У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Журавель В.І., Черненко В.А.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом прокурора Жовтневого району м. Запоріжжя в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: міське комунальне підприємство «Основаніє», Жовтневий районний відділ у м. Запоріжжі Управління державної міграційної служби України, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про виселення без надання іншого жилого приміщення та зняття з реєстраційного обліку, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 2 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року прокурор Жовтневого району м. Запоріжжя в інтересах ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що у користуванні ОСОБА_4 на підставі ордеру на жиле приміщення від 14 травня 1993 року № 2158 знаходиться АДРЕСА_1. За весь час користування вказаною квартирою позивач самостійно вносила квартплату та оплачувала комунальні послуги, що підтверджується відповідними платіжними документами. Відповідно до довідки міського комунального підприємства «Основаніє» (далі - МКП «Основаніє») від 14 червня 2011 року у зазначеній вище квартирі, крім головного квартиронаймача ОСОБА_4, зареєстровані також колишня невістка позивача - відповідач ОСОБА_5, два повнолітні онуки та син.

Протягом спільного проживання у вказаній квартирі зазначених осіб ОСОБА_4 зазнавала утисків зі сторони ОСОБА_5, які у тому числі супроводжувались побоями. У зв'язку із цим, ОСОБА_4 зверталась до органів внутрішніх справ із заявами на дії ОСОБА_5 щодо спричинення їй побоїв та приниження її честі та гідності.

22 грудня 2010 року позивач звернулась до Жовтневого районного відділу Запорізького міського управління головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області (далі - Жовтневим РВ ЗМУ ГУ МВС України в Запорізькій області) із заявою на дії ОСОБА_5 щодо завдання їй тілесних ушкоджень, які 17 грудня 2010 року кваліфіковані експертом Запорізького обласного бюро судово-медичних експертиз як легкі. За результатами розгляду вказаної заяви ОСОБА_4 30 грудня 2010 року Жовтневим РВ ЗМУ ГУ МВС України в Запорізькій області винесено ОСОБА_5 офіційне попередження про неприпустимість вчинення насильства у сім'ї. У зв'язку з тим, що погрози, побої та приниження з боку ОСОБА_5 не припинялися позивач змушена була знову звернутись за захистом до правоохоронних органів. За результатами розгляду звернення ОСОБА_4 від 17 березня 2014 року Жовтневим РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_5 винесено офіційне попередження про неприпустимість вчинення насильства в сім'ї.

За результатами розгляду звернення ОСОБА_4 від 24 квітня 2014 року Жовтневим РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області направлено матеріали до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності. За результатами розгляду судом справи про адміністративне правопорушення 19 травня 2014 року винесено постанову про звільнення ОСОБА_5 від адміністративної відповідальності у зв'язку з малозначністю вчиненого правопорушення, суд обмежився усним зауваженням. Незважаючи на офіційні попередження органів внутрішніх справ та судовий розгляд справи про вчинення відповідачем адміністративного правопорушення, ОСОБА_5 продовжує завдавати ОСОБА_4 побої, що унеможливлює подальше спільне проживання в одній квартирі. ОСОБА_4 у зв'язку з таким поводженням колишньої невістки ОСОБА_5 змушена перебувати у друзів, сусідів чи на дачі. Прокурор просить суд виселити ОСОБА_5 із квартири АДРЕСА_2 без надання їй іншого жилого приміщення та зняти ОСОБА_5 з реєстраційного обліку у вказаній квартирі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 2 листопада 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено.

Виселено ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_3 без надання їй іншого жилого приміщення. Знято ОСОБА_5 з реєстраційного обліку в квартирі АДРЕСА_3.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суди першої та апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку, з урахуванням норм ст. ст. 116, 157 ЖК України, про задоволення позову.

Згідно із п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, правильно вважав, що наявність підтверджуючих документально фактів систематичного порушення ОСОБА_5 правил співжиття (два офіційних попередження, постанова суду про адміністративне правопорушення) є достатніми підставами для її виселення із спірної квартири.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 2 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

В.І.Журавель

В.А.Черненко