АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22ц/791/1060/16 Доповідач - Радченко С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Радченка С.В.,

суддів: Вербицької Л.І., Капітан І.А.,

секретар Сікора О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 23 лютого 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Дорожник» Херсонської міської ради про визнання незаконними та скасування наказів про накладення дисциплінарного стягнення, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та виплати суми недорахованої індексації заробітної плати,

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2015 року позивачказвернулася до суду з позовом обґрунтовуючи його тим, що працювала у відповідача економістом з 24.02.2014 року та наказом директора КП «Дорожник» Херсонської міської ради № 60-уп від 21.10.2015 року на неї накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани за порушення трудової дисципліни, а 18.11.2015 року згідно наказу директора КП «Дорожник» Херсонської міської ради № 21-к від 18.11.2015 року була звільнена з займаної посади за ст. 40 п.3 КЗпП України у звязку з систематичним порушенням трудової дисципліни. Вважає вказані накази незаконними, як такі, що видані в порушення вимог КЗпП України та просить їх скасувати, оскільки трудову дисципліну не порушувала. Посилаючись на наведене, остаточно просила визнати незаконними та скасувати накази директора КП «Дорожник» Херсонської міської ради № 60-уп від 21.10.2015 року, № 21-к від 18.11.2015 року, поновити її на роботі в комунальному підприємстві «Дорожник» Херсонської міської ради на раніше займаній посаді, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та виплатити їй суму недорахованої індексації за період січень-жовтень 2015 року у сумі 4133,23 грн.

Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 23 лютого 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, осіб, які зявились в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що винесення наказу про звільнення позивача з займаної посади відбулося у відповідності до норм трудового законодавства і підстави для його скасування і поновлення позивача на раніше займаній посаді відсутні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

З матеріалів справи вбачається, що позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 24.02.2014 року й працювала на посаді економіста комунального підприємства «Дорожник» Херсонської міської ради (а.с.3,44).

Згідно з наказом директора КП «Дорожник» Херсонської міської ради № 60-уп від 21.10.2015 року до ОСОБА_1 було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за порушення нею трудової дисципліни, а саме за невиконання п.4 правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства, за невиконання вказівок, які віддає вищестояще керівництво, а також наказів, приписів та розпоряджень, які доводяться до її відома й 01.10.2015 року була відсутня на робочому місці з 14-55 години до 16-30 години без поважних причин (а.с.5, 48,49,51).

При цьому ОСОБА_1 відмовилась надавати письмові пояснення, про що складено відповідні акти (а.с.50,52).

Згідно з наказом директора КП «Дорожник» Херсонської міської ради № 21-к від 18.11.2015 року позивача ОСОБА_1 було 18.11.2015 року звільнено із займаної посади економіста за ст. 40 п. 3 КЗпП України за систематичне порушення трудової дисципліни, а саме за систематичне невиконання без поважної причини правил внутрішнього трудового розпорядку (а.с.6). Зокрема, підставами для накладення зазначеного стягнення зазначена доповідна записка головного бухгалтера, відповідно до якої позивачка не виконала завдання виконавчого комітету міської ради та не виконує розпорядження керівництва, що повторюється неодноразово (а.с.57).

На підставі п.3 ст.40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

Частиною 2 ст.147 КЗпП України встановлено, що за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. Заходами стягнення є догана і звільнення (ч.1 ст.147 КЗпП України).

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п.22 постанови від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясовувати, у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п.п.3, 4, 7, 8 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Зокрема, у справі про звільнення за п.3 ст.40 КЗпП України суд повинен з'ясовувати, чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, за який не застосовувалися інші заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, та чи можна вважати у зв'язку з вчиненням його систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Згідно розяснень даних Пленумом Верховного Суду України в п.23 зазначеної постанови, за передбаченими п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок, вчинений після застосування до нього дисциплінарного чи громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках ураховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (ст.151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни відповідно до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення не минуло більше одного року.

Отже, законодавством передбачено, що підставою звільнення може бути лише безпосереднє порушення трудової дисципліни чи невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, за наявності застосованого й не втратившого юридичної сили за давністю або не знятого заходу дисциплінарного чи громадського стягнення, а не фактична наявність сукупності застосованих заходів дисциплінарного стягнення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції встановивши, що позивачем неодноразово порушувалась трудова дисципліна, посадові обовязки не виконувались без поважних причин, дійшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки з боку відповідача відсутні порушення трудового законодавства.

Позивачем, в порушення вимог ч.1 ст.60 ЦПК України, не надано належних доказів на підтвердження необґрунтованості винесення відповідачем спірних наказів. Посилання позивачки на невиплату їй індексації заробітної плати спростовуються наданими апеляційному суду відповідачем розрахунком індексації та платіжним дорученням про виплату суми індексації ОСОБА_1 (а.с.96-97,98).

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на належних доказах, і як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Оскільки порушень норм матеріального і процесуального права, що можуть слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не встановлено, то підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається, рішення законне та обґрунтоване, а тому скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 23 лютого 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий С.В. Радченко

Судді: Л.І. Вербицька

ОСОБА_2