У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Нагорняка В.А., Юровської Г.В.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа -ОСОБА_7, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення та виселення з житлового приміщення, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні будинком за адресою: АДРЕСА_1, шляхом його вселення до даного будинку та передачі ключів від нього, а також шляхом виселення відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6 з вказаного будинку без надання іншого житла.

Позивач посилався на те, що він є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрований у вказаному будинку, проте не має можливості користуватись своєю власністю, оскільки ОСОБА_5 змінив замки, не пускає його в будинок і тим самим чинить перешкоди у користуванні будинком. Відповідачі не є членами його сім'ї, не є власниками будинку, а тому позивач просив задовольнити його вимоги.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2015 року, позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_5, ОСОБА_6 не чинити перешкоди ОСОБА_8 у користуванні будинком за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалено усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_4 права користування будинком, шляхом його вселення до будинку за адресою: АДРЕСА_1.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення і ухвалити нове рішення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно зі ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 на підставі рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2011 року є власником Ѕ частини житлового будинку по АДРЕСА_1. Інша Ѕ частини вказаного будинку на підставі зазначеного рішення належить на праві власності третій особі у справі - ОСОБА_7

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2008 року було визнано за ОСОБА_7 та ОСОБА_4 по Ѕ частини будинку та земельної ділянки та вказаний будинок поділено між ними в натурі.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2009 року рішення в частині визнання за ОСОБА_7 та ОСОБА_4 по Ѕ частини вказаного будинку та земельної ділянки було скасовано, і провадження в цій частині було закрито, а в частині поділу між сторонами будинку в натурі було залишено без змін.

Частиною 1 ст. 319 ЦК передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно виходив з того, що ОСОБА_4 є власником Ѕ частини будинку, його проживання зареєстровано за вказаною адресою, а тому дійшов правильного висновку про вселення його до спірного житлового будинку.

Також суди дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні вимог щодо виселення відповідачів зі спірного житлового будинку, оскільки відповідачі проживають в частині будинку, що належить ОСОБА_7 та яка надала згоду на їх проживання.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судами не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Коротун В.М. Нагорняк В.А. Юровська Г.В.