У х в а л а

30 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі суддів:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Остапчука Д.О.,

Дербенцевої Т.П., Попович О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за касаційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 29 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду із зазначеною позовною заявою посилаючись на те, що 24 жовтня 2007 року між Банком і ОСОБА_3 було укладено договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 10 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 20 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевими терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором станом на 31 липня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 37 232 грн 34 коп., яку Банк просить стягнути з відповідача, та яка складається з:

- 9 172 грн 60 коп. - заборгованості за кредитом;

- 23 368 грн 47 коп. - заборгованості за процентами;

- 2 442 грн 11 коп. - заборгованості по комісії за користування кредитом;

- 500 грн штрафу (фіксована частина);

- 1 749 грн 16 коп. - штраф (процентна складова).

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача суму судового збору, сплачену за подання позову до суду.

Під час розгляду справи позивач зменшив суму позовних вимог, обґрунтувавши зменшення суми тим, що судовим наказом Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 вересня 2008 року з ОСОБА_3 стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційни банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 27 257 грн 20 коп. за період з 15 липня 2008 року по 31 липня 2013 року, з яких: 9 172 грн 60 коп. - заборгованість за кредитом; 22 615 грн 94 коп. - заборгованість по відсотках; 2 392 грн 11 коп. - заборгованість по комісії; штраф в розмірі 2 249 грн 15 коп.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 29 квітня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі скаржник, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального та матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами установлено, що 24 жовтня 2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_3 укладено договір банківських послуг.

Відповідно до умов договору ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 10 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_3 не виконав своїх зобов'язань за вказаним договором, унаслідок чого в нього перед ПАТ КБ "ПриватБанк" виникла заборгованість.

Пунктом 2 розділу І Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності (повернення).

Відповідно до пунктів 3.1.1., 5.4. розділу ІІ Умов та правил надання банківських послуг строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле MONTH).

Із заяви від 24 жовтня 2007 року, яка є невід'ємною частиною договору, укладеного ПАТ КБ "ПриватБанк" і ОСОБА_3, убачається, що строк дії картки, виданої останньому, становить два роки.

Судами установлено, що останній платіж ОСОБА_3 здійснив 22 червня 2010 року.

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовною заявою про захист свого порушеного права у жовтні 2013 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року № 6-134цс14; від 22 жовтня 2014 року № 6-127цс14.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

Відповідно до умов договору, укладеного ПАТ КБ "ПриватБанк" і ОСОБА_3, кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки. Строк дії картки в договорі визначений у два роки.

Автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов'язання, отже продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення немає.

Подальше продовження дії картки є способом виконання зобов'язання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки.

З урахуванням цих обставин та факту пред'явлення ПАТ КБ "ПриватБанк" позову у березні 2012 року, питання застосування чи незастосування строку позовної давності відповідно до статей 256 і 257, частин першої та п'ятої статті 261, частини четвертої статті 267 ЦК України вирішено на порушення ч. 4 ст. 267 ЦК України, оскільки в матеріалах справи відсутня заява відповідача про застосування строку позовної давності.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходили з того, що позивачем пропущено строк звернення до суду. Позивач та його представник в судовому засіданні вимог про поновлення строку позовної давності не заявляли.

Оскільки допущене судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, ухвала апеляційного суду Хмельницької області та рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 березня 2015 року підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника представника Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» Шуліки АліниВолодимирівни задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 29 квітня 2015 року та рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 березня 2015 року скасувати,справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

С у д д і: В.П.Гончар

Т.П.Дербенцева

Д.О.Остапчук

О.В.Попович