У Х В А Л А іменем україни 27 січня 2016 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі: головуючого Касьяна О.П., суддів: Дербенцевої Т.П., Попович О.В., Остапчука Д.О., Савченко В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Харківської області від 06 серпня 2015 року, в с т а н о в и л а: У липні 2014 року публічне акціонерне товариство (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0, укладений 10 липня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 За умовами даного кредитного договору позивач надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 27 206,00 доларів США на термін до 09 липня 2014 року зі сплатою 12, 5 % відсотків річних. На забезпечення виконання кредитних зобов'язань позичальника 10 липня 2007 року між банком та ОСОБА_4 був укладений договір поруки № 0/3. Оскільки ОСОБА_3 порушував умови кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту, банк просив стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_3, як боржника, та ОСОБА_4, як поручителя, заборгованість за кредитним договором, що утворилась станом на 14 липня 2014 року, у розмірі 7 419, 15 доларів США, з яких: 5 407,69 доларів США - заборгованість за кредитом; 1 448,49 доларів США - заборгованість по процентах; 454,80 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом з 14 липня 2013 року по 14 липня 2014 року. Заочним рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 26 січня 2015 року позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 7 419 доларів США, що станом на 14 липня 2014 року за курсом НБУ становить 86 758, 15 грн., з яких: 5 407, 69 доларів США - заборгованість за кредитом; 1 448, 49 доларів США - заборгованість за відсотками; 454, 80 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за період з 14 липня 2013 року по 14 липня 2014 року; 108,17 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення відсотків за процентами за період з 14 липня 2013 року по 14 липня 2014 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 22 липня 2015 року задоволено заяву ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», до участі у справі залучено правонаступника позивача ПАТ «УкрСиббанк» - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» як нового кредитора. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 06 серпня 2015 року заочне рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 26 січня 2015 року скасовано в частині стягнення заборгованості за процентами та пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, нарахованими за період з 14 липня 2013 року по 14 липня 2014 року, ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. Зазначеним судовим рішенням визначена загальна сума заборгованості за кредитним договором у розмірі 5 862,49 доларів США, що еквівалентно 68 554,86 грн. Зменшено розмір судового збору. У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду Харківської області від 06 серпня 2015 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову повністю. . Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиненню. Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права Відповідно до ст. 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК Українизобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також в ч. 1 ст. 611, ч. ч. 2-4 ст. 612 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК Українинеустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив умови кредитного договору, а тому стягненню підлягає сума заборгованості згідно із наданим розрахунком заборгованості у розмірі 5 407,69 доларів США. Також в межах позовної давності строком один рік суд стягнув нараховану пеню за прострочення сплати платежів за кредитним договором за час з 14 липня 2013 року по 14 липня 2014 року. В цій частині апеляційний суд погодився із рішенням суду першої інстанції. Не погоджуючись із розміром процентів по кредитному договору та пені за прострочення сплати процентів, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині, посилаючись на те, що банк нарахував заборгованість по сплаті процентів за договором за збільшеною відсотковою ставкою, ніж та, що вказана у договорі, при цьому даних про належне повідомлення боржника про зміну відсоткової ставки, так само як із належний розрахунок заборгованості за відсотками, не надано. Такі висновки суду є правильними. Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Судом встановлено, що банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав, проте боржник допустив порушення виконання умов кредитного договору щодо належного повернення кредитних коштів, у зв'язку з чим утворилася заборгованість. Про наявність заборгованості за кредитним договором кредитор 11 липня 2014 року надіслав ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вимогу про погашення заборгованості станом на 10 липня 2014 року в розмірі 5 407, 69 доларів США - заборгованості за тілом кредиту, так і 1 448, 49 доларів США - заборгованість за процентами, яка була ними отримана 22 липня 2014 року (а.с.41-43). У добровільному порядку боржниками заборгованість не погашена. Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справи з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, ОСОБА_3 вказує про те, що він погоджуються з наявністю в нього заборгованості за вказаним кредитним договором, однак не згоден із самою сумою заборгованості, нарахованою банком, але будь яких власних розрахунків заборгованості ним не надано. Проте аналогічні доводи ОСОБА_3 були предметом розгляду суду апеляційної інстанції, при цьому апеляційним судом було враховано, що оскільки суду не надано доказів не правильності розрахунку заборгованості за договором, заявити клопотання про призначення судової економічної експертизи сторони відмовились, тому апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та обґрунтовано скасував рішення суду першої інстанції в частині стягнення процентів та пені за несвоєчасне погашення процентів, а також зменшив розмір стягнутого судового збору. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що судове рішення є законним та обґрунтованим, а доводи касаційної скарги не дають підстави для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити. Рішення апеляційного суду Харківської області від 06 серпня 2015 року залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий О.П. Касьян Судді: Т.П. Дербенцева Д.О. Остапчук О.В. Попович В.О. Савченко
й