Доповідач Халаджи О.В. Номер провадження 22-ц/775/310/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2016 року м. Бахмут

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді Халаджи О.В.

суддів: Канурної О.Д., Санікової О.С.,

секретар Доля В.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 16 грудня 2015 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення грошової заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

31 серпня 2015 року до Краматорського міського суду Донецької області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго» з позовом до ОСОБА_2, в якому просило стягнути з неї 4 547,63 грн. заборгованості за договором № 299 купівлі-продажу (постачання) теплової енергії на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго», а також судові витрати у розмірі 243,6 грн.

На вказану позовну заяву відповідачем було подано заперечення, в якому ОСОБА_2 зазначає, що заборгованість, яку бажає стягнути позивач - це заборгованість за розрахунковий період з жовтня 2012 року по листопад 2013 року. За цей період згідно з розрахунком, наданим позивачем, останнім було нараховано 6447,62 грн. оплати за надану теплову енергію. Сплачено за цей період 6560,74 грн. Вхідне сальдо в розмірі 9047, 80 грн. - це заборгованість, яка утворилася за попередні опалювальні періоди до травня 2012 року.

Також відповідач ОСОБА_2 зазначила, що відповідно до позовної заяви позивач стягує заборгованість за теплову енергію, яка постачалася на об'єкт відповідача за адресою: м. Краматорськ, пров. Научний, 10, але нежитлове приміщення, вбудоване в жилий будинок, розташоване за адресою: м. Краматорськ, пров. Научний, 10 з 10.10.2012р. по 10.10.2014р. використовувалось орендарем - фізичною особою ОСОБА_1 на підставі договору оренди.

22 жовтня 2015 року позивачем було надано клопотання про збільшення розміру позовних вимог (а.с. 48), в якому зазначає, що загальна сума стягнення з відповідача становить 14 422,87 грн. та заяву про залучення до справи співвідповідача ОСОБА_1 (а.с. 49).

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 16 грудня 2015 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення грошової заборгованості - задоволено частково. У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго» 4547,62 грн. - сума основного боргу, та збитки від інфляції становлять 4979 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго» судовий збір в сумі 243,60 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій зазначив, що з рішенням не погоджується, вважає його незаконним та таким, що не відповідає обставинам справи, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, та просив скасувати дане рішення та винести нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги відповідач ОСОБА_1 зазначає, що позивачем не доведено підстав виникнення у нього обов'язку щодо здійснення оплати за теплову енергію за період з жовтня 2012р. по квітень 2013р., оскільки договір про постачання теплової енергії ним укладений лише у жовтні 2013 року. З жовтня 2013р., коли у нього виник обов'язок сплачувати за поставлене в це приміщення тепло, було нараховано 554,72 грн., а сплачено 1900,00 грн., що підтверджено розрахунками позивача.

Також, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що відповідно до таблиці № 1 «основний борг» у клопотанні позивача про збільшення розміру позовних вимог нараховано за період з жовтня 2012 року по листопад 2013 року: 6457,62 грн., оплачено: 6560,74 грн. Вказує, що висновки суду першої інстанції, що проплати за січень 2013 року - 3000,00 грн., і за березень 2013 р. - 1660,74 грн. це суми які сплачені на виконання рішення Краматорського міського суду від 01.09.2010 року, не підтверджені певними засобами доказування, а базуються тільки на тому, що сумарно вони відповідають сумі стягнення за відповідним рішенням.

У судовому засіданні ОСОБА_1 доводи своєї апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю - доповідача, сторін та іх представників і дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Проте рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Так, судом встановлено, що ТОВ «Краматорськтеплоенерго» у серпні 2015 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення грошової заборгованості за поставлену теплову енергію за період з жовтня 2012 року по листопад 2013 року у розмірі 8934,68 гривень, збитки від інфляції за той же період у розмірі 4979 гривень, а також збитки за правилами ст. 625 ЦК України у розмірі 508,62 гривні, а всього на загальну суму 14422,87 гривень та понесених судових витрат.

Між ТОВ «Краматорськтеплоенерго» та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі - продажу теплової енергії від 01.01.2007 року №299, що підтверджується поясненнями представника позивача, копією договору, а також платіжними документами про оплату за спожиту теплову енергію із посиланням на договір за №299.

У зв'язку із несвоєчасністю оплати послуг за енергопостачання ОСОБА_2 ТОВ «Краматорськтеплоенерго» неодноразово зверталось до суду з позовами про стягнення з неї виниклої заборгованості.

Так, згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 07.02.2012 року виконавче провадження відкрито на підставі рішення Краматорського міського суду Донецької області, яке набрало законної сили 20.03.2012 року, за яким з ОСОБА_2 на користь позивача стягнуто заборгованість у розмірі 4741,74 гривні.

12.07.2013 року згідно постанови про закінчення виконавчого провадження, виконавче провадження за зазначеною вище постановою на суму 4741,74 гривні було закінчено у зв'язку із повною сплатою боргу відповідачкою (а.с. 68).

Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 31.08.2010 року виконавче провадження відкрито на підставі заочного рішення Краматорського міського суду Донецької області від 31.08.2010 року, яке набрало законної сили 13.09.2010 року, за яким з ОСОБА_2 на користь позивача стягнуто заборгованість у розмірі 4660,74 гривні за період з 01.10.2009 року по 01.05.2010 року (а.с. 69-70).

Згідно платіжних доручень від 30.01.2013 року на суму 3000 гривень та від 01.03.2013 року на суму 1660,74 гривні ОСОБА_2 на користь позивача було оплачено суми на теплову енергію, що у сукупності складає 4660,74 гривні (а.с. 65,67).

У відповідності до ст. 57 ЦПК України:

1. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

2. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

На підставі ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Так колегія суддів вважає доведеним той факт, що сума у розмірі 3000 гривень та 1660,74 гривні, сплаченою ОСОБА_2 є оплатою боргу за попередній період за виконавчим листом, а тому не може відноситись як оплата боргу за визначений у позові період з жовтня 2012 року по листопад 2013 року.

Постановою апеляційного господарського суду від 18.02.2014 року у справі за позовом ТОВ «Краматорськтеплоенерго» до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення боргу за послуги з теплопостачання за період з листопада 2010 року по березень 2013 року на загальну суму 4387,05 гривень, було відмовлено у задоволенні позову з тих підстав, що ОСОБА_2 у зазначений період не була споживачем теплової енергії, оскільки відповідно до договору «про оренду нежитлового приміщення» від 05.03.2009 року нежитлове приміщення загальною площею 45,8 кв.м., розташоване за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, пров. Науковий, буд. 10 передане у платне користування, як фізичній особі ОСОБА_3, а за договором від 10.10.2012 року ОСОБА_1 на строк до 10.10.2014 року. На підставі п. 4.1.2 останнього договору (оскільки саме цей період є спірним по справі), орендар ОСОБА_1 зобов'язаний протягом місяця з дня укладання цього договору укласти договори з постачальниками електричної та теплової енергії та води. Постанова набрала законної сили, обставини встановлені у ній не підлягаєть додатковому доказуванню з огляду на ст. 61 ЦПК України (а.с. 31-33).

Відповідно до договору оренди нежитлового приміщення від 10.10.2012 року між фізичною особою ОСОБА_2 та фізичною особою ОСОБА_1 нежитлове приміщення загальною площею 45,8 кв.м., розташоване за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, пров. Науковий, буд. 10 передане останньому, як фізичній особі, у платне користування (1500 гривень на місяць), на строк до 10.10.2014 року (а.с. 34-36).

У строк з 10.10.2012 року по 10.10.2013 року ОСОБА_1, умов зазначеного договору не виконав та не уклав з ТОВ «Краматорськтеплоенерго» договір на купівлю теплової енергії але при цьому фактично споживав її у зазначений період, що підтверджується поясненнями сторін та не спростовується іншими доказами.

З 01.10.2013 року між ТОВ «Краматорськтеплоенерго» та ОСОБА_1 (саме як фізичною особою - орендарем) було укладено договір № 1214 купівлі - продажу теплової енергії, за яким ОСОБА_1 сплачував за спожиту в орендованому приміщені теплову енергію кошти та заборгованості не мав, що підтверджується договором (а.с. 39-41) та угодою від 26.08.2014 року про розірвання договору на постачання теплової енергії №1214 (а.с. 102).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

Згідно з частиною 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом частини 1 ст. 901, частини 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами щодо надання послуг з централізованого опалення, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги.

Суд не бере до уваги твердження відповідача ОСОБА_1, що оскільки той не укладав на період з жовтня 2012 року по жовтень 2013 року письмового договору, то у нього і не виникає обов'язку сплачувати кошти за надані послуги, оскільки фактичне споживання теплової енергії вважається фактичним укладення такого договору.

При подачі позову до суду позивачем було зазначено, що у листопаді 2014 року позивач списав суму заборгованості 4387,05 гривень за період листопад 2010 року - березень 2013 року через відмову апеляційного господарчого суду у стягненні цієї суми заборгованості з ОСОБА_2

Подальше уточнення представником позивача періоду, а саме до березня 2012 року, в який зазначена вище заборгованість була списана, колегія суддів вважає хибним, оскільки заборгованість у розмірі 4387,05 гривень виникла саме за період з листопада 2010 року по березень 2013 року, що також було встановлено постановою апеляційного господарського суду і не підлягає додатковому доказуванню.

Таким чином, з урахуванням списаної суми заборгованості по березень 2013 року, саме у відповідача ОСОБА_1, який порушуючи вимоги ст. ст. 20, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», своєчасно не сплачував позивачу вартість комунальних послуг, виникає обов'язок по сплаті заборгованості, яка виникла за період з квітня 2013 року становить 234,14 + 554,72 = 788,96 гривень.

Суд не може прийняти твердження відповідача ОСОБА_1, що ОСОБА_2 за нього листопаді 2013 року було оплачено за теплову енергію 1900 гривен, оскільки у платіжному дорученні не зазначено, що ця грошова сума повинна бути віднесена саме на оплату послуг опалення за квітень - листопад 2013 року, а ОСОБА_2 були невиконані нею особисті грошові зобов'язання.

Що стосується позовних вимог до ОСОБА_2, то оскільки Постановою апеляційного господарського суду від 18.02.2014 року у справі за позовом ТОВ «Краматорськтеплоенерго» до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення боргу за послуги з теплопостачання за період з листопада 2010 року по березень 2013 року на загальну суму 4387,05 гривень у задоволенні позовних вимог було відмовлено з підстав споживання у цей період теплової на підставі договору аренди ОСОБА_1, то за таких підстав у задоволенні позову з відповідача ОСОБА_2 слід відмовити.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія частини 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 20 червня 2012 року № 6-68цс12, яка прийнята за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах та яка відповідно до ст. 3607 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України і суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із цим рішенням Верховного Суду України.

Виходячи із положень ст. 625 ЦК України, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Нарахування індексу інфляції у розумінні ст. 625 ЦК України відбувається за весь час прострочення без обмежень певним вибірковим періодом. Цією нормою передбачено підрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення.

Тому колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_1 суму інфляційних збитків, яка становить:

- за квітень 2013 року 234,14 (індекс інфляції 177,04) збитки від інфляції за період з 21.05.2013 року по 28.10.2015 року - 414,53 гривні;

- за жовтень 2013 року 554,72 (індекс інфляції 177,758) збитки від інфляції за період з 13.11.2013 року по 28.10.2015 року 986,06 гривень.

Загальна сума збитків від інфляції становить 1400,59 гривень.

У відповідності до статті 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення в апеляційному порядку і ухвалення нового рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для

справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які

суд вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування судом норм

матеріального права.

З врахуванням того, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, а суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, проте не в повному обсязі визначив характер спірних правовідносин та застосував не всі обставини справи та зробив не вірні висновки, тому колегія суддів задовольняє апеляційну скаргу частково та скасовує рішення суду першої інстанції та приймає нове рішення про часткове задоволення позовних вимог на загальну суму 2189,45 гривень, а також судові витрати у розмірі 243,60 гривень відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 309, 316 ЦПК України, Апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 16 грудня 2015 року скасувати.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 1 жовтня 2012 року по листопад 2013 року задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго» заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 788,86 гривень та інфляційні збитки 1400,59 гривень, всього на загальну суму 2189,45 гривень, а також судові витрати у розмірі 243,60 гривень.

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго» до ОСОБА_2 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, касаційна скарга на нього може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: