Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого

спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі

суддів: Гончара В.П., Касьяна О.П., Попович О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства доходів і зборів України про стягнення коштів та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 09 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом.

Зазначала, що згідно з наказом начальника державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова від 10 березня 2011 року № 22-о, її звільнено з посади начальника відділу адміністрування податку на додану вартість управління оподаткування юридичних осіб державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова з 10 березня 2011 року у зв'язку із виходом на пенсію по інвалідності у відповідності до положень ст. 38 КЗпП України.

12 січня 2011 року ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності за загальним захворюванням, що підтверджується довідкою Львівського обласного центру міжрайонної спеціалізованої кардіологічної МСЕК від 12 січня 2011 року № 1 серії 10ААА № 495145.

Згідно із листом заступника голови комісії з проведення реорганізації державної податкової адміністрації України (далі - ДПА України), заступника голови ДПС України від 13 липня 2011 року № 6078/0701 ‑ 0214 позивача повідомлено, що належне оформлення документів на виплату страхового відшкодування відбудеться після проведення відкритих торгів, укладання ДПА України договору щодо надання послуг на проведення обов'язкового державного особистого страхування посадових осіб органів державної податкової служби зі страховою компанією-переможцем.

03 серпня 2011 року ДПА України укладено договір страхування № 7475854 з приватним акціонерним товариством «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» (далі - ПрАТ «УАСК «АСКА»).

Згідно з листом директора по виплатам та начальника ПрАТ «УАСК АСКА» від 04 вересня 2011 pоку № 3301/222/19 ОСОБА_1 відмовлено у виплаті страхового відшкодування з тих підстав, що вона не входила до числа застрахованих осіб за даним договором, оскільки на час встановлення втрати працездатності (22 березня 2011 року) вона не була співробітником ДПА Франківського району м. Львова.

Проте 23 лютого 2012 року позивачу виплачено страхове відшкодування в розмірі 29 591 грн 46 коп. та 28 березня 2012 року - 27 189 грн 54 коп.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 просила стягнути з Міністерства доходів і зборів України понесені нею витрати на оздоровлення у розмірі 12 339 грн та моральну шкоду у розмірі 50 000 грн, завдану діями останнього внаслідок невчасного укладення договору обов'язкового страхування посадових осіб - органів державної податкової служби, що призвели до відмови страховиком їй у виплаті страхового відшкодування.

Справа переглядалась судами неодноразово.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 09 вересня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Міністерства доходів і зборів України на користь ОСОБА_1 3 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині заявлених вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставинами, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначала, що внаслідок невчасного укладення договору обов'язкового страхування посадових осіб - органів державної податкової служби, страховиком відмовлено їй у виплаті страхового відшкодування, у зв'язку із чим вона змушена була в період з 01 серпня 2011 року по 12 серпня 2011 року проходити лікування у Сакському військовому клінічному санаторії, вартість якого становила 5 640 грн та з 09 грудня 2011 року по 29 грудня 2011 року перебувати на лікуванні в санаторії м. Моршина «Лаванда», вартість якого становила 6 699 грн, просила стягнути з відповідача понесені нею витрати на оздоровлення у розмірі 12 339 грн.

Відмовляючи у позові в частині відшкодування позивачу понесених нею витрат на оздоровлення, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що остання не довела належними та допустимими доказами необхідність її лікування у зазначених санаторіях, і що така необхідність у неї виникла через неправомірні дії відповідача щодо укладення договору страхування та перебуває у причинному зв'язку із такими діями.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Згідно із п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Задовольняючи позов в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначив характер спірних правовідносин та норму права яка підлягала застосуванню, дійшов обґрунтованого висновку про те, що Міністерство доходів і зборів України, яке є правонаступником Державної податкової адміністрації України, зобов'язане було укласти договір страхування з страховиком, однак вчасно таких дій вчинено не було, у зв'язку із чим страхове відшкодування ОСОБА_1 виплачено з порушенням строків визначених чинним законодавством, а тому суд дійшов правомірного висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу, завданої такими неправомірними діями відповідача, моральної шкоди у розмірі 3 000 грн. фінансових послуг

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні та не спростовують висновків судів.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення оскаржуваних судових рішень без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 09 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.П. Гончар

О.П. Касьян

О.В. Попович