Ухвала

іменем україни

23 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

Попович О.В., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Львівської міської ради, Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, ЛКП «Сонячне», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, про скасування рішення Львівської міської ради за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 04 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 01 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним позовом, у якому, з урахуванням уточнень, просив скасувати рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 23 січня 2012 року № 23. Свої вимоги мотивував тим, що 15 серпня 2008 року він отримав ордер на квартиру № 7 вбудинку АДРЕСА_4. Дана квартира складається з однієї житлової кімнати площею 17,8 кв.м, а також спільної кухні площею 3,2 кв. м., ванної кімната площею 0,5 кв.м., вбиральні (поєднана) 0,3 кв.м, комірки 3,9 кв.м. У зазначеній квартирі він проживає разом із дружиною та двома неповнолітніми дітьми. У березні 2012 року він дізнався, що дві душові кімнати та кімната для сушіння одягу, якими вони користувалися спільно з сусідами, привласнені останніми без його відома та згоди. 26 березня 2012 року на його звернення ЛКП «Сонячне» надіслало відповідь, що згідно рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 23 січня 2012 року ОСОБА_6 та ОСОБА_4 дозволено здійснити реконструкцію квартир № 10 та № 11 в будинку АДРЕСА_4 з їх розширенням за рахунок нежитлових приміщень. Позивач вважає зазначене рішення незаконним та таким, що порушує його права як співвласника спірних приміщень загального користування.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 04 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 01 вересня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами установлено, що будинок АДРЕСА_4 перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради.

Згідно витягу із розпорядження № 809 від 15 серпня 2008 року, у зв'язку зі зміною статусу гуртожитку на житловий будинок, ОСОБА_3 вирішено надати в найм квартиру № 7 вбудинку АДРЕСА_4, яка складається з 1-єї кімнати житловою площею 17,8 кв.м., кухня і комунальні вигоди спільні.

Згідно технічного паспорта на квартиру № 7 у будинку АДРЕСА_4 від 12 липня 2011 року, виданого ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», квартира розташована на1-му поверсі 5-ти поверхового будинку та складається з 1-єї кімнати, житловою площею 17,9 кв.м., кухні площею 3,2 кв.м. (спільне користування), ванної кімнати 0,5 кв.м (умивальник спільне користування), вбиральні площею 0,3 кв.м (спільне користування) та комірки площею 3,9 кв.м.

Витягом про державну реєстрацію прав від 08 грудня 2011 року підтверджується право власності ОСОБА_3 на квартиру № 7 спільного заселення у будинку АДРЕСА_4.

Наказом Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради № 493 від 16 вересня 2011 року затверджено висновок міжвідомчої комісії при виконкомі щодо технічної можливості проведення перепланування та переобладнання квартир № № 10, 11 в будинку АДРЕСА_4 з їх розширенням за рахунок нежитлових, позначених на поверховому плані літерами - ХХІ; ХХІІ; ХХУІ; ХХІУ; ХХІІІ та частина ХХУІІ (колишні душові кімнати).

Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 23 від 23 січня 2012 року «Про затвердження наказу директора департаменту житлового господарства та інфраструктури від 16 вересня 2012 року» затверджено наказ директора департаменту житлового господарства та інфраструктури від 16 вересня 2011 року № 493 «Про затвердження висновку міжвідомчої комісії при виконкомі щодо технічної можливості проведення перепланування та переобладнання квартир № 10 та № 11 в будинку АДРЕСА_4 з їх розширенням за рахунок нежитлових приміщень» та дозволено громадянам здійснити реконструкцію квартир з їх розширенням за рахунок нежитлових приміщень та ін.

Листом ЛКП «Сонячне» Франківського району м. Львова від 25 листопада 2010 року останнє не заперечило щодо виготовлення проектної документації по переплануванню квартир № 10 та № 11 в будинку АДРЕСА_4 з приєднанням приміщень загального користування під літерами ХХІ, ХХІІ, ХХІІІ, ХХІУ, ХХУІ і частини ХХУІІ під комунальні вигоди з метою приведення квартир до діючих норм.

Проведення перепланування та/або переобладнання приміщень, влаштування в існуючих житлових та громадських будинках вбудованих приміщень громадського приміщення дозволяється проводити лише після отримання дозволу виконавчого комітету місцевої ради відповідно до законодавства.

Судами установлено, що перед плануванням квартир наймачі квартир № 10 та № 11 в будинку АДРЕСА_4 звернулись до відповідних органів з приводу вирішення даного питання та отримали відповідне рішення, яке надає їм право на здійснення перепланування та переобладнання квартир.

Відмовляючи в задоволенні указаного позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що відповідачі як власники квартир, розташованих у вищевказаному будинку, правомірно розпочали їх перепланування та переобладнання; правові підстави для визнання незаконними та скасування рішень виконавчого комітету Львівської міської ради № 23 від 23 січня 2012 року «Про затвердження наказу директора департаменту житлового господарства та інфраструктури від 16 вересня 2011 року щодо технічної можливості проведення перепланування та переобладнання квартир № 10 та № 11 в будинку АДРЕСА_4 з їх розширенням за рахунок нежитлових приміщень відсутні; діями відповідачів внаслідок реконструкції частини приміщення не порушено законних прав позивача, а ним, у свою чергу, не доведено порушення його права на безперешкодне користування квартирою.

Однак з такими висновками судів погодитися не можна виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 2 ст. 382 ЦК України власникам квартири у дво-або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення). Нежиле приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин.

За змістом п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території, відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Згідно з п. 1.1 рішення Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004 (справа № 1-2/2004) допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.

Вирішуючи справу, суди на зазначене уваги не звернули, у порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України обставини справи з'ясували неповно, доводи позивача належним чином не перевірили, не встановили статус спірних приміщень, зокрема, чи є ці приміщення допоміжними, чи розташоване в них технічне обладнання будинку, ким вони раніше використовувались, чи обслуговували побутові потреби мешканців будинку, якими доказами це підтверджується. Без з'ясування вказаних обставин справи, висновки судів попередніх інстанцій про те, що спірні приміщення є нежитловими і знаходяться лише в користуванні відповідачів, а не забезпечують потреби власників всіх квартир та власників нежитлових приміщень будинку, є передчасними.

Ураховуючи, що допущені судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскаржувані судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК Україниє підставою для їх скасування із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 4 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 1 вересня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.П. Касьян Головуючий
Судді:В.І. Амелін Т.П. Дербенцева О.В. Попович В.О. СавченкоСудді: В.І. Амелін