Справа № 653/3132/16-ц
Провадження № 2/653/984/16
20.10.2016 року м. Генічеськ
Генічеський районний суд Херсонської області в складі:
головуючого судді Крапівіна О.П.
при секретарі Пшенична В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
До суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, який мотивує тим, що 09.09.2016 року нею було укладено договір із відповідачем по справі про купівлю продаж належної відповідачці квартири № 104, яка розташована в м. Генічеськ по вул. Курасова в будинку № 5-а. Через декілька днів після оформлення договору позивач із своєю родиною вселилась у вказане житло і стала проживати в ньому . Після оформлення угоди купівлі продажу відповідачу терміново необхідно було виїхати за місцем її постійного мешкання в м. Кіров РФ, де вона зареєстрована. Вказує, що через викладені обставини відповідач не встигла знятись з реєстраційного обліку та залишилась значитися зареєстрованою в належній позивачу квартирі, чим порушуються її права, як власника. Можливості знову приїхати в м. Генічеськ для зняття з реєстраційного обліку у відповідача немає, у звязку із чим, позивач вимушена була звернутися до суду, в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, яка належить позивачу , а також скасувати реєстрацію місця проживання відповідача шляхом зняття її з реєстраційного обліку.
В судовому засіданні позивач просила позовні вимоги задовольнити, з огляду на підставі, викладенні у позовній заяві.
Відповідач в судовому засіданні була відсутня. До суду надійшла нотаріально завірена заява про розгляд справи без участі сторони, в якій ОСОБА_2 просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги визнає.
Керуючись ст. .224 ЦПК України, суд вирішив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
З копії договору купівлі-продажу квартири від 09 вересня 2016 року вбачається, що ОСОБА_2, яка являється громадянкою РФ, що також підтверджується її копією паспорта, продала ОСОБА_1 квартиру № 104 в будинку № 5-а в м. Генічеськ по вул. Курасова. Договір посвідчений приватним нотаріусом Генічеського районного нотаріального округу Херсонської області, ОСОБА_3
Згідно з витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.09.2016 року, ОСОБА_1 є власником квартири за вищевказаною адресою.
Факт того, що відповідач досі зареєстрована за вказаною вище адресою знайшло своє підтвердження з відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України від 03.10.2016 року, згідно до яких відповідач зареєстрована там з 15.07.2008 року.
Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 150 ЖК України та ст. 383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Виходячи з того, що Закон України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, тобто таку особу можна зняти з реєстрації без її згоди виключно на підставі рішення суду.
Крім того, в постанові від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс 11, Верховний суд України виклав правову позицію, якою чітко встановлено, який порядок повинен бути застосований до правовідносин щодо вирішення питання про зняття з реєстраційного обліку особи, яка не являється членом сім'ї власника або ж наймача. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання пред'явивши разом з тим одну з таких вимог: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).
З матеріалів справи вбачається, що відповідач зареєстрована у вищезазначеній квартирі , не є членом сім'ї нинішнього власника квартири, а її реєстрація за вказаною адресою створює позивачу перешкоди у користуванні та розпоряджанні майном.
Як вбачається з матеріалів справи, право користування відповідача даним житловим будинком припинилося у звязку з його відчуженням, що дає всі підстави для задоволення позовних вимог.
Отже, ухвалення судом рішення про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом є достатньою правовою підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку у відповідному житловому приміщенні. За таких умов, відповідач підлягає зняттю з реєстрації в спірному житлі після подання позивачем до органу реєстрації цього рішення, за умов, що воно набрало законної сили.
Відповідно до п.3 Правил реєстрації місця проживання, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 383, 391, 629 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 10, 11, 60, 74, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 104 в будинку № 5-а по вулиці Курасова в м. Генічеськ.
Скасувати реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом зняття її з реєстраційного обліку за адресою АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Херсонської області шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду до Генічеського районного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Генічеського районного суду ОСОБА_4