Справа № 463/1578/15 Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В.
Провадження № 22-ц/783/3990/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої: Крайник Н.П.

суддів: Мельничук О. Я., Савуляка Р.В.

при секретарі: Фейір К. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 03 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Універсал Банк» в особі Львівського відділення № 4 ПАТ «Універсал Банк», третьої особи ОСОБА_4 про визнання правочинів недійсними, -

в с т а н о в и л а:

15.06.2015 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ПАТ «Універсал Банк» в якому просила визнати недійсним договір поруки № 049-2008-676-Р/1 від 20.03.2008 року, укладений між ОСОБА_2 та ВАТ «Універсал Банк»; додаткову угоду від 18.05.2009 року до договору поруки №049-2008-676-Р/1 від 20.03.2008 року, укладену між ОСОБА_2 та ВАТ «Унверсал Банк»; договір іпотеки серії ВКІ № 790387 від 20.03.2008 року, укладений між ОСОБА_2 та ВАТ «Універсал Банк», посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, за реєстровим № 1895; додаткову угоду №1 від 19.05.2009 року до договору іпотеки, посвідчену 20.03.2008 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, за реєстровим №1895, укладену між ОСОБА_2 та ВАТ «Універсал Банк», посвідчену приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу за реєстровим № 666.

В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що оскаржувані договори нею були укладені проти її справжньої волі та внаслідок застосування до неї психічного тиску. Зазначила, що з 1994 року вона та її сестра ОСОБА_6 були прочанками євангельської церкви «ОСОБА_5 життя», а з 2000 року членами релігійної організації «ОСОБА_5 покоління» та церкви «Посольство Боже». В процесі сповідування віровчення релігійної організації, вони брали активну членську участь у різних зібраннях та богослужіннях церкви, екскурсійних релігійних поїздках та семінарах, в тому числі і за межами міста Львова, відпочинкових таборах та фестивалях, а також спілкуваннях з іншими членами організації у різних групових та індивідуальних форматах, в тому числі за їх місцем проживання. Зокрема, до них додому часто приходили пастори та парафіяни, проводили різні бесіди, спільно здійснювали святкові заходи, приурочені до різних сімейних святкувань. В процесі такого спілкування вона та члени її родини перейнялися духом та ідеями релігійної організації, внаслідок навіювання життєвих принципів вони жили ідеалами, що навязувалися їм духовним керівництвом релігійної організації. З метою зростання духовного споріднення з іншими членами організації та її принципами вони були змушені слухати аудіо-записи, читати спеціальну релігійну літературу церкви, якої було безліч за їх місцем проживання, ознайомлювати з такою батьків, в тому числі ОСОБА_4, з метою їх залучення до членства в організації. В ході їх відвідин за місцем проживання пасторами ОСОБА_7 та ОСОБА_8, проводилися бесіди, що стосувалися як релігійної тематики, так і матеріального благополуччя, в процесі яких пастори заохочували її та членів її родини, до здійснення грошових інвестицій в діяльність релігійної організації, з подальшим отриманням прибутків. При цьому пастором ОСОБА_7 постійно наголошувалося на можливості вирішення у такий спосіб їхніх матеріальних проблем та позбавлення страху перед майбутнім, він закликав до християнської свідомості, щоб своєю участю у інвестиціях, вони допомогли церкві у збиранні коштів на будівництво Божого храму, за рахунок десятини від отриманих прибутків. Також він приймав активну участь в організаційному процесі по укладенню кредитного та інших забезпечувальних договорів, отриманні кредитних коштів, ходив з ними в банк, був присутній при отриманні кредитних коштів та їх передачі регіональному пастору ОСОБА_9

Тому вважає, що в процесі навіювання релігійних принципів, пастором ОСОБА_7 вчинялося насильство над нею у формі психологічного тиску, внаслідок чого він змусив її до укладення оскаржуваних договорів. Вказані обставини підтверджуються висновком психологічної експертизи від 30.07.2014 року, проведеного в рамках розслідування кримінального провадження за ознаками вчиненого злочину передбаченого ч.4 ст.190 КК України, а тому просила позов задоволити.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено за спливом позовної давності.

Рішення суду оскаржив представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3.

Вважає його незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та з неповним з»ясуванням усіх обставин справи.

Зокрема, зазначає, що оскільки судом першої інстанції було застосовано до спірних правовідносин положення ст. 267 ЦК України, то судом встановлено та підтверджено факт укладення оспорюваних договорів пів впливом насильства, а відтак позов є підставним та обгрунтованим, а права та законні інтереси позивача - порушеними. Суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що перебіг позовної давності для вимог позивача про визнання оспорюваних договорів недійсними розпочався з моменту укладення нею цих договорів, оскільки протягом тривалого часу з моменту укладення оскаржуваних договорів позивач продовжувала перебувати під психологічним тиском. Суд не взяв до уваги висновки експерта від 30.07.2014 року та висновки комісії спеціалістів від 20.01.2016 року, що підтверджують факт перебування ОСОБА_2 під дією сугетивного (маніпулятивного, пов»язаного з навіюванням) впливу на психіку під час укладення оспорюваних договорів, що виключає можливість усвідомлення нею власних дій та їх наслідків.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних мотивів.

Згідно положень ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою ст.203 ЦК України. Ч.3 ст.203 ЦК України визначає, що волевиявлення учасника правочину має бути вільни і відповідати його волі.

Відповідно до ч.1 ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Положеннями п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недісними» при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (с.231 ЦК) судам необхідно враховувати, що насильство може виражатися в незаконних, однак не обов»язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятися як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім»ї, родичів, тощо або їх майна. Факт насильства не обов»язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі.

Для визнання правочину недійсним через вчинення його під впливом насильства або погрози, необхідна наявність фізичного або психічного впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину. Насильство розуміється як заподіяння учасникові правочину фізичних або психічних страждань з метою примусити укласти правочин. Насильством може бути вплив на волю контрагента за допомогою використання його залежного становища. Насильство викликає страх настання невигідних наслідків. Насильницькі дії можуть вчинятися як стороню майбутнього правочину, так і сторонньою особою щодо іншої сторони, її родичів чи близьких.

Встановлено, що 20.03.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» (правонаступник ПАТ «Універсал Банк») та третьою особою у справі ОСОБА_4 (батьком позивача) було укладено кредитний договір №049-2008-676, відповідно до умов якого ОСОБА_4 отримав в кредит 55 тис. доларів США під 13,45% річних, зі строком повернення кредиту 10.03.2018 р. (а.с.8-10 том 1).

В подальшому, між сторонами кредитного договору ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 укладалися додаткові угоди до кредитного договору б/н від 10.05.2009 року та від 18.05.2009 року (а.с.20, 21-26 том 1), відповідно до яких змінювалася процентна ставка за користування кредитними коштами, умови та порядок погашення залишку кредитної заборгованості.

Для забезпечення виконання зобов»язань за договором кредиту№ 049-2008-676 від 20.03.2008 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Універсал Банк» 20.03.2008 року було укладено договір поруки № 049-2008-676-Р/1; додаткову угоду від 18.05.2009 року до договору поруки №049-2008-676-Р/1 від 20.03.2008 року; договір іпотеки серії ВКІ № 790387 від 20.03.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, за реєстровим № 1895, відповідно до якого ОСОБА_2 передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1; додаткову угоду №1 від 19.05.2009 року до договору іпотеки, посвідчену 20.03.2008 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, за реєстровим номером № 666.

Відповідно до зазначених договорів ОСОБА_2 зобовязувалася відповідати перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобовязаннями за договором кредиту, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору.

Як убачається з матеріалів справи, з часу укладення кредитного договору, договорів поруки та іпотеки, позичальник за кредитним договором ОСОБА_4 зобовязання за кредитним договором виконував, погашаючи відсотки за рахунок частини кредитних коштів, які він розмістив на депозит. Згодом, після значного зростання курсу іноземних валют, саме на його прохання банком було погоджено внесення змін до кредитного договору, договорів поруки та іпотеки, з метою надання кредитних канікул на рік із звільненням від щомісячних платежів по тілу кредиту.

Матеріалами справи встановлено, що позивач у 2011 році оспорювала кредитний договір, укладений 20.03.2008 року, укладений між ОСОБА_4 та ПАТ «Універсалбанк», додаткові угоди до нього, а також іпотечний договір з інших правових підстав та рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 27.12.2011 року у задоволенні її позову було відмовлено.

Проте, рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 18.04.2012 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 10.12.2012 року, позов ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_10 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_10 в користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № 049-2008-676 від 20.03.2008 року в розмірі 470 268 грн.61 коп.

22.02.2015 р. державним виконавцем Личаківського ВДВС Львівського МУЮ відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа Сихівського районного суду м. Львова № 1319/1219/2012, виданого 22.01.2013 р. про солідарне стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_10 в користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором № 049-2008-676 від 20.03.2008 року в розмірі 470 268 грн.61 коп. Залишок заборгованості складає 296406,44 грн.

Як ствердили сторони в судовому засіданні, в процесі погашення заборгованості за кредитним договором предмет іпотеки реалізовано.

Відповідно до висновку комісійного психологічного дослідження від 30.12.2015 року, проведеного спеціалістом - психологом, кандидатом психологічних наук, доцентом ОСОБА_11 від 20.01.2016 року та спеціалістом - психологом, кандидатом психологічних наук, доцентом ОСОБА_11, що проводився на підставі договору про надання послуг, укладеного між ОСОБА_4, що діє від імені ОСОБА_2 на підставі довіреності, посвідченої консулом - керівником Генерального консульства України в м. Сан-Паулу, Федеративна республіка Бразилія та ОСОБА_12 - «Систематичне відвідування ОСОБА_2 богослужінь та проповідей релігійних організації «ОСОБА_11 покоління» і «Посольство Боже», в т.ч. прослуховування нею проповідей пасторів та лідерів цих організацій ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 та інших могло здійснити сугестивний (маніпулятивний, пов»язаний з навіюванням) вплив на її психіку, що могло бути використано для маніпулятивного впливу щодо проведення фінансових операцій при укладенні угод, на здатність прогнозувати їхні результати і наслідки, а також на здатність регулювати при цьому свою поведінку, зокрема при укладенні договору поруки № 049-2008-676-Р/1 від 20.03.2008 року та договору іпотеки від 20.03.2008 року. ОСОБА_2 практично втратила здатність до усвідомлення в повній мірі фактичного змісту власних дій та здатність до вільного та усвідомленого прийняття рішення щодо укладення та прогнозування наслідків укладення договору поруки № 049-2008-676-Р/1 від 20.03.2008 року та договору іпотеки від 20.03.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 на момент його підписання, тому, що знаходилась під впливом психологічних маніпуляцій, які також мали ознаки психологічного насильства» (а.с.4-11).

Допитаний в засіданні колегії в якості свідка спеціаліст - психолог ОСОБА_12 пояснив, що дослідження психологічного стану ОСОБА_2 проводилося без її особистої участі у 2016 році по скайпу, оскільки така у 2010 році вийшла заміж за громадянина іноземної держави та переїхала проживати в Бразилію, де проживає по даний час.

Матеріалами справи беззаперечно встановлено, що через рік після укладення первинного кредитного та забезпечувальних договорів, у травні 2009 року, як позичальник, так і позивач, як поручитель та іпотекодавець, з власної ініціативи уклали договори про внесення змін до кредитного договору, договорів поруки та іпотеки з метою зменшення навантаження по кредитних зобовязаннях, які позичальник за кредитним договором не мав можливості своєчасно виконувати, що свідчить, що позивач як на момент укладення первісних договорів поруки та іпотеки, так і укладення договорів про внесення змін в ці договори, усвідомлювала обсяг своїх прав та обовязків за умовами договорів, бажала їх укладення та передбачали їх наслідки.

Враховуючи, що позивачка ОСОБА_2 не є стороною договору кредиту, коштів за договором не отримувала, неодноразово через рік після укладення договору поруки та іпотеки укладала з ВАТ «Універсалбанк» додаткові договори, що стосувалися умов виконання договору кредиту позичальником ОСОБА_2, її доводи щодо того, що на момент укладення оспорюваних договорів вона перебувала під психологічним тиском, на думку колегії суддів, є неспроможними.

Крім того, висновок спеціалістів-психологів ОСОБА_12 та ОСОБА_11, стосується психологічного стану ОСОБА_2 на час укладення договору поруки № 049-2008-676-Р/1 від 20.03.2008 року та договору іпотеки від 20.03.2008 р., та не стосуються додаткових угод до цих договорів, зокрема додаткової угоди від 18.05.2009 р. до договору поруки від 20.03.2008 року та додаткової угоди від 19.05.2009 р. до договору іпотеки від 20.03.2008 року, які просить визнати недійсними позивач.

Висновки психологічної експертизи щодо психічного стану ОСОБА_2 від 25.02.2013 року (а.с.31-34 том 1), від 30.07.2014 року (а.с.149-157 том 1) та від 20.01.2016 року (а.с.91-105 том 2) колегія суддів до уваги не приймає, оскільки такі є доказами у кримінальному провадженні.

З наведених мотивів, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не доведено, що оскаржувані договори нею були укладені проти її справжньої волі та внаслідок застосування до неї психічного тиску.

Крім того, матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_2 та третя особа - позичальник за договором кредиту ОСОБА_4 визнані потерпілими у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_8, ОСОБА_16, ОСОБА_15, ОСОБА_13 за ознаками злочинів, передбачених ст.190 ч.4 та ст.209 ч.1,2 КК України, а відтак позивач вправі захистити своє порушене право шляхом пред»явлення цивільного позову про відшкодування шкоди, завданої злочином, як в межах кримінального провадження так і шляхом пред»явлення окремого позову в порядку цивільного судочинства.

З наведених мотивів, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у зв»язку з недоведеністю останніх.

Керуючись ст. 303, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03 березня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Універсал Банк» в особі Львівського відділення № 4 ПАТ «Універсал Банк», третьої особи ОСОБА_4 про визнання правочинів недійсними відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Мельничук О. Я.

ОСОБА_17