Справа № 524/8634/15-ц
11.01.2016 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області у складі:
головуючого судді - Кривич Ж.О.,
при секретарі - Кулинич М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення факту належності нерухомого майна, визначення часток у майні, що перебуває у спільній сумісній власності, визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування,-
До суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з позовом про встановлення факту належності нерухомого майна, визначення часток у майні, що перебуває у спільній сумісній власності, визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла його мати ОСОБА_4
Після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді частини квартири АДРЕСА_1, яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20.02.1997 року.
Вищевказана квартира належала померлій ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності, іншими співвласниками квартири є - ОСОБА_2 та ОСОБА_3.
26.11.2007 року ОСОБА_4 склала заповіт. Відповідно до якого, належну їй частку квартири АДРЕСА_2 заповіла своєму сину - ОСОБА_1.
При зверненні до приватного нотаріуса із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивачу відмовлено, оскільки ОСОБА_1, не було надано нотаріусу правовстановлюючий документ - оригінал свідоцтва про право власності на житло, видане УЖКГ виконкому Кременчуцької міської ради народних депутатів 20.02.1997 року. В зв'язку з неможливістю здійснення тлумачення заповіту та неможливістю надання необхідного правовстановлюючого документу для видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану квартиру.
Також, позивачем було виявлено розбіжність у прізвищах його матері, які булі вказані у паспорті та свідоцтві про смерть - «ОСОБА_3», а у свідоцтві про право власності на житло - «ОСОБА_4».
визначити частки у належній ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності квартирі АДРЕСА_1 таким чином: ОСОБА_4 належить 1/3 частина вказаної квартири, ОСОБА_2 - 1/3 частина вказаної квартири, ОСОБА_3 - 1/3 частина вказаної квартири;
визнати за ним, право власності на спадкове майно після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року його матері ОСОБА_4, а саме: на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1.
Позивач в судове засідання не прибув, про слухання справи повідомлявся належним чином.
Представник позивача - ОСОБА_5 просить суд слухати справу за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідачка - ОСОБА_2 та відповідач - ОСОБА_3 в судове засідання не прибули, про слухання справи повідомлялись належним чином, за допомогою засобів масової інформації - газети «Урядовий Кур'єр» та поштовим зв'язком.
Третя особа - приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_6 в судове засідання не прибула, просить слухати справу за її відсутності, при вирішенні спору, покладалась на розсуд суду.
Представник третьої особи - Кременчуцької міської ради Полтавської області - ОСОБА_7 надала суду клопотання про слухання справи за її відсутності.
Суд, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до наступного.
ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла ОСОБА_4, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 17.06.2014 року, видане Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького МУЮ у Полтавській області (а.с. 7).
Вищевказана квартира належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3
26.11.2007 року ОСОБА_4 склала заповіт, відповідно до якого, на випадок її смерті, належну їй частку квартири АДРЕСА_3 заповіла своєму сину ОСОБА_1.
01.07.2015 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом.
Постановою приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_6 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки ОСОБА_1, не було надано нотаріусу правовстановлюючий документ - оригінал свідоцтва про право власності на житло, видане УЖКГ виконкому Кременчуцької міської ради народних депутатів 20.02.1997 року. В зв'язку з неможливістю здійснення тлумачення заповіту та неможливістю надання необхідного правовстановлюючого документу для видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану квартиру.
Також позивачем було виявлено розбіжність у прізвищах його матері, які булі вказані у паспорті та свідоцтві про смерть - «ОСОБА_3», а у свідоцтві про право власності на житло - «ОСОБА_4».
ОСОБА_8, народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року у м. Кременчуці, про що 28 серпня 1962 року зроблено відповідний актовий запис №1311, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2, виданим Міським ЗАГС 28.08.1962 року (а.с. 19). Його батьками є ОСОБА_9 та ОСОБА_4.
15 лютого 1985 року між ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, укладено шлюб, про що «15» лютого 1985 року Палацом шлюбів Кременчуцького міськвиконкому видане відповідне свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 (а.с. 20). Після укладення шлюбу позивачу присвоєно прізвище «ОСОБА_2».
У 1992 році позивачем втрачено оригінал свідоцтва про народження. 18 вересня 1992 року Кременчуцьким міським відділом ЗАГС ОСОБА_1 видано повторне свідоцтво про народження серії НОМЕР_3. У вказаному свідоцтві датою його народження є ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а не дійсна дата народження, яка зараз зазначена у його паспорті та яка вказана у первісному свідоцтві про народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Своєчасно позивач не звернув увагу на вказану помилку та не звернувся до Кременчуцького міського ЗАГС з метою її усунення. Пізніше він знайшов своє первісне свідоцтво про народження серії НОМЕР_2, видане Міським ЗАГС 28.08.1962 року, де вказана правильна дата його народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 року. «10» лютого 1996 року позивачу Крюківським РВ УМВС України в Полтавській області було видано паспорт громадянина України серії НОМЕР_5, у якому вже також зазначена правильна дата його народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 року.
При складанні заповіту ОСОБА_4 через плутанину в документах помилково вказала неправильну дату народження свого сина - ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 року.
Зазначене підтверджується також довідкою, виданою КП «Кременчуцьке МБТІ Полтавської обласної ради» за вих. 61/2292 від 22.06.2015 року (а.с. 13). Проте у вказаних документах у зв'язку з перекладом прізвища матері позивача з російської мови на українську неправильно зазначене її прізвище - «ОСОБА_4».
Відповідно до ч. 1 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
У ч. 2 цієї ж статті зазначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Згідно зі ст. 368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Відповідно до ст. 370 Цивільного кодексу України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 372 Цивільного кодексу України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними; у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом; за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення; у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Таким чином, частки померлої, ОСОБА_4, сестри ОСОБА_2 та її сина ОСОБА_3 у спільній сумісній власності є рівними, тобто кожному належить по 1/3 частині квартири АДРЕСА_1.
Згідно зі ст. 1226 Цивільного кодексу України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Враховуючи вище викладене, те, що позивач є спадкоємцем за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року матері ОСОБА_4, прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК.
Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Інформаційним листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. роз'яснено:
Пунктом 3.1. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).
Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Відповідно нотаріусом обґрунтовано відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а отже виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.
У відповідності ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України, - спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оскаржується або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили.
З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 212-215, 218, 224 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення факту належності нерухомого майна, визначення часток у майні, що перебуває у спільній сумісній власності, визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування - задовольнити.
Визначити частки у належній ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності квартирі АДРЕСА_1 таким чином: ОСОБА_4 належить 1/3 частина вказаної квартири, ОСОБА_2 - 1/3 частина вказаної квартири, ОСОБА_3 - 1/3 частина вказаної квартири.
Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на спадкове майно після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року його матері ОСОБА_4, а саме: на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Автозаводський районний суд міста Кременчука шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Ж.О.Кривич