Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Собіна І.М., Максимчук З.М.

секретар судового засідання: Вох В.С.

за участі: представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" на рішення Корецького районного суду від 24 грудня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Корецького районного суду від 24 грудня 2015 року Публічному акціонерному товариству комерційному банку "Приватбанк" (далі - ПАТ КБ "Приватбанк" або банк) відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

На рішення суду позивач подав апеляційну скаргу, де покликався на його незаконність та необґрунтованість через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, і порушення норм процесуального та матеріального права.

На обґрунтування скарги зазначалось про помилкове застосування судом правил цивільного закону, що регулює права і обов'язки з приводу пропуску позивачем позовної давності. При цьому послався на факт існування заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2012 року, що набрало законної сили, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" 96 574, 98 доларів США заборгованості. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Таким чином, заочним рішенням стягнуто з відповідача частину заборгованості, яка склалася станом на 17 лютого 2012 року. Відповідно до п. 6.7 кредитного договору строки позовної давності щодо стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів встановлено тривалістю у п'ять років. Позивач звернувся з позовом 30 вересня 2015 року, а тому з урахуванням переривання матеріального строку 19 вересня 2012 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду в межах позовної давності.

Крім того, вважає недодержаними положення ст.129 Конституції України та роз'яснення Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі".

З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

У поданих запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_1, вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи позивача, колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості вимог позивача, однак з урахуванням того, що позов подано зі спливом позовної давності, про застосування якої відповідачем заявлено клопотання під час розгляду справи, тому відмовив у його задоволенні з цих мотивів.

Проте з такими висновками погодитися не можна.

Матеріалами справи встановлено, що 20 лютого 2007 року на підставі укладеного між сторонами кредитного договору № 0702/76 ОСОБА_1 одержав у Закритого акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" (після зміни найменування - ПАТ КБ "Приватбанк") 87 000 доларів США кредитних коштів зі сплатою 15 відсотків процентів річних за користування на суму залишку з кінцевим терміном сплати до 18 лютого 2010 року (а.с. 7-8, зв.). Порядок погашення кредитної заборгованості передбачено щомісячними платежами за тілом кредиту, відсотками, комісією та іншими витратами.

Внаслідок порушення умов кредитного договору і невиконання грошового зобов'язання позичальник відповідно до наданих позивачем розрахунків заборгував перед банком станом на 17 липня 2015 року 155 824, 96 доларів США з яких: 36 203, 81 доларів США складають заборгованість за кредитом; 52 941, 43 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 66 679, 72 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором.

Вважаючи, що ОСОБА_1 невиконанням кредитних зобов'язань порушує права ПАТ КБ "Приватбанк" на повернення наданих кредитних коштів та процентів за користування кредитом, 30 вересня 2015 року останній звернувся до суду з позовом до відповідача, вимагаючи стягнути з нього на користь банку зазначену суму заборгованості.

Відповідно до ст.ст. 1054, 1050, 526, 527, 530 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З'ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин підлягають застосуванню як наведені норми матеріального права, так і положення закону, які регулюють позовну давність, суд першої інстанції залишив позов без задоволення з міркувань спливу позовної давності, про що ОСОБА_1 було заявлено відповідне клопотання.

Між тим, апеляційним судом у ході розгляду справи здобуто доказ, який місцевим судом не перевірявся, однак факт його існування має істотне значення для правильного вирішення цивільно-правового спору.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 19 вересня 2012 року, що набрало законної сили, з ОСОБА_1 стягнуто на користь ПАТ КБ "Приватбанк" 761 923, 82 гривні заборгованості за кредитним договором №0702/76 від 20.02.2008 року. Заборгованість складається із 36 203, 81 доларів США боргу за кредитом, 36 850, 85 доларів США - боргу за процентами за користування кредитом, 23 520, 32 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, а разом становить 96 574, 98 доларів США.

Згідно із ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Статтею 61 Конституції України прямо заборонено повторне притягнення особи до юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення.

Оскільки 36 203, 81 доларів США боргу за кредитом і 36 850, 85 доларів США боргу за процентами за користування кредитом вже стягнуто із позичальника на користь кредитора на підставі заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 19 вересня 2012 року, тому позов ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 у даній справі про стягнення зазначених сум заборгованості слід залишити без задоволення. Щодо решти заборгованості за процентами, то до стягнення підлягає різниця між 52 941, 43 доларів США, які позивач вимагає стягнути, і 36 850, 85 доларів США, які вже стягнуті. Тому цей розмір складає 16 090, 58 доларів США (52 941, 43 доларів США - 36 850, 85 доларів США).

Щодо заборгованості у 43 159, 40 доларів США пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором (66 679, 72 доларів США пені, які позивач вимагав стягнути за даним позовом - 23 520, 32 доларів США, які вже стягнуті на підставі заочного рішення суду), то її слід зменшити з урахуванням вимог ст. 616 ЦПК України.

Так, відповідно до ч. 2 цієї статті суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Приходячи до висновку про зменшення розміру пені, колегія суддів бере до уваги те, що банк навмисно сприяв збільшенню розміру пені, що в розумінні положень ст. 22 ЦК України є збитками для боржника, позаяк зволікав протягом трьох років з пред'явленням позову (заочне рішення Індустріальним районним судом м. Дніпропетровськ ухвалено 19 вересня 2012 року, а з даним позовом до Корецького районного суду ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся 30 вересня 2015 року).

Тому розмір пені повинен становити 5 000 доларів США.

Постановою Верховного Суду України від 1 квітня 2015 року у справі №3-29гс15 визначено правову позицію, яка вказує, що оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

Згідно з абз. другим ч. 1 ст. 360 (7) ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

При цьому апеляційним судом ураховується те, що на день ухвалення цього рішення офіційний курс Національного банку України становить 26, 84 гривні за 1 долар США, а тому розмір пені, який слід стягнути з позичальника на користь кредитодавця, складає 134 200 гривень (26, 84 гривень Х 5 000 доларів США).

Як убачається, суд першої інстанції через необізнаність про існування заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ уваги на наведені обставини не звернув, що призвело до ухвалення рішення, яке не може залишатися чинним.

В силу вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, з ОСОБА_1 слід стягнути на користь банку 107 888, 53 гривень судового збору (51 375, 49 гривень судового збору за пред'явлення позову + 56 513, 04 гривні судового збору за подання апеляційної скарги).

Спонуканнями для ухвалення нового рішення - про часткове задоволення позову відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є неповне з'ясування обставин справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

На підставі ст.ст. 1054, 1050, 526, 527, 530 ЦК України, постанови Верховного Суду України від 1 квітня 2015 року у справі №3-29гс15, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" задовольнити частково.

Рішення Корецького районного суду від 24 грудня 2015 року скасувати.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" (, рах. №3111, МФО: 305299) 16 090 (шістнадцять тисяч дев'яносто) доларів США 58 центів США процентів за користування кредитом, 134 200 гривень пені за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором та 107 888, 53 гривень судового збору.

В іншій частині позову Публічному акціонерному товариству комерційному банку "Приватбанк" відмовити в задоволенні.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: