Провадження № 2/344/2064/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді: Домбровської Г.В.

при секретарі c/з: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (надалі «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Івано-Франківської міської ради (надалі «Відповідач 1»), ОСОБА_3 (надалі «Відповідач 1»), в якому просив визнати за ним право власності на 1/4 частку будинковолодіння № 15 «А» на вул. Котляревського в м. Івано-Франківську, в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_4, померлої 30 січня 2015 року.

Представником Позивача подано заяву про розгляд справи без її участі.

Зокрема, як зазначено в позовній заяві, після смерті матері Позивач, як єдиний спадкоємець за законом, у встановленому законом порядку звернувся до нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріусом йому було відмовлено у видачі такого свідоцтва у зв'язку з ненаданням правовстановлюючого документу на житловий будинок на імя ОСОБА_4.

Відповідач 1 Івано-Франківська міська рада, явку уповноваженого представника до суду не забезпечила, про дату та час судового засідання повідомлялася належним чином.

Відповідач 2 ОСОБА_3, в судове засідання повторно не зявився, явку уповноваженого представника до суду не забезпечив, про причини неявки суд не сповістив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином шляхом публікації оголошення про дату, час та місце судового засідання в засобах масової інформації.

Письмового відношення Відповідача 2 до заявлених позовних вимог до суду не надходило.

Частиною 4 статті 169 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до частини 1 статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відтак, виходячи зі змісту частини 4 статті 169 та частини1 статті 224 ЦПК України, а також того, що Відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подав, зважаючи на заяву Позивача, в якій він не заперечував проти винесення заочного рішення, з огляду на подання Позивачем достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, Суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.

Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.

Статтею 328 Цивільного кодексу України (надалі «ЦК України») визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до Свідоцтва про смерть серія І-НМ № 208016 від 07 квітня 2015 року (а.с.6) ОСОБА_4 померла 30 січня 2015 року.

Згідно з Свідоцтвом про народження ЯФ № 927592 від 22 лютого 1980 року (а.с. 19) ОСОБА_2 є сином ОСОБА_4.

Відповідно до частини 1 статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (частина 1 статті 1217 ЦК України).

Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Статтею 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто (частини 1,2 статті 1269 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Як підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частину будинку № 15а по вул. Котляревського в м. Івано-Франківську (а.с. 17).

Листом Державного нотаріуса Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 від 19 листопада 2015 року № 3808/02-14/2 (а.с.13) ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку будинку № 15а по вул. Котляревського в м. Івано-Франківську, у звязку з ненаданням правовстановлюючого документу на житловий будинок, що знаходиться в м. Івано-Франківську по вул. Котляревського, буд. №15а на імя ОСОБА_4.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частку будинку № 15а по вул. Котляревського в м. Івано-Франківську, яка належала його померлій матері ОСОБА_4.

Як зазначено в пункті 3.1 ОСОБА_6 спеціалізованого суду Ураїни з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Як підтверджується матеріалами справи, заочним Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 листопада 2014 року у справі № 344/11905/14-ц (а.с. 9-11), яке набрало законної сили 10 грудня 2014 року (з урахуванням Ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 лютого 2015 року у справі № 344/11905/14-ц), визнано за ОСОБА_4, яка проживає в м. Івано-Франківську, на вул. Котляревського, буд. № 15 «А» кв.2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на 1/4 частку будинковолодіння № 15 «А» на вул. Котляревського в м. Івано-Франківську, в порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_7, померлого 07 січня 1987 року; визнано за ОСОБА_2, який проживає в м. Івано-Франківську, на вул. Котляревського, буд. № 15 «А» кв.1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, право власності на 1/4 частку будинковолодіння № 15 «А» на вул. Котляревського в м. Івано-Франківську, в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_7, померлого 07 січня 1987 року.

Відповідно до частини 2 статті 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Як встановлено Судом з матеріалів справи, право власності на 1/4 частку будинковолодіння № 15 «А» на вул. Котляревського в м. Івано-Франківську на підставі вищевказаного рішення суду не було зареєстровано померлою ОСОБА_4 у встановленому чинним законодавством порядку.

Як зазначено в пункті 3.1 ОСОБА_6 спеціалізованого суду Ураїни з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК України. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обовязків.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, дослідивши матеріали справи, Суд дійшов висновку про те, що оскільки право власності ОСОБА_4 на 1/4 частину будинковолодіння № 15 «А» на вул. Котляревського в м. Івано-Франківську підтверджується Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 листопада 2014 року у справі № 344/11905/14-ц, яке набрало законної сили, а тому Суд вбачає підстави для визнання за Позивачем, як за спадкоємцем за законом на спірну частину будинковолодіння, права власності на 1/4 частку частку будинковолодіння № 15 «А» на вул. Котляревського в м. Івано-Франківську в порядку спадкування за законом.

При прийняття даного рішення Суд також враховує період часу, який минув з моменту набрання рішенням суду законної сили (10 грудня 2014 року) та до моменту смерті ОСОБА_4 (30 січня 2015 року), тобто 1 місяць 20 днів.

Суд також звертає увагу на те, що в матеріалах справи міститься заповіт, складений ОСОБА_4 на імя ОСОБА_3 від 21 вересня 2010 року.

Судом до участі у справі в якості співвідповідача було залучено ОСОБА_3 і виклик його в судове засідання здійснювався через засоби масової інформації. В той же час, ОСОБА_3 до суду не з'явився, жодних заяв чи клопотань від нього не надходило.

Заява ОСОБА_3 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 на підставі заповіту в матеріалах спадкової справи, наданої нотаріусом на вимогу суду, відсутня.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обовязків.

За частиною 1,4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачами позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідач по справі позов визнав.

Оскільки є законні підстави для визнання за Позивачем права власності на спадщину у порядку спадкування за законом, позов необхідно задовольнити в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 328, 373, 1217, 1218, 1223, 1225, 1235 , 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України, ст.ст.213-216, 224-226 ЦПК України, Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 «А» кв.1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, право власності на 1/4 частку будинковолодіння № 15 «А» на вул. Котляревського в м. Івано-Франківську, в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_4, померлої 30 січня 2015 року.

Заочне рішення може бути переглянуте Івано-Франківським міським судом за письмовою заявою Відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Домбровська Г.В.