У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г., Мартинюка В.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення безпідставно списаних коштів, процентів за користування ними, інфляційних втрат, трьох процентів річних та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 11 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 19 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що він працює в Комунальному підприємстві «Водоканал» (далі - КП «Водоканал») на посаді електромонтера по ремонту і обслуговуванню електрообладнання.

03 лютого 2014 року згідно з укладеним договором між КП «Водоканал» та Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») усім працівникам підприємства відкриті рахунки у банку для перерахування їхньої заробітної плати, у зв'язку з чим видані платіжні картки.

У березні 2014 року з його рахунку без будь-яких письмових чи усних попереджень зі сторони банку, утримано кошти із заробітної плати у розмірі 2 058 гривень 98 копійок.

На звернення до відділення банку він отримав усне повідомлення про те, що у 2006 році ним було отримано кредит на підставі кредитного договору від 29 березня 2006 року № ZPNVSE00000758, зобов'язання за яким належним чином не виконано. Вважає дії відповідача з утримання коштів із заробітної плати протиправними, оскільки у нього немає заборгованості за кредитом, у зв'язку з чим просив суд стягнути з відповідача на свою користь 2 058 гривень 98 копійок.

Уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з відповідача на свою користь суму списаних коштів у розмірі 2 058 гривень 98 копійок, проценти за користування коштами у сумі 470 гривень 91 копійку, 3 % річних у сумі 72 гривні 26 копійок, інфляційні втрати у сумі 1 340 гривень 40 копійок, а також завдану неправомірними діями банку моральну шкоду - 1 000 гривень.

Ухвалою Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 11 вересня 2015 року позовну заяву в частині вимог про стягнення моральної шкоди було залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 11 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 19 листопада 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що між сторонами склалися правовідносини із взаємопов'язаними правами та обов'язками, які передбачають можливість договірного списання коштів з картрахунку позивача без його розпорядження за будь-якими його зобов'язаннями перед банком, зокрема, за раніше укладеними договорами.

Пунктами 1.1.3.1.6, 1.1.3.2.11 Умов та Правил надання банківських послуг, з якими позивач був ознайомлений, передбачено, що клієнт доручає банку здійснювати списання коштів з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, у межах сум, що підлягають сплаті банку за цим договором.

Встановивши, що позивач має заборгованість за кредитним договором, на списання якої надав згоду, суди дійшли обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм процесуального права, які передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 11 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 19 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко В.І. Мартинюк