АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/202/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 Савранський О. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоКачана О. В.
суддівБондаренка С. І. , Захарової А. Ф.
при секретаріЛитвин-Восколович Ж. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 23 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ПАТ КБ "ПриватБанк" про визнання кредитного договору недійсним та його розірвання, визнання договору іпотеки нікчемним

в с т а н о в и л а :

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про звернення стягнення на будинок і земельну ділянку посилаючись на те, що 15.01.2007 року відповідач отримав кредит в розмірі 28000,00 доларів США строком до 15.01.2027 року зі сплатою 14,04 % на місяць за користування кредитом на суму залишку заборгованості. В забезпечення виконання умов договору був укладений договір іпотеки, згідно якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно будинок по АДРЕСА_1, який належав йому на підставі договору купівлі-продажу. Але позичальник порушив умови договору, в результаті чого виникла заборгованість, яку він добровільно погашати не бажає.

ОСОБА_6 (ОСОБА_6.) пред'явила зустрічний позов про розірвання кредитного договору. Просила розірвати кредитний договір укладений сторонами 15 січня 2007 року, визнати наслідком розірвання кредитного договору її зобов'язання виплатити відповідачу 26981,91 доларів США.

Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 27 грудня 2010 року первісний позов повністю задоволений. В рахунок стягнення заборгованості по договору іпотечного кредиту №CSK0GК00000146 від 15.01.2007 року на загальну суму 54128,72 доларів США (еквівалент 432472,23 грн станом на 02.02.2012 року) у відповідності до іпотечного договору №CSK0GК00000146 від 15.01.2007 року, укладеного між ПАТ "ПриватБанк" та ОСОБА_6 звернуто стягнення на передане іпотекодавцем в іпотеку нерухоме майно (предмет іпотеки): будинок загальною площею 75,6 м2, житловою площею 43,3 м2, який розташований за адресою: АДРЕСА_1. Виселено ОСОБА_6 з будинку з моменту укладення договору купівлі - продажу будинку зі зняттям з реєстраційного обліку сектором громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Корсунь-Шевченківського РВ УМВС України в Черкаській області. Рішення набрало законної сили.

Зустрічний позов неодноразово залишався без розгляду, ухвали про залишення без розгляду скасовані апеляційним судом і матеріали по зустрічному позову направлені до суду першої інтонації для продовження розгляду по суті.

20 січня 2015 року ОСОБА_6 змінила свої позовні вимоги і просила суд визнати кредитний договір від 15 січня 2007 року таким, що порушує публічний порядок та недійсним та розірвати, визнати наслідком розірвання кредитного договору її зобов'язання виплатити відповідачу 93998, 68 грн.

Також подала нову позовну заяву, яку назвала заявою про збільшення позовних вимог, в якій просила суд визнати договір іпотеки від 15 січня 2007 року нікчемним, посилаючись на те, що даний правочин вчинений без дозволу органів опіки та піклування, чим порушено права її неповнолітнього сина.

Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 23 листопада 2015 року в задоволенні зустрічного позову відмовлено як в частині вимог по кредитному договору, так і по договору іпотеки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, неналежне дослідження судом доказів по справі, просить скасувати рішення суду по зустрічній позовній заяві та ухвалити нове, яким визнати кредитний договір укладений між сторонами 15 січня 2007 року таким, що порушує публічний порядок, недійсним та розірвати його, визнати наслідком розірвання договору зобов'язання ОСОБА_6 виплатити відповідачу 93998,68 грн, визнати договір іпотеки від 15.01.2007 року нікчемним.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши доводи апеляції та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню по наступним мотивам.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини, які визнають сторони: ОСОБА_6 просить визнати кредитний договір таким, що порушує публічний порядок та недійсним та розірвати, визнати наслідком розірвання договору зобов'язання ОСОБА_6 виплатити відповідачу 93998,68 грн, визнати договір іпотеки від 15.01.2007 року нікчемним.

Встановивши фактичні обставини, суд відмовив в позові з тих мотивів, що ОСОБА_6 не надано доказів які свідчать про порушення укладанням кредитного договору публічного порядку, не надано доказів умислу на порушення публічного порядку та вини сторін кредитного договору в порушенні публічного порядку, відсутні докази вчинення правочину під збігом тяжких обставин та докази нікчемності правочину.

Переглядаючи судове рішення в апеляційному порядку колегія керується вимогами ст. 303 ЦПК України - перегляд проводиться в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, ч. 2 ст. 308 ЦПК України - не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається із наявних у справі письмових звернень ОСОБА_6 та пояснень її представника у судових засіданнях, після всіх змін і доповнень кінцевими її підставами позову було прохання визнати кредитний договір нікчемним, недійним та розірвати його з підстав порушення цим договором публічного порядку, тобто правовою підставою вимог є ст. 228 ЦК України.

Однак із змісту уточненої позовної заяви на а.с. 158-160 т. 1, змісту апеляційної скарги на а.с. 160-162 т. 2, пояснень представника ОСОБА_6 в судовому засіданні апеляційного суду вбачається, що жодної із умов передбачених ст. 228 ЦК України ОСОБА_6 та її представник не навели. Їх доводи зводяться до загальних міркувань про порушення Закону України "Про захист прав споживачів", про те, що банку завідомо було відомо про неспроможність ОСОБА_6 виплачувати борг по кредиту, що дії банку порушують принципи справедливості, добросовісності та розумності, умови договору є несправедливими, завдають шкоди всій родині позивачки і в сукупності всі перераховані доводи вони вважають такими, що дають підстави для застосування до договору вимог ст. 228 ЦК України.

За таких фактичних обставин справи суд першої інстанції обґрунтовано виходив із вимог ст. 11 ЦПК України про розгляд справи в межах заявлених у суді першої інстанції вимог і наданих сторонами доказів та в мотивувальній частині свого рішення на підставу у відмові в позві вказав на відсутність правових підстав застосовувати до спірних відносин вимоги ст. 228 ЦК України.

В апеляційній скарзі повторюються доводи позовної заяви - зміст кредитного договору написано таким чином, що ОСОБА_6 не може в повній мірі усвідомити його значення, позивачка знаходилась під збігом тяжких обставин, судом не застосовано норми 57-59, 190 ЦПК України, порушено норми ст. 212, 213 ЦПК України. Однак колегія так як і суд першої інстанції не має повноважень виходити за межі позовних вимог заявлених у суді першої інстанції, а позивачка окремого позову про визнання договору недійсним з підстав передбачених ст. 233 ЦК України до суду не подавала. Проаналізувавши всі перераховані позивачкою та її представником обставини в їх сукупності, колегія вважає, що вони не являються такими, що дають право на застосування до спірних правовідносин вимог ст. 228 ЦК України, як того вимагає позивачка та її представник у позовній заяві та апеляційній скарзі.

Стосовно визнання іпотечного договору нікчемним слід виходити із наступного.

Нікчемним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом - ч. 2 ст. 215 ЦК України.

Із змісту позовної заяви на а.с. 15 т. 2, яка називається "Збільшення позовних вимог", вбачається, що правовою підставою визнання договору нікчемним є посилання відразу на два різних нормативних акти - ст. 224 ЦК України та ст. 177 СК України.

Однак позивакою та її представником не враховано, що диспозиція ст. 224 ЦК України як на підставу її застосування відсилає до ст. 71 ЦК України, яка знаходиться в Главі 6 ЦК України "Опіка та піклування" та застосовується лише у відносинах між опікунами та їх підопічними і до даних правовідносин не може бути застосована.

При застосуванні ст. 177 СК України "Управління майном дітей" слід врахувати наступне. Дія даної статті в частині встановлення управління поширюється на те майно, яке є власністю малолітніх та неповнолітніх осіб, однак вони в силу віку чи інших обставин не можуть самостійно здійснювати права власника. Таким майном відповідно до положень СК України є майно, яке призначене для розвитку, навчання і виховання дитини (ст. 174 СК України), та майно, яке знаходиться на праві спільної сумісної власності батьків і дітей (ст. 175 СК України). Щодо іншого майна, то воно перебуває у власності батьків, а тому управління щодо нього здійснювати непотрібно.

Таким чином суд першої інстанції обґрунтовано не застосував вимоги ст. 177 СК України до даних правовідносин.

Стосовно того що неповнолітній проживав в іпотечному будинку по АДРЕСА_1 внаслідок чого без згоди органу опіки та піклування будинок не міг бути переданий в іпотеку, то таке твердження позивачки та її представника суперечать наявним у справі доказам.

Із наявних у справі доказів вбачається, що позивачка разом із неповнолітнім сином та своїм співмешканцем проживали в 1/2 частині будинку, який належав співмешканцю. Їхнім спільним рішенням було продати частину будинку співмешканця, отримати кредит в ПАТ КБ "ПриватБанк" та купити нове житло для спільного проживання. 15.01.2007 року ОСОБА_6 одночасно оформила кредит для покупки будинку по АДРЕСА_1 та договір іпотеки на цей будинок, а співмешканець за три дні до цієї дати продав свою частину будинку. Таким чином в іпотечному будинку неповнолітній син до оформлення договору іпотеки не проживав і відповідно ніякого дозволу від органів опіки і піклування на оформлення такого договору не потрібно.

Обставини укладення договору іпотеки в судовому рішенні першої інстанції детально не описані, суд обмежився лише посиланням на дослідження цього питання в іншому судовому рішенні, однак таке процесуальне порушення не вплинуло на результат розгляду спору по суті і не є підставою для скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст. 177 СК України, ст. 71, 224 ЦК України, ст.ст. 11, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 23 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ПАТ КБ "ПриватБанк" про визнання кредитного договору недійсним та його розірвання, визнання договору іпотеки нікчемним - відхилити, рішення суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду та рішення районного суду набувають законної сили з моменту проголошення ухвали і можуть бути оскаржені в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :