, які він просить витребувати у відповідача.

Позивачем визначено ціну позову в сумі 53 592 гривні 00 копійок.

Натомість, до позову не додано жодного документу, який би підтверджував дійсну вартість майна, яке позивач просить витребувати з чужого володіння або його вартість саме у зазначеному розмірі.

Отже, позивачу слід визначити дійсну вартість спірного майна та, в залежності від її розміру, вказати дійсну, реальну ціну позову.

Крім того, слід звернути увагу на те, що позивачем визначено ціну позову в сумі 53 592 гривні 00 копійок, однак судовий збір сплачено як за подання позовної заяви немайнового характеру.

Тобто, з урахуванням визначеної ціни позову, позивачу слід сплатити судовий збір відповідно до вимог підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за ставкою у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Одночасно, у звязку із заявленими вимогами позову позивачу необхідно обовязково врахувати норму частини третьої статті 6 Закону України «Про судових збір», відповідно до якої за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Отже, враховуючи, що у позові заявлено дві позовні вимоги (оскільки є два пункти позовних вимог), одна з яких немайнового, а інша майнового характеру про стягнення грошових коштів, позивачу слід сплатити судовий збір за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

До того ж, третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору у справі визначено ОСОБА_3, проте, останній не заявляє до відповідача жодних вимог.

У звязку з цим, позивачу з урахуванням положень статті 34 ЦПК України слід визначитись із процесуальним статусом ОСОБА_3, або іншим чином вирішити питання щодо його позовних вимог до відповідача.

Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем ухвали (ч. 1 ст. 121 ЦПК України).

Таким чином, враховуючи, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статті 119 ЦПК України, приходжу до висновку, що її слід залишити без руху, про що повідомити позивача і надати йому строк для усунення недоліків.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 119, 121 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_3 про витребування документів та стягнення судових витрат залишити без руху.

Повідомити про вказане позивача і надати йому строк для усунення недоліків пять днів з дня отримання ним копії ухвали.

Розяснити позивачу, що якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк він не виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 ЦПК України або не сплатить судовий збір, позовна заява буде вважатися неподаною і повернута йому.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя