Справа № 465/1982/13 Головуючий у 1 інстанції: Лозинський Б.М.
Провадження № 22-ц/783/228/16 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П., Курій Н.М.,

при секретарі Куцик І.Б.

з участю ОСОБА_2, представника ОСОБА_2-ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Управлінням Пенсійного фонду України у Франківському районі міста Львова на рішення Франківського районного суду міста Львова від 30 травня 2013 року по справі за заявою ОСОБА_2, зацікавлена особа: Головне управління праці та соціального захисту населення Львівської області державної адміністрації про визнання особи такою, що необгрунтовано піддана покаранню позасудовим органом, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 30 травня 2013 року заяву ОСОБА_2 задоволено.

Визнано ОСОБА_2 особою, котру необгрунтовано піддано покаранню позасудовим органом і такою, що реабілітовано відповідно до ст.1 Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні.

Вищезгадане рішення суду оскаржило Управлінням Пенсійного фонду України у Франківському районі міста Львова. Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Звертає увагу, що встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав фізичних осіб, не зазначених в ч.1 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можливо лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Стверджує, що заява про встановлення факту щодо визнання особою, яку необгрунтовано піддано покаранню позасудовим органом та такою, що реабілітована, відповідно до ст.1 Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" в порядку цивільного судочинства розглядатися не може, так як існує певна процедура розгляду даного питання. В апеляційній скарзі апелянт просить рішення Франківського районного суду міста Львова від 30 травня 2013 року скасувати і закрити провадження у даній справі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч.1 ст.310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі з підстав, визначених вимогами ст.205 ЦПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 м. Новокузнєцку (у той час Сталінську) Кемеровської області Російської Федерації під час політичних репресій і безпідставного ув"язнення його батьків.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 та встановлюючи факт, що має юридичне значення, суд першої інстанції виходив з того, що останній був репресований не за рішенням органів державної влади і управління, а за постановою Особливої наради при МДБ СРСР, яка була позасудовим органом, а відтак підлягає реабілітації на підставі ст.1, а не ст.3 Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні".

Однак з таким висновком колегія суддів погодитьсь не може у зв"язку з наступним.

Відповідно до ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькової, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

З довідки, виданої 28.01.2992 року прокуратурою Львівської області вбачається, що ОСОБА_4, мати ОСОБА_2, вироком Дрогобицького обласного суду засуджена на 7 років позбавлена волі в ВТТ, заарештована 15 лютого 1946 року і звільнена 15 лютого 1953 року.

З змісту заяви про встановлення факту ОСОБА_2 вбачається, що після повернення з Сибіру, ні він, ні його батьки не могли повністю зреалізувати себе як у навчанні, так і в працевлаштуванні, були обмежені у громадянських правах, за ними постійно стежили і доносили в КГБ, його неодноразово викликали на допити в КГБ та шантажували.

Положеннями ст.1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні»(далі -Закон) встановлено, що слід вважати реабілітованими осіб, які з політичних мотивів були необгрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі "двійками", "трійками", особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР "Про кримінальну відповідальність за державні злочини" від 25 грудня 1958 року, за винятком осіб, зазначених у статті 2 цього Закону. Також визнано реабілітованими також громадян, засуджених за:

- антирадянську агітацію і пропаганду за статтею 7 Закону СРСР "Про кримінальну відповідальність за державні злочини" від 25 грудня 1958 року і статтею 62 Кримінального кодексу України в редакціях до прийняття Закону Української РСР від 28 жовтня 1989 року "Про затвердження Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 14 квітня 1989 року "Про внесення змін і доповнень до Кримінального і Кримінально-процесуального кодексів Української РСР";

- поширення завідомо неправдивих вигадок, що порочать радянський державний і суспільний лад, тобто за статтею 187-1Кримінального кодексу України;

- порушення законів про відокремлення церкви від держави і школи від церкви, посягання на особу та права громадян під приводом справляння релігійних обрядів, якщо вчинені дії не були поєднані з заподіянням шкоди здоров'ю громадян чи статевою розпустою. Дія цієї статті поширюється на осіб, громадян України, які постійно проживали в Україні і яких з різних причин було переміщено за межі колишнього Радянського Союзу, необгрунтовано засуджено військовими трибуналами, Верховним Судом Союзу РСР чи піддано репресіям позасудовими органами.

Порядок застосування статті 1 Закону визначено статтею 7 Закону. Відповідно до цього порядку органи прокуратури у взаємодії з органами державної безпеки проводять перевірки та складають відповідні висновки щодо всіх кримінальних справ, зазначених у статтях 1 і 2 цього Закону, рішення по яких не були скасовані до моменту його прийняття. На реабілітованих осіб органи прокуратури видають відповідні довідки. При наявності підстав для визнання особи такою, що згідно з статтею 2 цього Закону не підлягає реабілітації, прокурор надсилає справу з висновком:

щодо засуджених судами - до тих же судів, які виносили останнє судове рішення. Справи, по яких вироки, ухвали, постанови було винесено ліквідованими або розформованими судами, а також військовими трибуналами щодо цивільних осіб, передаються на розгляд тих судів, до підсудності яких ці справи віднесено чинним законодавством. Територіальна підсудність справи визначається за місцем винесення останнього судового рішення; щодо підданих покаранню за рішенням позасудових органів - до Верховного Суду України, обласних та Київського міського судів, військових трибуналів округів, Чорноморського флоту, на території яких застосовувались репресії.

Внаслідок розгляду справи суд може прийняти одне з таких рішень:

- визнати, що особу обгрунтовано засуджено або піддано покаранню позасудовим органом і на неї не поширюється дія статті 1 цього Закону;

- визнати, що особу необгрунтовано засуджено або піддано покаранню позасудовим органом і вона підлягає реабілітації згідно з статтею 1 цього Закону.

При розгляді справи суд може також внести зміни до раніше винесених вироку, ухвали і постанови судів чи до рішення позасудових органів. Верховному Суду України надано повноваження щодо перегляду в порядку нагляду і за нововиявленими обставинами кримінальних справ, розглянутих Верховними Судами України, Союзу РСР, військовими трибуналами та позасудовими органами, в тому числі за межами територій колишнього Радянського Союзу, щодо осіб, які на момент застосування репресій були громадянами України. Судам надано право поширювати дію статей 4-6 цього Закону на осіб, реабілітованих в загальному порядку, коли є підстави розглядати факт притягнення їх до кримінальної відповідальності за статтями 58-1 та 80 Кримінального Кодексу Української РСР 1927 року як політичну репресію.

Відповідно до ст.9 Закону вирішення питань, пов'язаних з встановленням факту розкуркулювання, адміністративного виселення, з відшкодуванням матеріальних збитків, поновленням трудових, житлових, пенсійних та інших прав громадян, реабілітованих відповідно до цього Закону, покладено на обласні, міські і районні Ради народних депутатів. З цією метою Ради народних депутатів зобов"язано утворити штатні комісії, положення про які затверджується Кабінетом Міністрів України. За дорученням цих комісій органи внутрішніх справ встановлюють факти безпідставності заслання і вислання, направлення на спецпоселення, а також конфіскації і вилучення майна у зв'язку з необгрунтованими репресіями і матеріали перевірки надсилають комісіям.

Таким чином, відповідно до положень Закону про реабілітацію особи за ст. 1 Закону встановлено такий порядок - органами прокуратури видається довідка або постановляється рішення суду у справі, яку прокурор надсилає до суду з висновком про наявність підстав для визнання особи такою, що згідно з статтею 2 цього Закону не підлягає реабілітації.

У зв»язку з вищенаведеним, та враховуючи те, що встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав фізичних осіб, не зазначених у ч.1 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можливо лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заява про встановлення факту щодо визнання особою, яку необґрунтовано піддано покаранню позасудовим органом та такою, що реабілітовано відповідно до статті 1 Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" в порядку цивільного судочинства розглядатись не може.

Відповідно ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

А відтак, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для встановлення факту реабілітації.

В зв"язку з цим колегія суддів вважає, що згідно з положеннями п.1 ч.1 ст.205, ч.1 ст.310 ЦПК України рішення Франківського районного міста Львова від 30 травня 2013 року підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.4 ч.1 ст.307, п.1,4 ч.1 ст. 309, ч.1 ст. 310, ст. 313, п.3 ч.1 ст. 314 ст.315, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Управлінням Пенсійного фонду України у Франківському районі міста Львова - задовольнити.

Рішення Франківського районного суду міста Львова від 30 травня 2013 року - скасувати.

Провадження у справі за заявою ОСОБА_2, зацікавлена особа: Головне управління праці та соціального захисту населення Львівської області державної адміністрації про визнання особи такою, що необгрунтовано піддана покаранню позасудовим органом - закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.М. Курій

Н.П. Крайник