Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/5004/15-ц
Провадження №: 2/332/85/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2016 р. Заводський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого - судді Андрюшиної Л.А. за участю секретаря Ковтуна В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2,

Заводського відділу реєстрації актів цивільного

стану Запорізького міського управління юстиції,

3-я особа: ОСОБА_4

про оспорювання батьківства,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, Заводського ВРАЦС Запорізького МУЮ, 3-я особа: ОСОБА_4 про оспорювання батьківства, мотивуючи свої вимоги тим, що в 1999 році він нетривалий час мав фактичні шлюбні відносини з ОСОБА_4, яка після їх сварки повернулась до ОСОБА_2, з яким раніше проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1 року у ОСОБА_4 народилася дочка, батьком якої в свідоцтві про народження був вказаний відповідач ОСОБА_2, на підставі спільної заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_2, поданої у порядку ст. 55 КпШС України. З липня 2001 сім'я ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розпалася та вони стали проживати окремо, а через деякий час після цього він з ОСОБА_4 почали проживати разом однією сім'єю, а 24.10.2015 року зареєстрували шлюб. Лише після реєстрації шлюбу його дружина ОСОБА_4 повідомила, що саме він є біологічним батьком її дочки ОСОБА_5, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а не ОСОБА_2 який зазначений батьком у свідоцтві про народження дитини. Як пояснила його дружина ОСОБА_4 це сталося через те, що на час народження дитини вона проживала однією сім'єю з ОСОБА_6, а тому вирішила, що так буде краще для всіх. Той факт, що він є біологічним батьком дочки ОСОБА_7 підтверджується поясненнями свідків, яким відомо, що на той час як ОСОБА_4 завагітніла, вона не проживала однією сім'єю з відповідачем ОСОБА_2. Після того, як він у жовтні 2015 року дізнався про те, що є справжнім біологічним батьком дитини, він звернувся до органів РАЦС з проханням внести зміни у свідоцтво про народження дитини, де йому було роз'яснено, що внести зміни у свідоцтво про народження дитини щодо запису про батька можливо тільки на підставі рішення суду. Дочка ОСОБА_7 дуже схожа на нього, має такі ж звички, риси характеру та на теперішній час він впевнений, що є батьком цієї дитини, а тому для нього є дуже важливим, щоб у його дитини він був вказаний батьком у свідоцтві про народження та вона мала його прізвище та по-батькові. Це є також дуже важливим і для самої дитини, котра дуже переживає з цього приводу та внаслідок непорозумінь між дорослими є найбільш постраждалою стороною. Вважає, що в даній ситуації найважливіше значення мають права та інтереси саме дитини, яка має право на те, щоб у її свідоцтві про народження батьком була вказана саме та особа, яка є її справжнім біологічним батьком, а тому він вирішив звернутися до суду та просить встановити його батьківство у відношенні неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 із внесенням змін до актового запису про народження № 280 від 03.10.2000 року, складеного відділом реєстрації актів громадянського стану Заводської райадміністрації Запорізької міської ради, шляхом запису його батьком дитини та змінити прізвище дитини з ОСОБА_5 на ОСОБА_5, по батькові дитини з ОСОБА_5 на ОСОБА_5.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Пояснення суду в обґрунтування позовних вимог надав аналогічні тим, що викладені у позовній заяві та додатково зазначив, що і раніше вважав ОСОБА_5 своєю дочкою, так як виховує її з раннього дитинства і між ними існує почуття взаємної любові як між батьком та дочкою. Він здогадувався, що ОСОБА_5 його біологічна дочка, оскільки вона дуже на нього схожа, має такі ж звички, але про те, що він дійсно є її біологічним батьком він дізнався від своєї дружини ОСОБА_4 лише після того, як вони у жовтні 2015 року зареєстрували шлюб. Після такого зізнання дружини, він згадав та проаналізував всі обставини їх відносин, які існували між ними до народження дитини і зрозумів, що ОСОБА_5 дійсно його біологічна дочка. Враховуючи, що він є справжнім батьком ОСОБА_7, він хоче бути записаним її батьком у свідоцтві про народження. Дочка також йому говорила, що хоче мати прізвище, ім'я та по-батькові «ОСОБА_5». Вони з ОСОБА_4 та їх дочкою ОСОБА_7 тривалий період часу проживали однією сім'єю і дочка завжди вважала його батьком, а він також ставився до неї, як до рідної дочки, утримував та виховував її. Зараз він стовідсотково впевнений, що ОСОБА_5 його біологічна дитина, а тому вважає за непотрібне підтверджувати це шляхом проведення генетичної експертизи. Відповідач ОСОБА_2 з дитиною ніколи не спілкувався і вона його жодного разу не бачила та він не ставився до ОСОБА_5 як до своєї дочки. На теперішній час порушуються як його права, так і права дитини у зв'язку з тим, що у свідоцтві про народження дочки батьком записана особа, яка насправді не є біологічним батьком дитини і іншим шляхом, окрім судового, відновити ці порушенні права немає можливості.

Представник позивача ОСОБА_8, яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала у повному обсязі та також просила їх задовольнити виходячи як з інтересів позивача, так і із інтересів неповнолітньої дитини, яка дуже переживає та страждає через наслідки ситуації, що виникла між дорослими людьми.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі та суду пояснив, що ОСОБА_4 відшукала його десь у грудні минулого року та розповіла йому правду про те, що він не є біологічним батьком її дочки ОСОБА_7. Вони дійсно приблизно у 1997 році зустрічалися з ОСОБА_4, періодично проживали разом, багато разів припиняли стосунки і шлюб не реєстрували. На час народження дитини, вони проживали разом, а тому він вважав, що це його дитина у зв'язку з чим подав заяву в орган РАЦС щодо запису його батьком дитини. Коли дитині було десь приблизно 9 місяців, вони з ОСОБА_4 розлучилися. Після цього, він з дитиною не спілкувався і не бачив її, аліменти з нього ОСОБА_4 не стягувала. Де проживала ОСОБА_4 з дитиною йому відомо не було і вони взагалі не спілкувалися. Коли він побачив фотокартки ОСОБА_5 у мережі Інтернет у нього стали виникати сумніви щодо свого батьківства, так як дівчинка на нього зовсім не схожа. Після зізнання ОСОБА_4 про те, що батьком дитини є інша особа, він також пригадав минулі часи, співпоставив всі обставини та факти їх відносин і також дійшов висновку, що дійсно ОСОБА_5 не може бути його біологічною дочкою. Він визнає той факт, що не є біологічним батьком ОСОБА_5 та не заперечує проти задоволення позову ОСОБА_1.

Представник відповідача Заводського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції в судове засідання не з'явився. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Суду надана заява з проханням розглянути справу у відсутності їх представника. Заперечень проти позову не мають(а.с.36).

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги визнала та суду пояснила, що вона у період з лютого 1999 року по січень-лютий 2000 року перебувала у фактичних шлюбних стосунках з позивачем ОСОБА_1. Після того, як вони посварилися і перестали спілкуватися, вона дізналася про свою вагітність, але ОСОБА_1 про це не сказала. Після цього, десь приблизно з березня 2000 року вона стала проживати разом однією сім'єю з відповідачем ОСОБА_2, який на підставі його заяви був записаний батьком її дочки ОСОБА_7, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року. На той період часу вона вважала, що так буде краще для всіх, оскільки вона проживала з цим чоловіком однією сім'єю, а на ОСОБА_1 була ображена. ОСОБА_2 також не знав, що він не є батьком її дочки. Коли дитині ще не виповнилося і одного року, вона розійшлася з ОСОБА_2 і через нетривалий час, приблизно з липня 2001 року знову стала проживати однією сім'єю з ОСОБА_1, з яким проживає разом до теперішнього часу, а тому дитина з самого дитинства вважала і вважає останнього своїм батьком. Весь цей час вона приховувала як від ОСОБА_1, так і від дитини той факт, хто є справжнім біологічним батьком дитини. Це сталося через те, що хоча вони і проживали з ОСОБА_1 тривалий період часу однією сім'єю, але шлюб не реєстрували і вона не хотіла щоб ця обставина вплинула на рішення ОСОБА_1 зареєструвати з нею шлюб. У минулому році вони з позивачем зареєстрували шлюб і вона вирішила, що настав час розповісти своєму чоловікові правду про те, що він є біологічним батьком їх дочки ОСОБА_7. Коли вона розповіла своєму чоловікові ОСОБА_1 правду про його батьківство, він став наполягати на тому, щоб саме він був записаний батьком у свідоцтві про народження їх дитини, щоб дочка мала його прізвище та по-батькові. Дочка також бажає, щоб ОСОБА_1, якого вона з народження вважала своїм батьком був записаний її батьком у свідоцтві про її народження, а також щоб вона мала його прізвище та по-батькові. Ця ситуація, що виникла, дуже травмує дитину, яка вже доросла і звинувачує її в тому, що вона раніше не розповіла правду щодо її батька.

Суд, заслухавши пояснення сторін, 3-ої особи ОСОБА_4, допитавши свідків, заслухавши думку неповнолітньої ОСОБА_5 та дослідивши матеріали справи і оцінивши надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

З свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24 жовтня 2015 року, актовий запис № 1556(а.с.7)

Згідно свідоцтву про народження серії НОМЕР_2 встановлено, що ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 року та її батьками в свідоцтві вказані: батько ОСОБА_2, мати ОСОБА_4(а.с.5).

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 суду пояснив, що позивач ОСОБА_1 є його рідним братом. Відповідача ОСОБА_2 він не знає. Йому відомо, що його брат дуже давно зустрічався з ОСОБА_4, а потім вони посварилися та розлучилися. Приблизно через рік його брат та ОСОБА_4 знову вирішили проживати разом. У ОСОБА_4 на той час вже народилася дитина. Його брат зняв квартиру і вони з ОСОБА_4 та дитиною стали проживати однією сім'єю. Про те, що дочка ОСОБА_4 ОСОБА_5 є і дочкою брата, останній дізнався лише після того, як був зареєстрований шлюб у жовтні 2015 року між ним та ОСОБА_4. Про це розповів брат у сімейному колі йому та їх батькам і просив поради, зазначивши, що хоче переоформити документи дитини на справжнього батька, тобто на себе. Після того, як його брат став проживати з ОСОБА_4 однією сім'єю, він завжди ставився до ОСОБА_5, як до своєї дочки, піклувався до неї.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що ОСОБА_4 є її сестрою. Їй відомо, що у 1999 році її сестра стала зустрічатися з ОСОБА_1, вони підтримували близькі стосунки. Потім відносини між ним припинилися і її сестра стала проживати з іншим чоловіком ОСОБА_2. При цьому, сестра їй повідомила, що вона завагітніла від ОСОБА_1, але попросила нікому про це не розповідати. Коли народилася дитина, через деякий час її сестра знову стала проживати разом однією сім»єю з ОСОБА_1 і вони проживають разом до теперішнього час, але лише у жовтні 2015 року вони зареєстрували шлюб та після цього ОСОБА_4 розповіла ОСОБА_1 про те, що він є біологічним батьком їх дочки ОСОБА_7. До реєстрації шлюбу її сестра не хотіла розповідати правду ОСОБА_1, так як вважала, що цим примусить його до реєстрації шлюбу. З раннього дитинства ОСОБА_1 ставився до ОСОБА_5 як до своєї дочки, вони проживали однією сім'єю, він піклувався про дитину і зараз піклується.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 суду пояснила, що з позивачем ОСОБА_1 вона знайома з 1999 року, тобто з того часу, коли між ним та ОСОБА_4 склалися близькі відносини. Але, потім стосунки між ними припинилися і десь приблизно навесні 2000 року ОСОБА_4 розповіла їй, що вона вагітна від ОСОБА_1, який її дуже образив. Після цього ОСОБА_4 стала проживати разом з ОСОБА_2 від якого вона приховала той факт, що він не є батьком її дочки ОСОБА_7, яка народилася під час їх спільного проживання. Лише після реєстрації шлюбу з ОСОБА_1, ОСОБА_4 розповіла останньому про те, що він є справжнім батьком ОСОБА_7.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що її дочка ОСОБА_4 п у 1999 році познайомилась з ОСОБА_1, підтримувала з ним близькі стосунки. Потім вони посварилися і її дочка через деякий час стала проживати з ОСОБА_2 Після того, як її дочки припинила стосунки з ОСОБА_1 з»ясувалося, що вона вагітна, але йому про це вона не повідомила, так як була ображена на нього. Потім її дочка стала проживати разом з ОСОБА_2 і народила дитину, батьком якої був вказаний ОСОБА_2 по його заяві. Дочка з ОСОБА_2 прожила нетривалий час, а потім знову примирилася з ОСОБА_1 і вони стали проживати однією сім'єю. За час їх спільного проживання ОСОБА_1 завжди ставився до ОСОБА_5 як до своєї дочки, піклувався про неї, утримував та виховував як свою дитину. Але, весь цей час її дочка ОСОБА_4 приховувала від ОСОБА_1 той факт, що він і є справжнім батьком ОСОБА_7, хоча сама ніколи не сумнівалася та достовірно знала, що саме ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_7. Лише після того, як її дочка зареєструвала шлюб з ОСОБА_1 вона розповіла йому, що він є справжнім батьком їх дочки ОСОБА_7.

Відповідно до п.1 Прикінцевих положень Сімейного Кодексу України цей кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності ЦК України, тобто з 01.01.2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності. Отже, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01.01.2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України. Відповідні роз'яснення з цього питання також містяться в пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», згідно до яких, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р., необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Таким чином, враховуючи, що дитина ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року, при вирішенні спору по суті підлягають застосуванню відповідні норми Кодексу про шлюб та сім'ю України.

Положеннями ст. 51 КпШС України передбачено, що взаємні права та обов'язки батьків і дітей ґрунтуються на походженні дітей, засвідченому у встановленому законом порядку. Судом встановлено, що запис про батька дитини ОСОБА_5 була здійснена у відповідності до норм ст. 53 КЗпШС України згідно до якої, походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір'ю дитини в державні органи реєстрації актів громадського стану. Спільна заява була подана матір'ю дитини ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_2, з яким матір дитини на час її народження проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Відповідач ОСОБА_2 в суді підтвердив той факт, що на час подачі заяви щодо реєстрації його батьком дитини, йому не було відомо, що він фактично не є біологічним батьком цієї дитини.

Відповідно до принципу ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХII (789-12) від 27/02/1991 року та яка набула чинності 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції передбачено, що забезпечується те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню. Відповідно до ч.7,8 ст. 7 Ск України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

В судовому засіданні була з'ясована думка неповнолітньої ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо вирішення спору, яка пояснила, що вона дуже бажає, щоб ОСОБА_1, який є її справжнім батьком, був записаний її батьком також у свідоцтві про її народження, а також вона просить щоб їй змінили прізвище і по-батькові та дуже очікує того часу, коли це відбудеться. Вона завжди вважала ОСОБА_1 своїм батьком, вони ставилися один до одного як батько та дочка, ОСОБА_1 опікувався нею, утримував матеріально та виховував, а з ОСОБА_2 вона ніколи не спілкувалася і взагалі не знає цю особу. Її матір приховувала від неї та батька правду щодо батьківства аж до того часу коли вони зареєстрували шлюб.

Згідно ст.ст. 11,15 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належним умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

В судовому засіданні встановлено та підтверджено належними і допустимими доказами той факт, що позивач ОСОБА_1 та 3-я особа ОСОБА_4 у 1999 році мали фактичні шлюбні відносини, після розірвання яких ОСОБА_4 повернулася до ОСОБА_2 з яким раніше проживала. Після розірвання відносин з ОСОБА_1 ОСОБА_4 довідалась про свою вагітність, та розповіла про це своїм рідним та близьким, а саме: матері ОСОБА_12, сестрі ОСОБА_10 та ОСОБА_11, але приховала цей факт як від позивача ОСОБА_1 так і від відповідача ОСОБА_2 щодо батьківства ОСОБА_1 стосовно цієї дитини, у зв'язку з чим походження дитини ОСОБА_5 було визначено відповідно до норм ст. 53 КЗпШ України, що діяла на час реєстрації народження дитини, шляхом подачі спільної заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в державні органи реєстрації актів громадського стану. Також судом встановлено, що починаючи з 2001 року по даний час позивач ОСОБА_1 та неповнолітня дитина проживали разом однією сім'єю. Позивач ставився та ставиться до цієї дитини, як до своєї рідної дочки, піклується про неї, утримує матеріально, займається її вихованням. Разом з тим, на теперішній час відповідач ОСОБА_2 визнає ту обставину, що він не є біологічним батьком дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому не має заперечень проти позову ОСОБА_1, який є біологічним батьком цієї дитини. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Положеннями ч.4 ст. 174 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. При цьому, судом встановлено, що визнання в судовому засіданні відповідачем ОСОБА_2 позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому маються всі підстави для його задоволення.

Керуючись ст.51 КпШС України, ст. ст. 10,11,60,61,174,209,212,213-215,218 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити батьківство ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 у відношенні неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 із внесенням змін до актового запису про народження № 280 від 03.10.2000 року, складеного відділом реєстрації актів громадянського стану Заводської райадміністрації Запорізької міської ради, шляхом запису ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, що зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1, батьком дитини та змінити прізвище дитини з ОСОБА_5 на ОСОБА_5, по батькові дитини з ОСОБА_5 на ОСОБА_5.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Андрюшина Л.А.