Головуючий суду 1 інстанції - Москаленко В.В.
Доповідач - Борисов Є.А.
Справа № 425/365/16-ц
Провадження № 22ц/782/203/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого - судді Борисова Є.А.,

суддів: Дронської І.О., Карташова О.Ю.

за участю секретаря Коротенка С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Рубіжанського міського суду Луганської області від 08 лютого 2016 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до слідчого судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області Горбатенко Олени Михайлівни про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до слідчого судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області Горбатенко Олени Михайлівни про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок постановлення суддею неправомірного, як на його думку, судового рішення, а саме ухвали про проведення обшуку за місцем проживання позивача за адресою АДРЕСА_1, який було незаконно проведено в межах кримінального провадження, розпочатого за фактом фіктивного підприємництва за ознаками складу злочину, передбаченого ст.205 ч.2 КК України. В результаті незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку були обмежені його права та спричинено матеріальну та моральну шкоду. На відшкодування матеріальної шкоди позивач просив стягнути з відповідача 41402грн., на відшкодування моральної шкоди - 360000 грн.

Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 08 лютого 2016 року у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до слідчого судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області Горбатенко Олени Михайлівни про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено з підстав, передбачених п.1 ч.2 ст. 122 ЦПК України, а саме у зв'язку з тим, що заява не підлягає розгляду у судах у порядку цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу скасувати, а справу направити до того ж суду першої інстанції для розгляду по суті, посилаючись при цьому на необґрунтованість оскаржуваної ухвали та порушення судом вимог процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Проте в даному випадку між позивачем та суддею (відповідачем) такі правовідносини не виникають, тому така справа не може бути підсудною суду загальної юрисдикції.

Згідно з частиною 1 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.

Таким чином, суддя виступає як посадова особа, уповноважена на виконання функцій держави, а не як приватна особа, до якої можна звернутися з позовом.

Відповідно до статті 125 Конституції України в Україні діють місцеві, апеляційні, вищі спеціалізовані суди та Верховний Суд України.

Особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві.

Питання притягнення судді до відповідальності врегульовано законами України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про Вищу раду юстиції».

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» судам роз'яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 р. № 6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів» судам роз'яснено, що у розумінні положень частини 1 статті 2, пунктів 1, 7, 9 частини 1 статті 3, статті 17, частини 3 статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб'єктами владних повноважень і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з розглядом судових справ.

Зазначені роз'яснення є відтворенням положень статей 62, 126 і 129 Конституції України, відповідно до яких матеріальна та моральна шкода, заподіяна при здійсненні правосуддя, відшкодовується державою лише безпідставно засудженій особі в разі скасування вироку як неправосудного; судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, а однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

У зв'язку із викладеним розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій та судових рішень судді (суду), пов'язаних із розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання), нормами ЦПК України чи іншими законами України не передбачено.

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до пункту 1-1 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках, зокрема, встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушуютьправа та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів.

Згідно з пунктами 1, 2, 5 частини першої статті 3 цього Закону у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; повертається майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; відшкодовується також моральна шкода.

Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 5 частини першої статті 3 вказаного Закону провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

У випадках передбачених пунктом 2 частини першої статті 3 Закону вилучене або конфісковане майно повертається в натурі, а в разі неможливості повернення в натурі його вартість відшкодовується за рахунок тих підприємств, установ, організацій, яким воно передано безоплатно. У разі ліквідації підприємств, установ, організацій, яким майно було передано безоплатно, або недостатності у них коштів для відшкодування шкоди вартість майна (частина вартості) відшкодовується за рахунок державного бюджету. Вартість майна визначається за цінами, що діють на момент прийняття рішення про відшкодування шкоди. У разі пошкодження майна завдана шкода відшкодовується повністю.

Порядок застосування зазначеного вище Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначається відповідним Положенням затвердженим наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України» від 4 березня 1996 року № 6/5/3/41.

Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Згідно зі статтею 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Таким чином, на сьогодні чинне законодавство дає можливість громадянину повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення та дій судді під час здійснення правосуддя, а також реалізувати право на відшкодування шкоди, спричиненої йому незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі п.1 ч.2 ст. 122 ЦПК України обґрунтовано відмовив у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до слідчого судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області Горбатенко Олени Михайлівни про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки ці доводи не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 313-315 ЦПК України судова колегія,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Рубіжанського міського суду Луганської області від 08 лютого 2016 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до слідчого судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області Горбатенко Олени Михайлівни про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без змін.

Ця ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після її проголошення.

Головуючий

Судді: