Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Григоренка М.П.,

суддів : Ковальчук Н.М., Рожина Ю.М.,

секретар судового засідання Вох В.С., за участю представника позивача адвоката Голуба В.А. та представників відповідача Бабич Т.О. і адвоката Гнатущенко В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Рівненського міського суду від 01 лютого 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до комунального закладу „Рівненська обласна клінічна лікарня" про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А :

10 квітня 2015 року ОСОБА_4 звернувся в Рівненський міський суд з позовом до КЗ „Рівненська обласна клінічна лікарня", в обґрунтування якого вказував, що з 09.04.2001 року він працював на посаді лікаря ультразвукової діагностики відділення УЗД та малоінвазивних хірургічних втручань.

Наказом головного лікаря КЗ „Рівненська обласна клінічна лікарня" Рівненської обласної ради від 12.03.2015 року № 44-ос його було звільнено з вищевказаної посади, на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Вважаючи своє звільнення незаконним, оскільки у наказі від 12.03.2015 року № 44-ос не зазначено за який саме дисциплінарний проступок до нього застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з роботи, а також рахуючи, що він взагалі не вчиняв будь-якого дисциплінарного проступку, за яке до нього могло бути застосовано вищевказане дисциплінарне стягнення, ОСОБА_4 просив суд визнати незаконним

_____________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/491/2016 Головуючий у 1 інстанції : Кучина Н.Г. Доповідач : Григоренко М.П.

застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з роботи, скасувати наказ КЗ „Рівненська обласна клінічна лікарня" від 12.03.2015 року № 44-ос про його звільнення з посади лікаря ультразвукової діагностики КЗ РОКЛ, як незаконний, поновити його на вищезазначеній посаді, із стягненням із відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Рівненського міського суду від 01 лютого 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі ОСОБА_5 покликається на його незаконність, через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи.

Вказує, що рішенням Рівненського міського суду від 07 серпня 2015 року визнано незаконним до ОСОБА_4 дисциплінарного стягнення у виді догани згідно з наказом головного лікаря КЗ „Рівненська обласна клінічна лікарня" № 26-ОД/2 від 10 березня 2015 року „Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" та скасовано такий наказ. В зв'язку з цим можна дійти висновку про відсутність у даному випадку систематичності, як підстави для звільнення позивача за п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Наявні в матеріалах справи письмові документи, які надав відповідач на підтвердження правомірності підстав звільнення позивача з роботи, не містять жодних об'єктивних даних, які б свідчили про вчинення останнім неналежного виконання посадових обов'язків. Крім того, ці документи не містять вхідних номерів та дат їх подання в адміністрацію лікарні.

Комісією по перевірці порушення трудової дисципліни вини позивача, як і тяжких наслідків, встановлено не було.

При винесенні спірного наказу не були враховані письмові пояснення позивача. Спірний наказ про звільнення був вручений позивачу через 36 хвилин після реєстрації його письмових пояснень у секретаря головного лікаря, що вказує на неможливість розгляду, перевірки та оцінки пояснень ОСОБА_4 комісією по перевірці порушення трудової дисципліни, підготовку комісією відповідного акту розслідування порушення трудової дисципліни, розгляду зібраних документів головним лікарем, прийняття відповідного рішення та його оформлення, а також його вручення позивачу.

Вважає, що його притягнуто до дисциплінарної відповідальності за проступок, за який раніше було застосовано дисциплінарне стягнення.

Поза увагою суду безпідставно залишена та обставина, що при вирішенні питання про звільнення ОСОБА_4 відповідачем не в повній мірі були виконані приписи ст. 149 КЗпП України.

У зв'язку із чим позивач просив скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач вказує, що оскаржуване рішення вважає законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

В ході апеляційного розгляду справи представник позивача підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представники відповідача просили відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив із того, що в ході судового розгляду справи були здобуті достатні та переконливі докази, які свідчать про законність застосування до ОСОБА_4 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з роботи, відповідно до наказу головного лікаря КЗ „Рівненська обласна клінічна лікарня" Рівненської обласної ради від 12.03.2015 року № 44-ос.

Проте, на розсуд колегії суддів, оскаржуване рішення підлягає скасуванню, у зв'язку із невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, з ухваленням у справі нового рішення.

Відповідно до п.3 ст.30 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у пунктах 22 і 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 п.1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

За передбаченими п.3 ст. 40 КЗпП підставами, працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минуло не більше одного року.

Із наявної в матеріалах справи ксерокопії наказу головного лікаря КЗ „Рівненська обласна клінічна лікарня" Рівненської обласної ради від 12.03.2015 року № 44-ос (а.с.3) взагалі не вбачається, у зв'язку із чим позивача було звільнено з роботи відповідно до п. 3 ст. 30 КЗпП України, зокрема, в чому саме виразилось систематичне невиконання останнім без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, тобто, які саме і коли ОСОБА_4 вчинив дисциплінарні проступки та які негативні наслідки наступили в результаті цього.

Відсутність будь-якого обґрунтування звільнення позивача з роботи у наказі головного лікаря КЗ „Рівненська обласна клінічна лікарня" Рівненської обласної ради від 12.03.2015 року № 44-ос та позбавлення тим самим ОСОБА_4 права бути обізнаним за що саме його було звільнено з роботи, на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України, на переконання колегії суддів, вже може слугувати достатньою підставою для визнання цього наказу незаконним.

Про належну обізнаність відповідача із порядком притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності свідчить наявний в матеріалах справи наказ головного лікаря КЗ „Рівненська обласна клінічна лікарня" Рівненської обласної ради від 18 лютого того ж року № 19 про оголошення ОСОБА_4 догани (а.с. 33), з якого чітко вбачається коли і який саме дисциплінарний проступок було вчинено останнім, законність якого в наступному була підтверджена в судовому порядку (а.с. 66-70).

По справі встановлено, що на час винесення наказу головного лікаря КЗ „Рівненська обласна клінічна лікарня" Рівненської обласної ради від 12.03.2015 року № 44-ос про звільнення ОСОБА_4 з посади лікаря ультразвукової діагностики Комунального закладу „Рівненська обласна клінічна лікарня", на підставі ч.3 ст.40 КЗпП України, вже існували два накази головного лікаря КЗ „Рівненська обласна клінічна лікарня" про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани, а саме наказ від 18 лютого 2015 року № 19 та наказ від 24 лютого того ж року № 26.

Але, в наступному рішенням Рівненського міського суду від 07 серпня 2015 року застосування до позивача дисциплінарного стягнення наказом головного лікаря КЗ „Рівненська обласна клінічна лікарня" від 24 лютого того ж року № 26 було визнано незаконним і судом цей наказ був скасований. Дане судове рішення набрало законної сили 17 листопада 2015 року.

У зв'язку із поданням ОСОБА_4 позову у даній цивільній справі відповідач надав свої заперечення на позов, в яких вказав, що наказ головного лікаря КЗ „Рівненська обласна клінічна лікарня" Рівненської обласної ради від 12.03.2015 року № 44-ос було видано у зв'язку із вчиненням позивачем дисциплінарного проступку 06 березня 2015 року, який полягав у невиконанні останнім у вказаний день своїх функціональних обов'язків з 08 години до 09 години 50 хвилин, неповідомлення свого керівництва про відкриття листка непрацездатності та про свій вихід на роботу після закінчення свого лікування, недотриманні принципів етики та деонтології у спілкуванні із своїми колегами.

З наданих відповідачем до своїх заперечень документів вбачається, що прибувши 06 березня 2015 року на роботу ОСОБА_4 дійсно не виконував свої функціональні обов'язки з 08 години до 09 години 50 хвилин.

В той же час із цих же документів вбачається, що у вказаний період часу позивач не виконував свої функціональні обов'язки через об'єктивні причини, а саме через те, що у нього виникли певні питання з організації своєї праці і тому він намагався вирішити ці питання із своїм керівництвом, що стверджується доповідною запискою виконуючої обов'язки завідуючої відділенням ультразвукової діагностики ОСОБА_6 від 06 березня 2015 року (а.с. 28), яка вказувала, що ОСОБА_4 в цей день заходив до неї в кабінет о 8.45 і в 9.20 та висловлював їй певні претензії з приводу умов своєї праці.

Незалежного від того, чи були обґрунтовані та правомірні претензії ОСОБА_4 до свого керівництва з приводу створення йому належних умов роботи, колегія суддів вважає, що в даних діях позивача, а саме щодо невиконання ним 06 березня 2015 року з 08 години до 09 години 50 хвилин своїх функціональних обов'язків, відсутні ознаки дисциплінарного проступку, оскільки працівнику, в контексті положень ст. 9 КЗпП України, не забороняється звертатись до свого керівництва з приводу створення йому належних умов праці, навіть у разі якщо цей працівник звертається із цим питанням необґрунтовано чи безпідставно.

Щодо неповідомлення свого керівництва про відкриття листка непрацездатності та про свій вихід на роботу, після закінчення лікування, недотримання принципів етики та деонтології у спілкуванні із своїми колегами, то ці питання вже не стосуються безпосереднього виконання ОСОБА_4 своїх основних обов'язків за посадою відповідно до укладеного із ним трудового договору, за що останній міг би бути звільнений з роботи, на підставі п.3 ст.40 КЗпП України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач пропрацював у КЗ „Рівненська обласна клінічна лікарня" Рівненської обласної ради більше 14 років і до 2015 року будь-яких претензій до нього з боку керівництва вищевказаного комунального закладу не було, але ця обставина відповідачем при винесенні наказу від 12.03.2015 року № 44-ос, на розсуд колегії суддів, належним чином врахована не була.

Матеріали справи свідчать, що претензії до позивача з приводу неналежного виконання своїх посадових обов'язків та грубого поводження із колегами по роботі у його керівництва стали виникати тільки з початку 2015 року, але будь-які дані, на підставі яких можливо було б встановити істину причину зміни позивачем свого відношення до роботи в цей час, в матеріалах справи відсутні і будь-якого ґрунтовного пояснення з даного приводу сторона відповідача не надала.

Про виникнення у позивача проблем по роботі лише в останні кілька місяців перед звільненням з роботи свідчить і наявна в матеріалах справи характеристика завідуючого відділенням УЗД ОСОБА_7 (а.с. 40).

В ході апеляційного розгляду справи представник позивача з даного приводу заявив, що зі слів його довірителя йому відомо, що дійсною причиною звільнення ОСОБА_4 з роботи було упереджене ставлення до нього з боку завідуючого відділенням УЗД, який в усній формі на початку 2015 року запропонував йому звільнитись з роботи за власним бажанням.

Проте, будь-які належні докази з даного приводу сторона позивача надати суду не спромоглась, посилаючись на те, що вищевказана пропозиція була озвучена позивачу у відсутності будь-яких свідків і в усній формі.

В статті 5-1 КЗпП України закріплено, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Статтями 140, 141 того ж Кодексу передбачено, що трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю.

У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов'язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу.

Власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту.

Адміністрація КЗ „Рівненська обласна клінічна лікарня" не надала достатніх та переконливих доказів, згідно яких би вбачалось, що вона вживала всіх необхідних організаційних та виховних заходів для налагодження здорового мікроклімату в колективі, в якому працював позивач і тим самим сприяла останньому у збереженні своєї роботи, після того як позивач після тривалої бездоганної праці став допускати порушення трудової дисципліни.

З врахуванням того, що дисциплінарне стягнення, накладене на ОСОБА_4 відповідно до наказу від 10 березня 2015 року № 26, в наступному в судовому порядку було визнано незаконним і на момент видання наказу від 12.03.2015 року № 44-ос останній фактично мав лише одне не зняте і на законних підставах накладене на нього дисциплінарне стягнення, відповідно до наказу від 18 лютого 2015 року, а також приймаючи до уваги те, що колегія суддів не вбачає в діях позивача ознак дисциплінарного проступку через невиконання ОСОБА_4 своїх функціональних обов'язків 06 березня 2015 року з 08 години до 09 години 50 хвилин, а також щодо неповідомлення ним свого керівництва про відкриття листка непрацездатності та про свій вихід на роботу після закінчення лікування і недотримання принципів етики та деонтології у спілкуванні із своїми колегами, за яке може бути застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з роботи, тому слід дійти висновку про відсутність такої ознаки в діях ОСОБА_4, як систематичного невиконання ним без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, за вчинення яких до нього вже застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, що може слугувати підставою для звільнення з роботи на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Наявні в матеріалах справи доповідні керівництва позивача щодо невиконання останнім своїх прямих обов'язків 22-25 січня 2015 року (а.с.26, 27) не можуть бути прийняті до уваги судом при вирішенні даної цивільної справи, оскільки відповідач не надав належним чином оформлені матеріали розслідування по цим фактам, письмові пояснення ОСОБА_4 з даного приводу та дані про те, які заходи реагування були вжиті до останнього у зв'язку із цим.

Сторона позивача в ході апеляційного розгляду взагалі заперечила невиконання ОСОБА_4 своїх посадових обов'язків у вищевказані дні, посилаючись на те, що відомості у цих доповідних не відповідають дійсності, оскільки будь-яких пояснення з даного приводу у ОСОБА_4 адміністрацією КЗ „Рівненська обласна клінічна лікарня" не відбирались і взагалі такі факти не мали місце.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що наказ Комунального закладу „Рівненська обласна клінічна лікарня" від 12.03.2015 року № 44-ос про звільнення ОСОБА_4 з посади лікаря ультразвукової діагностики Комунального закладу „Рівненська обласна клінічна лікарня", на підставі п.3 ст.40 КЗпП України, є незаконним і тому підлягає скасуванню, з негайним поновленням останнього на вказаній посаді із дня звільнення, в порядку ч.ч. 1 і 7 ст. 235 КЗпП України та п. 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

Частиною 2 статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

З виданої КЗ „Рівненська обласна клінічна лікарня" довідки про середній заробіток позивача за останні два місяця перед звільненням слідує, що середньоденний середній заробіток останнього складав 144 грн. 24 коп.

В ході апеляційного розгляду представником позивача було надано розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 12 березня 2015 року по 01 лютого 2016 року, на загальну суму 31877 грн. 04 коп., правильність складання якого сторона відповідача жодним чином не заперечила.

Виходячи із принципу диспозитивності, колегія суддів вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку із незаконним звільненням з роботи за період з 12 березня 2015 року по 01 лютого 2016 року, на загальну суму 31877 грн. 04 коп., так як просила це сама сторона позивача, із допущенням до негайного виконання стягнення середнього заробітку за один місяць, в розмірі 3173 грн.28 коп.

Всі суми до стягнення визначені апеляційним судом без врахування утримання обов'язкових платежів.

Із КЗ „Рівненська обласна клінічна лікарня" також підлягає стягненню на користь держави судовий збір, в розмірі 1266 грн. 72 коп., від сплати якого позивач був звільнений на підставі закону за подання позову та апеляційної скарги.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 315 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду від 01 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_4 до комунального закладу „Рівненська обласна клінічна лікарня" задовольнити.

Визнати незаконним на скасувати наказ Комунального закладу „Рівненська обласна клінічна лікарня" від 12.03.2015 року № 44-ос про звільнення ОСОБА_4 з посади лікаря ультразвукової діагностики Комунального закладу „Рівненська обласна клінічна лікарня", на підставі ч.3 ст.40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_4 на посаді лікаря ультразвукової діагностики Комунального закладу „Рівненська обласна клінічна лікарня" з 12 березня 2015 року.

Стягнути з Комунального закладу „Рівненська обласна клінічна лікарня" на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12 березня 2015 року по 01 лютого 2016 року, в розмірі 31877 грн. 04 коп. Сума до стягнення визначена без утримання обов'язкових платежів.

Дане рішення апеляційного суду, в частині поновлення ОСОБА_4 на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць, в розмірі 3173 грн. 28 коп., допустити до негайного виконання. Сума до негайного стягнення визначена без утримання обов'язкових платежів.

Стягнути з Комунального закладу „Рівненська обласна клінічна лікарня" на користь держави 1266 грн. 72 коп. судового збору, від сплати якого позивач був звільнений на підставі закону за подання позову та апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий М.П. Григоренко

Судді : Н.М. Ковальчук

Ю.М. Рожин