Справа № 629/726/16-ц
Номер провадження 2/629/556/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2016 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого судді Смірнової Н.А., за участю секретаря Соколенко О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Лозова, Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2, третьої особи Лозівського міськрайонного центру зайнятості про припинення трудового договору та зняття його з реєстрації у державній службі зайнятості,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом до фізичної особи підприємця ОСОБА_2, третьої особи Лозівського міськрайонного центру зайнятості про припинення трудового договору та зняття його з реєстрації у державній службі зайнятості, посилаючись на те, що вона 31 січня 2014 року уклала трудовий договір з відповідачем по справі на посаду продавця консультанта з повною матеріальною відповідальністю. З 01 липня 2014 року відповідач припинив свою діяльність та перестав виплачувати їй заробітну плату та повідомив, що не потребує її послуг в звязку з проведенням антитерористичної операції на території Донецької області. На даний час позивач була змушена тимчасово переселитися до м. Лозова, Харківської області, але провести дії щодо розірвання трудового договору та зняття її за місцем реєстрації у Горлівському міському центрі зайнятості ні у неї, а ні у її роботодавця не має можливості. Так, на даний час в звязку з відсутністю ФОП ОСОБА_2 позивач не має можливості звільнитися у встановленому порядку, ні працевлаштуватися на законних підставах. В звязку з чим просить припинити дію трудового договору достроково, укладений 31 січня 2014 року між нею та ФОП ОСОБА_2, який був зареєстрований в Горлівському міському центрі зайнятості за № 5 та спонукати Лозівський міськрайонний центр зайнятості зняти трудовий договір з реєстрації та здійснити відповідний запис до її трудової книжки (звільнити з роботи за власним бажанням в звязку з переїздом на нове місце проживання у відповідності до ст. 38 КЗпП України).

Позивач в судове засідання не зявилася, але надала суду заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі та просить винести рішення на підставі наданих доказів.

Відповідач в судове засідання не зявилася, але надала суду телефонограму в якій просить розглянути справу за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, але надав суду заяву в якій просить розглянути справу за відсутності представника, з позовними вимогами згодні в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню за наступними підставами:

Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші.

Частиною 2 ст. 8 Конституції України передбачено, що звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян, на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ч. 1 ст. 43 Конституції кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Статтею 232 КЗпП України передбачено, що безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників підприємств, установ, організацій, де комісії по трудових спорах не обираються.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати робітникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Як передбачено п. 1 ч.1 ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк.

Згідно до ст. 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, у письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Статтею 24-1 КЗпП України, передбачено, що у разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою фізична особа або за нотаріальним дорученням уповноважена нею особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері трудових відносин, соціального захисту населення.

З матеріалів справи вбачається наступне.

31 січня 2014 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ФОП ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) було укладено трудовий договір № 5, згідно з яким позивача прийнято на посаду продавця консультанта, про що у її трудовій книжці зроблено запис під № 12. 31 січня 2014 року договір було зареєстровано у Горлівському міському центрі зайнятості Донецької області.

За період роботи з 31.01.2014 року по 30.06.2014 року позивач працювала у ФОП ОСОБА_2, до неї суттєвих претензій щодо порушення трудової дисципліни не було, вона виконувала свої трудові обов'язки в повному обсязі. 01 липня 2014 року відповідач припинила свою трудову діяльність та повідомила позивача про те, що в її послугах, як продавця консультанта в звязку з проведенням антитерористичної операції на території Донецької області більш не потребує.

У зв'язку з проведенням антитерористичної операції на території Донецької області позивач ОСОБА_1 була змушений терміново виїхати з зони АТО до м. Лозова, Харківської області, тому на даний час не має можливості офіційно розірвати трудовий договір через Горлівський міський центр зайнятості.

Статтею 36 КЗпП України передбачено підстави припинення трудового договору.

Розірвання трудового договору, укладеного між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, має свої особливості.

Відповідно до п.8 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 08 червня 2001 року № 260, у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті КЗпП України, про що сторони повідомляють центр зайнятості, який зареєстрував трудовий договір.

Пунктом 9 Порядку визначено, що відповідальна особа центру зайнятості протягом трьох робочих днів знімає трудовий договір з реєстрації, про що робить відповідний запис у книзі реєстрації трудових договорів. Зняття з реєстрації трудового договору у разі його розірвання за ініціативою фізичної особи у випадках, визначених КЗпП України, за відсутності працівника, проводиться у строк, зазначений в абзаці першому цього пункту, за умови подання фізичною особою (або за нотаріальним дорученням уповноваженою нею особою): примірника трудового договору; заяви про зняття трудового договору з реєстрації із зазначенням дати звільнення з роботи працівника та підстав розірвання зазначеного договору; копії документів, що підтверджують надсилання працівникові повідомлення про намір розірвання з ним трудового договору (рекомендованим листом з повідомленням про вручення). У разі коли вручити поштове повідомлення неможливо, подаються копії підтверджуваних документів; проведення передбаченого законодавством розрахунку з працівником або копію платіжної відомості із зазначенням суми депонованої заробітної плати. У цьому випадку центр зайнятості повідомляє працівника про зняття з реєстрації трудового договору.

Відповідно до п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України № 1168 від 29 жовтня 2009 року «Про деякі питання застосування законодавства про працю фізичною особою, яка використовує найману працю», у разі розірвання трудового договору за ініціативою фізичної особи у випадках, визначених КЗпП України, така особа зобов'язана письмово повідомити про свій намір працівникові та у визначений строк провести передбачений законодавством розрахунок.

Пунктами 5, 6, 7 вище вказаної постанови передбачено, що зняття державною службою зайнятості з реєстрації трудового договору у випадках, передбачених пунктом 4 цієї постанови, проводиться за умови подання фізичною особою примірника трудового договору; заяви про зняття трудового договору з реєстрації із зазначенням дати звільнення з роботи працівника та підстав розірвання зазначеного договору; копій документів, що підтверджують надсилання працівникові повідомлення про намір розірвати з ним трудовий договір (рекомендованим листом з повідомленням про вручення). У разі коли вручити поштове повідомлення неможливо, подаються копії підтверджуваних документів; проведення передбаченого законодавством розрахунку з працівником або копію платіжної відомості із зазначенням суми депонованої заробітної плати. Державна служба зайнятості протягом трьох робочих днів з дня надходження зазначених у пункті 5 цієї постанови документів знімає трудовий договір з реєстрації, про що робить відповідний запис у книзі реєстрації трудових договорів та повідомляє працівникові. За зверненням працівника, який не був присутній під час зняття трудового договору з реєстрації, посадова особа центру зайнятості протягом трьох робочих днів з дня такого звернення робить відповідну відмітку у виданому йому примірнику трудового договору та засвідчує у трудовій книжці запис про звільнення з роботи, внесеній фізичною особою.

Так, з матеріалів справи вбачається, що трудові відносини між позивачем та відповідачем було припинено, однак позивач не може зняти трудовий договір з реєстрації у Горлівському міському центрі зайнятості.

Разом з тим суд приймає до уваги, що, враховуючи особливості правового регулювання зняття з державної реєстрації трудового договору, позивач позбавлена можливості самостійно зняти його з реєстрації і захистити своє порушене право.

Відповідно до ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

У разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті КзпП України, про що сторони сповіщають державну службу зайнятості, яка зареєструвала трудовий договір.

Згідно з наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 260 від 08 червня 2001 року «про затвердження форми трудового договору між працівником і фізичною особою» та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 27 червня 2001 року за №554/5745, Державний центр зайнятості є органом, на який покладено функції реєстрації (зняття з реєстрації) трудових договорів, які укладаються із фізичними особами-роботодавцями та найманими працівниками, а також підтвердження записів, внесених фізичними особами-роботодавцями до трудових книжок працівників. Зняття з реєстрації у центрі зайнятості трудового договору можливо за умови звернення до нього обох сторін трудових відносин. Уразі виникнення трудового спору між сторонами трудових відносин фізичною особою-роботодавцем та найманим працівником, а також у разі відсутності однієї із сторін у центрі зайнятості, підставою для зняття трудового договору з реєстрації є рішення суду, яке набрало законної сили, про припинення дії трудового договору.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що на теперішній час трудові відносини між сторонами фактично не існують, процедура розірвання трудового договору відповідно до законодавства України про працю не виконана, так як відповідач у липні 2014 року припинив свою діяльність, та у зв'язку з проведенням антитерористичної операції на території Донецької області позивач була змушена переселитися до м. Лозова, Харківської області у зв'язку з чим, провести дії щодо розірвання трудового договору та зняття його з реєстрації за місцем його реєстрації у центрі зайнятості населення міста не було можливості.

Згідно з нормами ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 59 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Позивач надав належні та допустимі докази того, що укладанням договору від 12.07.2015 року № 12/07-01 РЛ, його конституційні права були порушені, а тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині розірвання вищевказаного договору та стягнення майнової шкоди.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи всі докази досліджені судом в судовому засіданні в їх сукупності, та приймаючи до уваги, що відповідач порушив право позивача, суд вважає необхідним позовні вимоги щодо розірвання договору та стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити.

За таких обставин суд, оцінюючи докази в їх сукупності, вважає за доцільне позовні вимоги задовольнити.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки заявлені позовні вимоги позивача задоволенні, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 84, 88, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 43, 46 Конституції України, ст.ст. 21, 24, 24-1, 38, 40, 232 КЗпП України, п. 5, 6, 7 Постанови КМУ № 1168 від 29.10.2009 року «Про деякі питання застосування законодавства про працю фізичною особою, яка використовує найману працю», Порядком реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 08.06.2001 року № 260, наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 260 від 08.09.2001 року «Про затвердження форми трудового договору між працівником і фізичною особою», Порядком реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 27 червня 2001 року за № 554/5745, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Безстроковий трудовий договір, укладений 31 січня 2014 року між ОСОБА_2, фізичною особою суб'єктом - підприємницької діяльності (податковий номер НОМЕР_1) та ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_2), зареєстрований 31 січня 2014 року за № 5 у Горлівському міському центрі зайнятості Донецької області вважати припиненим.

Зобовязати Лозівський міськрайонний центр зайнятості Харківської області (Ідентифікаційний код за ) зареєструвати припинення трудового договору № 5, укладеного 31 січня 2014 року між ОСОБА_2, фізичною особою суб'єктом - підприємницької діяльності (податковий номер НОМЕР_1) та ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_2).

Стягнути з фізичної-особи підприємця ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь держави судовий збір у розмірі 551 гривні 20 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Харківської області через Лозівський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Н.А. Смірнова