Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого-судді -Бенца К.К.,

при секретарі Коціпак З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття із реєстраційного обліку,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у житловому будинку №15 по вул. Шевченка, в м. Чоп, Ужгородського р-ну, та зобовязати Ужгородський РВ УМВС в особі сектору у справах громадянства і реєстрації фізичних осіб зняти відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вона є власником житлового будинку №15 по вул. Шевченка, в м. Чоп, Ужгородського р-ну, в якому зареєстрована і проживає. Окрім неї, за даною адресою зареєстрована її донька ОСОБА_2, яка за твердженням позивача з грудня 2013 року за зареєстрованим місцем проживання фактично не проживає , а проживає у придбаній нею квартирі за адресою: м. Чоп, вул. Нова Загородня 4/7, а відтак її реєстрація носить формальний характер. З посиланням на викладене, а також на те, що вона з відповідачем по справі не проживають однією сімєю, відповідач ОСОБА_2 в даному будинку не проживає, але залишається зареєстрованою за вказаною адресою, що змушує її нести додаткові витрати по оплаті житлово комунальних послуг, перешкоджає їй в реалізації прав як власника користуватися та розпоряджатися своєю власністю, просить суд ухвалити рішення яким визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: Закарпатська обл., Ужгородський р-н, м. Чоп, вул. Шевченка, буд. 15 та зобовязати Ужгородський РВ УМВС України в Закарпатській області в особі сектору у справах громадянства і реєстрації фізичних осіб зняти відповідача ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за даною адресою.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. В судове засідання після оголошеної перерви в судовому розгляді представники позивача не зявилися, в матеріалах справи наявна заява представника позивача про розгляд справи у їх відсутності , позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5 позовні вимоги не визнала. Зокрема вказала, що будинок будував батько відповідачки, яка зареєстрована в будинку з дитинства, але позивач оформила будинок на себе. Також зазначила, що з травня 2015 року відповідач не проживає у будинку у звязку із тим, що з позивачем у них неприязні відносини, остання погрожує їй фізичною розправою, а тому відповідачка була вимушена переселитися. Вважає позовні вимоги необгрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

В судове засідання після оголошеної перерви в судовому розгляді відповідач та представник відповідача ОСОБА_5 не зявилася, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, представник відповідача ОСОБА_5 надіслала на адресу суду заяву у якій зазначає, що у відповідності до ст.ст. 27, 174 ЦПК України, відповідач визнає дану позовну заяву.

Заслухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Судом встановлено, що будинок №15 по вул. Шевченка, що в м. Чоп, Ужгородського р-ну належить ОСОБА_1, на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності від 11.08.2010 року, виданого виконавчим комітетом Чопської міської ради Закарпатської області./а.с.4/.

Згідно з даними витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.08.2010 року за № 17889679, будинок №15 по вул. Шевченка, що в м. Чоп, належить ОСОБА_1 на праві приватної власності./а.с.5/

Згідно довідки виконавчого комітету Чопської міської ради Закарпатської області №1009 від 25.06.2015 року , ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно зареєстрована і мешкає за адресою: м. Чоп, вул. Шевченка, 15 і має склад сімї: донька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 /а.с.6/

Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_2 в будинку №15 по вул. Шевченка, що в м. Чоп, не проживає з листопада 2013 року , що стверджується даними актів перевірки паспортного режиму від 12.11.2014 року та від 30.04.2015 року затверджені директором МКП ЖКГ Тиса /а.с. 7,8/

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі .

Правовідносини, що склалися між сторонами регулюються Конституцією України, Житловим кодексом УРСР, Цивільним кодексом України, Законом України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, та іншими нормативно-правовими актами України з житлових питань.

Згідно вимог ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Відповідно до вимог ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно вимог ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 391 ЦК України визначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Право члена сімї власника жилого будинку, який не є співвласником на користування цим будинком відповідно до ст. 156 ЖК України обумовлене наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у даному будинку.

Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей.

Аналогічне положення закону передбачено і ст. 383 ЦК України.

Відповідно до ч.4 ст. 156, ч.2 ст. 64 ЖК України до членів сім"ї власника будинку (квартири) належать дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім"ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із власником і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до норм ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як встановлено судом, відповідач не проживає у спірному будинку з листопада 2013 року, а отже на підставі ч.2 ст. 405 ЦК України втратила право на користування цим житлом.

Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Що стосується позовної вимоги про зобовязання Ужгородський РВ УМВС в особі сектору у справах громадянства і реєстрації фізичних осіб зняти з реєстрації місця проживання відповідача, суд вважає що така не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється зокрема на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, тощо.

Реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняти відповідача з реєстрації місця проживання можна лише за умови втрати ним права користування цим житлом чи у звязку з його виселенням (добровільно чи у примусовому порядку).

Таким чином, рішення суду по справам даної категорії є окремою безпосередньою підставою зняття з реєстрації особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові, зокрема, для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Орган реєстрації, керуючись ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням, зобовязаний зняти відповідача з реєстрації.

При цьому слід зазначити, що Ужгородський РВ УМВС в особі сектору у справах громадянства і реєстрації фізичних осіб не є відповідачем по даній справі, а рішенням суду не можуть покладатися обов'язки на осіб , які не є стороною у справі, а відтак виходячи з правового аналізу норм закону, суд вважає , що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

З урахуванням всіх обставин справи, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, враховуючи те, що позивач є власником будинку №15 по вул. Шевченка, що в м. Чоп, Ужгородського р-ну, реєстрація відповідача ОСОБА_2 порушує права позивача вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю та беручи до уваги факт тривалого не проживання відповідача у вказаному будинку ,суд зважаючи на визнання представником відповідача позову приходить до висновку, що позовна вимога про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою : м. Чоп, вул. Шевченка, 15 є обґрунтованою і підлягає до задоволення, оскільки позивач належними і допустимими доказами довела ті обставини на які посилалася, як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.41 Конституції України, та ст.ст. 317, 319 , 321, 383, 391,405 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст.ст. 10, 11, 60, 169, 209, 212-215 ЦПК України , суд,-

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття із реєстраційного обліку задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії ВО № 351761, виданий Ужгородським РВ УМВС України в Закарпатській області 22.05.1998 р., такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: Закарпатська обл., Ужгородський р-н, м. Чоп, вул. Шевченка, буд. 15

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплаченого нею суми судового збору в розмірі 243,60 грн.(двісті сорок три гривні шістдесят копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_6