Ухвала

іменем україни

02 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Козоріза РоманаВолодимировича, третя особа - ОСОБА_9, про визнання заповіту недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 16 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 09 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ним було отримано квартиру АДРЕСА_1, яка у 1993 році була приватизована на нього та його матір ОСОБА_10 Після смерті останньої (ІНФОРМАЦІЯ_1) йому стало відомо, що згідно заповіту, складеному 28 жовтня 2005 року, вона заповіла належну їй частину квартири ОСОБА_7 та ОСОБА_9 Посилаючись на те, що він постійно спілкувався із матір'ю й вона в усьому з ним радилася, однак про заповіт йому не було нічого відомо, а також на те, що спадкодавець вміла писати і до останніх днів свого життя могла самостійно виконати власний підпис, проте підпис в заповіті від її імені виконано іншою особою, просив суд визнати вказаний правочин недійсним з підстав, передбачених ст. 1257 ЦК України.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 16 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 09 квітня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК Українипідставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із його недоведеності.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Проте погодитися з такими висновками апеляційного суду не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст. 313 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справ судом першої інстанції, за результатами якого апеляційний суд ухвалює рішення або постановляє ухвалу за правилами ст. 19 і гл. 7 розд. ІІІ цього Кодексу.

За змістом ухвала суду апеляційної інстанції повинна відповідати вимогам ст. 315 ЦПК України. Зокрема, у ній повинні бути зазначені мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте, зазначеним вимогам ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає. Суд належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги; не перевірив законність і обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення; не навів достатніх мотивів прийнятого ним рішення; не зазначив обставини, якими б спростовувалися доводи апеляційної скарги.

Судами установлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Фондом комунального майна м. Херсона 11 листопада 1993 року № НОМЕР_1, квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_10

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 померла.

Згідно з заповітом від 28 вересня 2005 року, посвідченим приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Козорізом Р.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 3859, ОСОБА_10 заповіла належну їй частину вказаної квартири ОСОБА_7 та ОСОБА_9 в рівних частках кожному Із змісту заповіту вбачається, що у зв'язку з вадами зору, його повний текст був прочитаний вголос нотаріусом і на особисте прохання ОСОБА_10 підписаний ОСОБА_4 При цьому, заповіт містить підписи свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які посвідчили, що його текст записаний із слів заповідача вірно й зачитаний останній вголос (а.с. 11-12).

Відповідно до ст. 1233 ЦК Українизаповітом є розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно зі ст. 1244 ЦК Україниправо на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Статтею 1247 ЦК України передбачено, що загальними вимогами до форми заповіту є: складання заповіту у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт має бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст. ст. 1251-1252 ЦК України.

Якщо особа не може особисто підписати заповіт, то відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексуза її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа.

Відповідно до п. 33 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року № 22/5(далі - Інструкція) заповіт має бути складений у письмовій формі із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача й підписаний особисто заповідачем.

Якщо заповідач внаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за довіреністю заповідача він може бути підписаний іншим громадянином за правилами, викладеними в п. 13 цієї Інструкції.

Таким чином, фізична особа може доручити іншій особі у її присутності підписати текст правочину, якщо вона не може підписати його власноручно лише у зв'язку з хворобою або фізичною вадою.

Згідно з положеннями ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3 зазначав про те, що його мати не мала фізичних вад зору і могла самостійно підписувати будь-які документи. Так, вона за своє життя підписувала власноруч важливі фінансові документи, зокрема, про отримання пенсії та по сплаті комунальних послуг.

Вирішуючи справу, суд апеляційної інстанції на зазначене уваги не звернув, у порушення ст. ст. 10, 57, 60, 212-214, 315 ЦПК України обставини справи з'ясував неповно, належним чином не перевірив та не спростував доводи позивача щодо фізичного стану спадкодавця на час вчинення заповіту, який дозволяв їй підписати заповіт власноручно; не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не роз'яснив сторонам їх право заявити клопотання про проведення відповідної судової експертизи в порядку ст. 143 ЦПК України з метою з'ясування питання, чи страждала спадкодавець фізичними вадами (зокрема, вадами зору), які б перешкоджали їй власноручно підписати заповіт, обґрунтував свої висновки на припущеннях та дійшов передчасного висновку по залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Ураховуючи, що допущені апеляційним судом порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ч. 3 ст. 338 ЦПК Україниє підставою для його скасування із направленням справи на новий розгляд до апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 09 квітня 2015 рокускасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.П. Касьян Головуючий
Судді:В.І. Амелін Т.П. Дербенцева Д.О. Остапчук В.О. Савченко Судді: В.І. Амелін