АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1629/16
Справа № 664/4472/15-ц Головуючий 1 інстанції: Ізмайлов І.К.
Категорія: трудові Доповідач: Сащенко І.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів: - Бездітко В.М., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря - Бойко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Садівничого товариства «Ювілейний» на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 24 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Садівничого товариства «Ювілейний» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

В квітні 2015 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що з 01.04.2014 року згідно трудової договору працював на посаді охоронця, а з 01.05.2014 року прийнятий на постійну роботу на цю ж посаду. 17.02.2015 року він був направлений до лікарні і цього дня, по телефону повідомив бригадира ОСОБА_4 про неможливість стати до роботи у свою зміну 18.02.2015 року. 19.02.2015 року швидкою допомогою він був доправлений до міської лікарні №4, а вже наступного дня - прооперований.

За час тривалого перебування в лікарні, ОСОБА_3 телефонував бригадиру та повідомляв, що знаходиться в стаціонарі після операції та не зможе приступити до виконання своїх трудових обов'язків. 18.03.2015 року він звернувся до керівника ОСОБА_5 і повідомив, що перебуває на лікарняному, на що йому остання запропонувала написати заяву про звільнення за власним бажанням та попередила про можливість звільнення за прогули. 19.04.2015 року позивач прийшов до керівника товариства та дізнався про звільнення за прогули 18.02.2015 року. При цьому наказ про звільнення надати йому відмовились і запропонували з'явитися 22.04.2015 року для отримання трудової книжки. У призначений день йому було видано трудову книжку з записом: про звільнення згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу №5 від 18.02.2015 pоку, при цьому самого наказу він не отримав.

Вважав такі дії незаконними, оскільки перебував на лікарняному з 17.02.2015 року по 20.05.2015 року включно.

Посилаючись на вказані обставини, просив поновити його на роботі на посаді охоронця у Садівничому товаристві «Ювілейний» та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу по день постановлення рішення, та 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав.

Відповідач позов не визнав.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 24 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Постановлено поновити ОСОБА_3 на роботі на посаді сторожа Садівничого товариства «Ювілейний» з 18.02.2015 року; стягнути з Садівничого товариства «Ювілейний» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21.05.2015 року до 24.12.2015 року у розмірі 8312,89 грн. та 500 грн. на відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Садівниче товариство «Ювілейний» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі.

При цьому посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що звільнення позивача було проведено з додержанням вимог трудового законодавства України.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Встановлено, що з ОСОБА_3 з 01.04.2014 року працював на посаді сторожа у Садівничому товаристві «Ювілейний».

Відповідно до наказу №5 від 18.02.2015 року ОСОБА_3 з 18.02.2015 року звільнено з займаної посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Згідно з п.4 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п.п. 22, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» із подальшими змінами у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, у чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Враховуючи те, що з 17.02.2015 року по 20.05.2015 року позивач перебував у лікувальних установах та 20.02.2015 року переніс хірургічне втручання (а.с.6-11), про що неодноразово повідомляв керівництво Садівничого товариства «Ювілейний», роботодавець не мав підстав вважати відсутність ОСОБА_3 на роботі без поважних причин та звільняти його за п.4 ст.40 КЗпП України.

Крім того, ч.3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті).

За приписами п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність.

За таких обставин, звільнення ОСОБА_3 за п.4 ст.40 КЗпП України з 18.02.2015 року ( у період перебування позивача на лікарняному) не можна вважати обґрунтованим та законним.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_3 підлягає поновленню на посаді сторожа у Садівничому товаристві «Ювілейний» з 18.02.2015 року та стягнув на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме з 21.05.2015 року по день ухвалення судом рішення 24.12.2015 року, виключивши період перебування позивача на лікарняному, оскільки такі виплати повинні бути нараховані та здійсненні роботодавцем при пред'явленні оригіналів листів непрацездатності.

Доводи представника Садівничого товариства «Ювілейний» про те, що позивачем не надано розрахунку заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу, що призвело до виходу судом за межі позовних вимог у задоволенні позову у цій частині, є безпідставними, оскільки порядок розрахунку визначено законодавством.

Згідно ч. 3 п. 2, ч. 1 п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року (з наступними змінами) у випадку збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період.

Згідно до довідки за вих. № 73 від 30.10.2015 року Садівничого товариства "Ювілейний", середньомісячна заробітна плата сторожа ОСОБА_3 за період з травня 2014 року по лютий 2015 року складала 1170 грн. (а.с. 106)

Середньоденна заробітна плата ОСОБА_6 становить 146,35 грн.

Оплаті за час вимушеного прогулу підлягає період з 21.05.2015 року по 24.12.2015 року.

Відповідно до листа Міністерства праці та соціальної політики України «Про розрахунки норм тривалості робочого часу на 2015 рік» - відповідно, за вказаний період підлягає оплаті 57 днів вимушеного прогулу, що складає 8312,89 грн.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до висновків Верховного Суду України, викладених у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.3 ЦПК України, за 1 півріччя 2012 року (постанова Верховного Суду України від 16.01.2012 р. у справі № 6-54цс11), суд, установивши порушення трудових прав позивача та наявність підстав для покладення на роботодавця відповідальності за завдану працівникові моральну шкоду, повинен застосовувати відповідальність, що передбачена ст.237-1 КЗпП України.

Встановивши, що звільнення відповідача відбулось без достатніх на це підстав, суд визначив розмір грошового відшкодування моральної шкоди - 500 грн. на підставі ст. 22 ЦК України, виходячи з характеру правопорушення, з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Посилання відповідача на те, що розмір моральної шкоди є необґрунтованим та підлягає стягненню не з юридичної, а з фізичної особи, судовою колегією не приймаються, оскільки роботодавцем є Садівниче товариство «Ювілейний», а не його голова.

Не заслуговує на увагу і посилання відповідача на те, що наказом № 11 від 22.04.2015 року скасовано наказ № 5 від 18.02.2015 року про звільнення сторожа ОСОБА_3 на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України та поновлено на його посаді сторожа Садівничого товариства «Ювілейний».

Відповідно до копії особової картки ОСОБА_3 22.04.2015 року ним отримана трудова книжка в зв'язку зі звільненням його з займаної посади з 18.02.2015 року (а.с. 104).

Також, згідно витягу № 46533/20-36-11-01-17 від 09.12.2015 року, наданого Індустріальною об'єднаною Державною податковою інспекцією м. Харкова про відомості з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб Державної фіскальної служби України про суми виплачених доходів та утриманих податків, ОСОБА_3 з 18.02.2015 року є звільненим.

Тобто, наказ № 11 від 22.04.2015 року Садівничим товариством «Ювілейний» не виконаний.

Доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують.

Виходячи з наведеного судова колегія вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно й об'єктивно встановлені дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам і постановлено законне й обґрунтоване рішення, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст.307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Садівничого товариства «Ювілейний» - відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 24 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді