Справа № 724/183/16-ц
Провадження № 2/724/313/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2016 року Хотинський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді: Руснака А.І.

при секретарі: Корпан М.В.

за участю сторін:

представника відповідача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Хотин цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПАТ «АІСЕ Україна» звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якій просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь заборгованість на загальну суму 11709,15 (одинадцять тисяч сімсот девять) гривень 15 копійок та судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 05 січня 2007 року між ЗАТ «АІСЕ Україна» та ОСОБА_2 було укладено Угоду №146030 про надання послуг спрямованих на придбання автомобіля та підписано Додатки № 1 та 2 до неї, які є невід'ємними частинами Угоди.

Зазначає, що на виконання ст. 4 даної угоди, ОСОБА_2, був сплачений Вступний внесок в розмірі передбаченому Додатком № 1 та сплачувалися щомісячні Повні внески. Кожен Повний внесок, в свою чергу, складався із: а) Чистого внеску частини Повного внеску, за рахунок якого Позивач здійснює оплату ціни автомобіля; б) Адміністративні витрати - плата за послуги надані Позивачем; в) Страхові внески - щомісячна плата за договором по страхуванню життя.

Вказує, що 25.02.2008 року вищевказану угоду було розірвано за заявою відповідачки ОСОБА_2 Наслідки розірвання Угоди, розмір та порядок повернення коштів, які підлягали поверненню відповідачу позивачем, в результаті розірвання Угоди, сторони погодили в умовах ст.14 Додатку № 2 до Угоди.

Так, 31.01.2014 року було закінчено Графік внесків групи № 577, до якої належала відповідач ОСОБА_2 У звязку із цим на підставі п. 14.2 ст. 14 Додатку № 2 до Угоди, позивачем було розраховано суму, яка підлягає поверненню відповідачу у звязку із розірванням угоди, а саме: 10981,99 грн.

Позивач зазначає, що заявою від 28.02.2015 року ОСОБА_2 звернулася до ОСОБА_3 «АІСЕ Україна» та просила повернути Чисті внески в розмірі 10981,99 грн. на рахунок, який зазначений у такій заяві.

Так, платіжним дорученням № 256 від 18.03.2015 року, ОСОБА_3 «АІСЕ Україна» повернуло ОСОБА_2 Чисті внески в розмірі 10981,99 грн., шляхом перерахування їх на розрахунковий банківський рахунок, який було зазначено у заяві.

Вказує, що таким чином, ОСОБА_3 «АІСЕ Україна» в повній мірі виконало свої зобовязання перед ОСОБА_2 щодо повернення Чистих внесків.

Однак, через технічну помилку, 20.03.2015 року, з розрахункового банківського рахунку ОСОБА_3 «АІСЕ Україна» вдруге було перераховано на розрахунковий банківський рахунок ОСОБА_2 кошти в розмірі 10981,99 грн.

Оскільки зазначені помилково перераховані кошти, перераховувалися після повного виконання ОСОБА_3 «АІСЕ Україна» свого зобовязання перед ОСОБА_2 за Угодою, то такі кошти отриманні останньою не в межах відносин, що склалися на підставі виконання Угоди, а тому є безпідставно набутими.

Зазначає, що ОСОБА_3 «АІСЕ Україна» неодноразово зверталося до відповідача ОСОБА_2 із проханням добровільно повернути суму безпідставно набутих грошових коштів в розмірі 10981,99 грн. крім того, на адресу відповідача позивачем було направлено вимогу від 22.04.2015 року про повернення зазначених коштів протягом 10 календарних днів, тобто до 02.05.2015 року, однак пропозиції позивача про добровільне врегулювання ситуації, відповідачем були проігноровані.

Таким чином вказує, що загальний розмір заборгованості відповідача ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 «АІСЕ Україна», з урахуванням умов ст. 625 ч. 2 ЦПК України становить 11709,15 (одинадцять тисяч сімсот девять) гривень 15 копійок, який складається з: безпідставно набутих грошових коштів 10981,99 грн.; інфляційного збільшення суми боргу 495,18 грн.; 3 % річних 231,98 грн.

Тому підтримуючи вищевикладене, просить задовольнити позовну заяву в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_4 у судове засідання не зявився, але від нього на адресу суду надійшло клопотання, в якому він просить справу слухати в його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, проти винесення по справі заочного рішення не заперечує.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні позовну заяву не визнав, при цьому пояснив суду, що відповідачка ОСОБА_2 один раз отримувала кошти в розмірі 10981,99 грн., вдруге помилково перераховані кошти позивачем ОСОБА_3 «АІСЕ Україна» в розмірі 10981,99 грн. відповідачка не отримувала.

Заслухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_5, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05 січня 2007 року між ЗАТ «АІСЕ Україна» та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено Угоду № 146030 про надання послуг спрямованих на придбання автомобіля та підписано Додатки № 1 та 2 до неї, які є невід'ємними частинами Угоди (а.с.11-14). На виконання ст. 4 даної угоди, ОСОБА_2, був сплачений Вступний внесок в розмірі передбаченому Додатком № 1 та сплачувалися щомісячні Повні внески. Кожен Повний внесок, в свою чергу, складався із: а) Чистого внеску частини Повного внеску, за рахунок якого Позивач здійснює оплату ціни автомобіля; б) Адміністративні витрати плата за послуги надані Позивачем; в) Страхові внески - щомісячна плата за договором по страхуванню життя.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Також, ч. 1 ст. 651 цього кодексу передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору, зобовязання сторін припиняються.

В подальшому, а саме 25.02.2008 року вищевказану Угоду було розірвано за заявою відповідачки ОСОБА_2 Наслідки розірвання Угоди, розмір та порядок повернення коштів, які підлягали поверненню відповідачу позивачем, в результаті розірвання Угоди, сторони погодили в умовах ст. 14 Додатку № 2 до Угоди.

Згодом, 31.01.2014 року було закінчено Графік внесків групи № 577, до якої належала відповідач ОСОБА_2 У звязку із цим на підставі п. 14.2 ст. 14 Додатку № 2 до Угоди, позивачем було розраховано суму, яка підлягає поверненню відповідачу у звязку із розірванням угоди, а саме: 10981,99 грн.

Із матеріалів справи вбачається, що заявою від 28.02.2015 року ОСОБА_2 звернулася до ОСОБА_3 «АІСЕ Україна» та просила повернути Чисті внески в розмірі 10981,99 грн. на рахунок, який зазначений у такій заяві (а.с.10).

Згідно копії платіжного дорученням № 256 від 18.03.2015 року, ОСОБА_3 «АІСЕ Україна» повернуло ОСОБА_2 Чисті внески в розмірі 10981,99 грн., шляхом перерахування їх на розрахунковий банківський рахунок, який було зазначено у заяві (а.с.6).

Отже, позивач таким чином у повній мірі виконав свої зобовязання перед ОСОБА_2 щодо повернення Чистих внесків.

Проте судом встановлено, що через технічну помилку, 20.03.2015 року, з розрахункового банківського рахунку ОСОБА_3 «АІСЕ Україна» вдруге було перераховано на розрахунковий банківський рахунок ОСОБА_2 кошти в розмірі 10981,99 грн. даний факт перерахування коштів підтверджується копією платіжного доручення № 277 від 20 березня 2015 року (а.с.5).

Згідно ч.1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберігала його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно й тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

На підставі вищевикладеного, оскільки зазначені помилково перераховані кошти, перераховувалися після повного виконання ОСОБА_3 «АІСЕ Україна» свого зобовязання перед ОСОБА_2 за Угодою, то такі кошти отриманні останньою не в межах відносин, що склалися на підставі виконання Угоди, а тому є безпідставно набутими.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_3 «АІСЕ Україна» неодноразово зверталося до відповідача ОСОБА_2 із проханням добровільно повернути суму безпідставно набутих грошових коштів в розмірі 10981,99 грн., а також на її адресу позивачем було направлено вимогу від 22.04.2015 року про повернення зазначених коштів протягом 10 календарних днів, тобто до 02.05.2015 року (а.с.7), однак пропозиції позивача про добровільне врегулювання ситуації, відповідачем були проігноровані.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за ввесь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, загальний розмір заборгованість відповідача ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 «АІСЕ Україна» через безпідставно набуті кошти, з урахуванням ч.2 ст. 625 ЦК України, становить 11709,15 (одинадцять тисяч сімсот девять) гривень 15 копійок, яка складається з наступного: безпідставно набутих грошових коштів 10981,99 грн.; інфляційного збільшення суми боргу 495,18 грн.; 3 % річних 231,98 грн.

Відповідно до вищевикладеного, позивач ОСОБА_3 «АІСЕ Україна» вимагає від відповідача ОСОБА_2 повернути йому всю заборгованість через безпідставно набуті грошові кошти.

Таким чином, сума заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 «АІСЕ Україна» становить 11709,15 (одинадцять тисяч сімсот девять) гривень 15 копійок.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

За таких обставин слід стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача судові витрати на користь позивача в розмірі 1378,00 гривень.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. 526, ч.2 ст. 625 , ч.1 ст. 634, ч.1 ст. 651, ч. 2 ст. 653, ч. 1 ст. 1212 ЦК України, ст.ст. 10, 57-60, ч. 1 ст. 88, ч. 4 ст. 169, ст.ст. 212 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительки с. Клішківці Хотинського району Чернівецької області) на користь Приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» безпідставно набуті кошти в розмірі 10981 (десять тисяч девятсот вісімдесят одна) гривень 99 копійок, інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 495 (чотириста девяносто пять) гривень 18 копійок, та 3 % річних в розмірі 231 (двісті тридцять одна) гривень 98 копійок, а всього на загальну суму 11709 (одинадцять тисяч сімсот девять) гривень 15 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительки с. Клішківці Хотинського району Чернівецької області) на користь Приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» сплачений судовий збір в розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Чернівецької області через Хотинський районний суд терміном десять днів з дня його оголошення, а особами, які не були в судовому засіданні в цей же термін і в цьому ж порядку з дня отримання ними копії рішення суду.

Суддя: А.І. Руснак