Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2016 року Рівненський міський суд

під головуванням судді Ковальова І.М.

при секретарі Грицаюк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа відділ Державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції про звільнення майна з-під арешту,-

в с т а н о в и в :

В Рівненський міський суд з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа відділ Державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції про звільнення майна з-під арешту звернувся представник ТзОВ «Кей-Колект».

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги уточнив, остаточно просить суд звільнити з-під арешту іпотечне майно, а саме однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, накладений на підставі: ухвали Рівненського міського суду від 13 березня 2009 року по цивільній справі №2-4018/09; постанови №б/н від 02 червня 2009 року відділу Державної виконавчої служби Рівненського МУЮ; постанови №б/н від 05 лютого 2010 року відділу Державної виконавчої служби Рівненського МУЮ; постанови №47604056 від 03 червня 2015 року відділу Державної виконавчої служби Рівненського МУЮ з підстав, викладених у позовній заяві (уточненій).

В судове засідання відповідач ОСОБА_1 не зявився, однак подав до суду письмову заяву у якій просив розгляд справи провести без його участі у звязку з тим, що в даний час він проживає у м.Києві і за характером своєї роботи в судове засідання прибути не може. Позовні вимоги визнає в повному обсязі і не заперечує проти винесення рішення судом у його відсутності.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не зявилась, однак подала до суду письмову заяву у якій просила розгляд цивільної справи провести без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

В судовому засіданні представник третьої особи державний виконавець відділу Державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції не заперечила проти задоволення позовних вимог позивача.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Судом встановлено, що 12 жовтня 2007 року ОСОБА_1 (позивальник) уклав з АКІБ «УкрСиббанк» (кредитор) кредитний договір №0 (надалі кредитний договір).

Відповідно до умов кредитного договору, кредитор надає позичальнику у тимчасове користувач на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти, а позичальник зобовязувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

В забезпечення належного виконання зобовязання за кредитним договором, між даними сторонами, укладений іпотечний договір №66696 від 12 жовтня 2007 року (надалі - іпотечний договір), відповідно до умов якого іпотеподавець передає в іпотеку іпотеко держателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобовязань за договором кредиту №0 від 12 жовтня 2007 року наступне нерухоме майно: однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Обтяження згідно вищевказаного іпотечного договору відступлено ТОВ «Кей-Колект» та зареєстровано у Державному реєстрі іпотек.

13 лютого 2012 року ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТзОВ «Кей-Колект», відповідно договору факторингу №2 свої права вимоги за зобовязаннями відповідача по кредитному договору.

З дослідженої в судовому засіданні інформаційної довідки РС РМУЮ на майно, яке є предметом іпотеки за іпотечним договором №66696 від 12 жовтня 2007 року накладено арешти, а саме: арешт на майно на підставі ухвали Рівненського міського суду від 12 березня 2009 року №2-4018/09; арешт на все нерухоме майно на підставі постанови №б/н від 02 червня 2009 року ВДВС Рівненського МУЮ; арешт на все нерухоме майно на підставі постанови №б/н від 05 лютого 2010 року ВДВС Рівненського МУЮ; арешт майна боржника на підставі постанови №47604056 від 03 червня 2015 року ВДВС Рівненського МУЮ.

Дані арешти порушують права позивача по справі, враховуючи, що останній має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.8 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення

своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на

предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека, як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобовязання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю права на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ч.6 ст.3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ч.7 ст.3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Отже, звернення стягнення на предмет іпотеки допускається за виконавчими документами для задоволення вимог іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного суду України від 09 квітня 2014 року у справі №6-13цс14.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ст.573 ЦК України заставою може бути забезпечена вимога, яка може виникнути в майбутньому.

Відповідно до ч.1 ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ч.1 ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до ч.3 ст.12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» на підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет

зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог.

Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Отже, зважаючи н черговість реєстрації обтяжень, заявник, як обтяжував з вищим пріоритетом встановленим ЗУ «Про іпотеку» володіє преважним та першочерговим правом на отримання задоволення своїх вимог щодо одного й того ж нерухомого майна.

Наявність арешту на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, порушує права та законні інтереси позивача як іпотекодержателя, оскільки ускладнює звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

Відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

У тих випадках, коли опис проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач притягується відповідна державна податкова інспекція.

Заяви боржників про неправильність включення майна в опис розглядаються в порядку, передбаченому ст.409 КПК коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі або в порядку, передбаченому ст.373 ЦПК, якщо опис проводився судовим виконавцем.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні представник позивача повністю довів заявлені ним позовні вимоги, відповідачі дані вимог повністю визнали та не заперечили проти їх задоволення, тому суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,60,88,212,213,215,294 ЦПК України, ст.ст.572,573,575,589 ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження» Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа відділ Державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції про звільнення майна з-під арешту задоволити.

Звільнити з-під арешту іпотечне майно, а саме однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, накладений на підставі: ухвали Рівненського міського суду від 13 березня 2009 року по цивільній справі №2-4018/09; постанови №б/н від 02 червня 2009 року відділу Державної виконавчої служби Рівненського МУЮ; постанови №б/н від 05 лютого 2010 року відділу Державної виконавчої служби Рівненського МУЮ; постанови №47604056 від 03 червня 2015 року відділу Державної виконавчої служби Рівненського МУЮ.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий :