Провадження № 2/761/2168/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Гуменюк А.І.

при секретарі Кривошиї Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки та встановлення способу реалізації предмету іпотеки, -

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - Позивач), в особі свого представника, 29 жовтня 2015 року звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 (далі - Відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 (далі - Третя особа), про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11 липня 2008 року між Позивачем та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, відповідно до якого Позивач передав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 108 464 доларів США, зі встановленою відсотковою ставкою 13,5% річних та з кінцевим строком погашення заборгованості до 10 липня 2023 року. Зауважив, що 11 липня 2008 року в якості виконання зобов'язань за кредитним договором між Позивачем та Відповідачем було укладено іпотечний договір, згідно з яким предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1. Представник Позивача зазначив, що Відповідач кредитні зобов'язання не виконує, кредит згідно графіку не погашає, у зв'язку з чим у Відповідача перед Позивачем утворилася заборгованість у розмірі 155 122 долари США 71 цент. Просить суд ухвалити судове рішення, яким звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1; встановити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом продажу з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, а також відшкодувати судові витрати, пов'язані із розглядом справи.

В ході судового розгляду справи представник Позивача заявою від 26 травня 2016 року, поданою через загальну канцелярію суду, уточнив позовні вимоги та просив суд ухвалити судове рішення, яким звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_2; встановити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом продажу з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, а також відшкодувати судові витрати, пов'язані із розглядом справи.

У судовому засіданні, представник Позивача позов, з урахуванням уточнень, підтримав. Позовні вимоги просив суд задовольнити у повному обсязі.

Представник Відповідача у судовому засіданні позов не визнала, у задоволенні позовних вимог просила суд відмовити у повному обсязі. Зауважила на тому, що на правовідносини, які виникли між Позивачем та Відповідачем щодо переданої в іпотеку квартири поширюється Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Повідомлена у встановленому законом порядку про дату, час та місце судового розгляду Третя особа у судове засідання не з`явилася. Заперечень проти позову, як і клопотання про перенесення судового розгляду справи чи про розгляд справ за її відсутності до суду не подавала.

Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності Третьої особи на підставі зібраних у справі доказів, враховуючи те, що представники Позивача та Відповідача не заперечували проти розгляду справи за відсутності Третьої особи.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 11 липня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», що в подальшому було перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 було укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 030.29-50/383 С (далі - Кредитний договір), згідно з яким Позивач надав ОСОБА_2 кредит в сумі 108 464 доларів США, зі встановленою відсотковою ставкою 13,5% річних та з кінцевим строком погашення заборгованості до 10 липня 2023 року на умовах, визначених Кредитним договором (6-10).

За змістом частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до пункту 2.4.5. Кредитного договору, позичальник зобов'язувався сплачувати відсотки за користування кредитом у валюті кредиту не пізніше 20 числа місяця наступного за тим, в якому нараховані проценти за користування кредитом (а.с. 6-10).

За змістом статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно з абзацом 3 статті 1 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року, іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За змістом статті 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до змісту абзацу 5 статті 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Суд встановив, що у якості забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», що в подальшому було перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 було укладено Іпотечний договір № 030.29-50/383-С, посвідчений Ковальчуком С.П., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 11 липня 2008 року, за р.№ 6868 (далі - Іпотечний договір), за яким ОСОБА_1 передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 12-14).

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно зі статтею 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у строк, що передбачений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.2., підпунктом 4.5.1. пункту 4.5. Іпотечного договору, у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки; іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один з наступних способів - на підставі рішення суду (а.с. 12-14).

Судом встановлено, що позичальник порушив графік погашення заборгованості за кредитом, що визначений пунктом 1.1. Кредитного договору, не здійснив погашення чергової частини кредиту із нарахованими відсотками за фактичний час його використання, у зв'язку з чим у Відповідача виникло зобов'язання достроково погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, а також нараховані штрафні санкції, що передбачено статтею 1050 Цивільного кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що Позивач звертався до Відповідача із письмовою вимогою про усунення порушень зобов'язань від 12 лютого 2015 року (а.с. 5). Однак вказана вимога залишилася без задоволення з боку Відповідача.

Позивач просить суд ухвалити судове рішення, яким звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_2, яка була передана в іпотеку для забезпечення виконання Кредитного договору в іноземній валюті.

Суд критично оцінює та не погоджується з такою позицією Позивача з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 1) пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року, протягом дії цього Закону:

1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_2, складається з двох кімнат, загальною площею 48.00 кв.м., жилою площею 30.00 кв.м., та належить Відповідачу на підставі Договору дарування квартири, посвідченого Гарбузовим С.В., державним нотаріусом Третьої Київської державної нотаріальної контори 21 квітня 2001 року, за р.№ 3-822 (а.с. 11).

За змістом Інформаційної довідки № 59794750 від 24 травня 2016 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта ОСОБА_1, у власності останньої не знаходиться інше нерухоме житлове майно (а.с. 45).

З Довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та зареєстрованих), № 678, виданої Житлово-будівельним кооперативом «Ліра» 24 травня 2016 року вбачається, що у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані та проживають ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 46).

Враховуючи все вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними, а позов таким, що задоволенню не підлягає, оскільки у правовідносинах, що склалися між сторонами щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку з простроченням виконання кредитного зобов'язання, діє Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року, який забороняє примусового стягувати (відчужувати без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті з підстав, зазначених у пункті 1 вказаного Закону.

З урахуванням викладеного, на підставі статей 610, 612, 625, 1048, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, статей 1, 3, 7 Закону України «Про іпотеку», підпункту 1) пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року, керуючись статтями 10, 11, 13, 60, 61, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки та встановлення способу реалізації предмету іпотеки - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи Апеляційним судом м. Києва, якщо його не буде скасовано.

СУДДЯ :