АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/3753/2016 Головуючий в 1 інстанції - Остапчук Т.В.
Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016року, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А., Рубан С.М.

при секретарі Перетятько А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Правекс-Банк» про захист прав споживача щодо порушення права на інформацію, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ КБ «Правекс-Банк» про захист прав споживача щодо порушення права на інформацію.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 29 вересня 2007 року було укладено кредитний договір № 236-007/07Р про видачу кредиту в іноземній валюті на споживчі цілі. 27.04.2015 року він звернувся із запитом про надання інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, реальну процентну ставку, щодо абсолютного значення подорожчання кредиту, Методику , яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним. Однак відповіді не отримав, тому вважав що відповідачем порушено ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів».

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17.12.2015 року позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Правекс-Банк» про захист прав споживача щодо порушення прав на інформацію - залишено без задоволення.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В скарзі вказував на те, що рішення суду є незаконним, не обґрунтованим, суд не повно з'ясував обставин справи, які мали значення для її вирішення, неналежно оцінив докази, ті обставини, що судом були встановлені є недоведеними. Скарга також містить посилання на не вірне застосування норм матеріального права, - ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», та п.п. 2.1, 3.3., 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року за № 168.

До апеляційного суду позивач та його представники не з'явились.

Посилання представника ОСОБА_4 на зайнятість в іншому процесі не визнано колегіє суддів поважною причиною неявки сторони позивача до апеляційного суду, оскільки у позивача відповідно до довіреності чотири представники, суду не надано доказів на підтвердження поважності причин не явки до суду самого позивача та інших його представників , в тому числі і представника ОСОБА_2, який підписав апеляційну скаргу.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вважав встановленими такі обставини.

29 вересня 2007 року було укладено кредитний договір № 236-007/07Р про видачу кредиту в іноземній валюті на споживчі цілі.

07.04.2015р. сторонами було укладено Договір про внесення змін і доповнень до Кредитного договору.

27.04.2015 року, позивач через свого представника звернувся із запитом про надання інформації.

29.05.2015 року відповідачем надано відповідь на запит позивача (а.с.44-46), яку позивач отримав 08.06.2015 року.

Судом також встановлено, що позивачу, як під час укладення кредитного договору так і під час його виконання була надана інформація, обов'язковість надання якої передбачена ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Позивачем по справі не було доведено порушення його прав як споживача на інформацію, ні під час укладення кредитного договору ні в ході його виконання.

Вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними.

Висновок суду про недоведеність та безпідставність заявлених позовних вимог відповідає цим обставинам та вимогам Закону.

Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», яка є спеціальною для врегулювання питань про послуги із споживчого кредитування, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Окрім того, цією ж нормою установлено, що у разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Відповідно до ч. 7 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» суб'єкт господарювання несе відповідальність у разі коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) спричинило: 1) придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, - споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування завданих йому збитків; 2) неможливість використання придбаної продукції за призначенням - споживач має право вимагати надання у прийнятно короткий, але не більше місяця, строк належної інформації. Якщо інформацію в обумовлений строк не буде надано, споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування збитків; 3) заподіяння шкоди життю, здоров'ю або майну споживача - споживач має право пред'явити продавцю (виробнику, виконавцю) вимоги, передбачені законом, а також вимагати відшкодування збитків, завданих природним об'єктам, що перебувають у його володінні на праві власності або на інших підставах, передбачених законом чи договором.

Відповідно до положень п.п.2.1., 2.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ від 10.05.2007року за №168, також вбачається, що банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке: а) найменування та місцезнаходження банку - юридичної особи та його структурного підрозділу; б) умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту; г) інші умови, передбачені законодавством.

Банки розробляють форму (бюлетень, довідка, повідомлення тощо) надання споживачу достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка повинна бути затверджена рішенням уповноваженого органу банку та доведена до відома його відповідних структурних підрозділів.

Згідно з п. п. 3.7., 3.8. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених цією ж Постановою НБУ №№168,якщо умовами кредитного договору передбачено, або допускається використання кількох альтернативних варіантів надання банківських послуг, які є супутніми до кредитної операції (зокрема погашення заборгованості готівковими коштами до банку або шляхом безготівкового розрахунку), банк зобов'язаний надати клієнту вичерпну інформацію про вартість кожного з альтернативних варіантів надання послуг. У разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору: попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач;надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним.

З матеріалів справи вбачається, що укладаючи договір споживчого кредиту, позивачу надана інформація про Умови надання, обслуговування та погашення кредиту, з детальним розписом сукупної вартості кредиту, порядку його погашення з формулою нарахування відсотків, та інша інформація, визначена в законі та Постанові НБУ № 168. Вказане підтверджується особистим підписом позивача на кредитному договорі № 236-007/07Р від 29.08.2007 року, додатку № 1 до кредитного договору № 236-007/07Р від 29.08.2007 року та додатку № 2 № 236-007/07Р від 29.08.2007 року, а також на договорі про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 236-007/07Р від 29.08.2007 року (а.с. 35-43)

Підписанням Кредитного договору позивач також підтвердив ознайомлення із ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (п.10.10 кредитного договору).

Доводи скарги про те, що відповідач в своєму листі від 29 травня 2015 року, не повідомив позивачу запитувану інформацію є безпідставні, так як зі змісту листа відповідача (а.с. 44) вбачається, що позивачу було роз'яснено додатково порядок погашення кредиту в іноземній валюті та зазначено, що абсолютне значення подорожчання кредиту у грошовому виразі були розраховані та надані для ознайомлення в додатку № 2 до кредитного договору, у відповіді також міститься реальна процентна ставка за кредитом, та відповіді на інші поставлені в запиті запитання.

Таким чином порушень прав позивач щодо ненадання відповідачем запитуваної інформації колегією суддів не встановлено.

Суд повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: