АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2016 року

Суддя Апеляційного суду м. Києва Гаращенко Д.Р., вивчивши матеріали справи за апеляційною скаргою представника Національного музею історії України за довіреністю - Мінка Андрія Валентиновича на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Національного музею історії України про визнання запису про звільнення недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 2016 року відкрито провадження у справі.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник відповідача подав апеляційну скаргу на вказану ухвалу.

Ухвалою судді Апеляційного суду м. Києва від 27 вересня 2016 року апеляційну скаргу, у зв'язку із несплатою судового збору, а також тим, що апелянтом не було вказано в чому саме полягає назаконність і (або) необґрунтованість ухвали суду в частині визначення підсудності, було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків - 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Копію вказаної ухвали було отримано представником апелянта 10 жовтня 2016 року.

17 жовтня 2016 року на виконання вказаної ухвали, представник апелянта надіслав до суду апеляційну скаргу в новій редакції та клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Вивчивши надані документи, суд приходить до висновку, що недоліки апеляційної скарги не були усунуті апелянтом, а тому її слід визнати неподаною та повернути.

Обґрунтовуючи незаконність ухвали суду першої інстанції в новій редакції, апелянт посилається на порушення судом норм процесуального права, а саме відсутності обґрунтування та мотивів, посилання на норми закону з яких суд виходив відкриваючи провадження саме в Шевченківському районному суді м. Києва.

Проте, згідно п.5 ч.1 ст.293 ЦПК України, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, щодо відкриття провадження у справі з недотриманням правил підсудності.

Відповідно до п. 5 ч.2 ст. 295 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі має бути зазначено в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали.

Апелянт в апеляційній скарзі посилається тільки на порушення судом норм процесуального законодавства, проте жодним чином не обґрунтовує того, що справа не підсудна Шевченківському районному суду м. Києва, не обґрунтовує з яких підстав, не вказує яка, на його думку, підсудність даної справи.

Таким чином, звернувшись до апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу про відкриття провадження по справі, яка за законом може бути оскаржена виключно з підстав недотримання правил підсудності, апелянтом, в порушення п. 5 ч.2 ст. 295 ЦПК України, не вказано в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість ухвали саме в частині визначення підсудності справи.

Справа № 761/22644/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/13297/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Притула Н.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
Доводи ж про порушення судом положень ст.210 ЦПК України, при постановленні ухвали, а саме не наведення мотивів і закону, яким керувався суд, не заслуговують на увагу, оскільки ст. 293 ЦПК України міститься вичерпний перелік ухвал, які можуть бути оскаржені окремо від рішення суду, і ухвало про відкриття провадження по справі не міститься в цьому переліку, у разі оскарження з наведених апелянтом підстав, а отже не підлягає оскарженню.

Відповідно до ч. 2 ст. 297 ЦПК України до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення статті 121 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 121 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконав вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, то позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З огляду на зазначене, апеляційну скаргу слід визнати неподаною та повернути апелянтові.

Враховуючи, що існують самостійні підстави для визнання неподаною апеляційної скарги, то клопотання про відстрочення сплати судового збору судом не розглядалося.

Керуючись ст.ст. 121, 297 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника Національного музею історії України за довіреністю - Мінка Андрія Валентиновича на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Національного музею історії України про визнання запису про звільнення недійсним, визнати неподаною та повернути.

Роз'яснити особі, яка подала апеляційну скаргу, що повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із нею до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення, за умови подання належним чином обґрунтованого клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня її постановлення.

Суддя Гаращенко Д.Р.