АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №752/7453/13-ц Головуючий у 1 інстанції Хоменко О.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 березня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача АнтоненкоН.О.,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І.,

при секретарі Юрченко А.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, яка на підставі довіреності діє в інтересах Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 3 червня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа ОСОБА_5 про визнання договору припиненим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 3 червня 2015 року в задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості відмовлено; зустрічний позов ОСОБА_4 задоволений: визнано дію договору поруки №061-2902/840-9868-Р/2 від 27.12.2007, укладеного між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4, припиненим з 15.07.2008.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.12.2007 між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір №061-2900-840-0867, відповідно до п.1.1 якого відповідач отримала кредит в сумі 45700 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 13,45 % річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 27.12.2007 між позивачем та ОСОБА_4 був укладений договір поруки №061-2902-840-0868-Р/2, відповідно до якого ОСОБА_4 поручився перед позивачем за виконання ОСОБА_5 зобов'язань за договором кредиту.

Також установлено, що 23.04.2009 ОСОБА_5 особисто під розписку отримала від позивача вимогу про дострокове погашення кредитної заборгованості в сумі 48035,77 дол. США, протее, протягом тридцяти днів не виконала свої зобов'язання. У зв'язку з чим у позивача з 24.05.2009 виникло право звернення до суду за захистом своїх порушених прав, чим банк і скористався - ухвалою судді Голосіївського райсуду м. Києва від 20.08.2009 було відкрито провадження у справі за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за цим же кредитним договором, проте, ухвалою від 14.06.2012 вказаний позов залишено без розгляду. У зв'язку з наведеним, керуючись ч.1 ст.265 ЦК України, суд першої інстанції дійшов висновку, що строк позовної давності сплив 24.05.2012, а тому на підставі ч.4 ст.267 ЦК України відмовив у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_5 за пропуском строку давності.

Виходячи з того, що договором поруки, укладеним між банком і ОСОБА_4, не передбачено можливості збільшення обсягу відповідальності поручителя за зобов'язаннями боржника за кредитним договором без повідомлення його про збільшення відсоткової ставки, суд першої інстанції, встановивши, що збільшення відсоткової ставки відбулося без повідомлення поручителя, вважав поруку припиненою відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України.

В апеляційній скарзі представник за довіреністю ПАТ «Універсал Банк» просить скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 3 червня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Універсал банк» задовольнити у повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовити. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зокрема, вважає помилковими висновки суду першої інстанції про пропуск банком строку позовної давності та про збільшення відповідальності поручителя без його згоди.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача просила задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній доводів. Відповідач ОСОБА_4 заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за кредитним договором солідарно з позичальника та поручителя.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. У разі порушення зобов'язання (його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання - ст.610 ЦК України) настають правові наслідки, встановлені законом або договором (ст.611 ЦК України). Невиконання зобов'язання в обумовлений строк є порушенням (простроченням) зобов'язання.

Факту укладення 27.12.2007 між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_5 кредитного договору №061-2902/840-0868, отримання кредиту в сумі 45700 дол. США, факту укладення 27.12.2007 між банком та ОСОБА_7 договору поруки №061-2902/840-0868-Р/2, а також факту неналежного виконання відповідачами своїх зобов'язань за договорами сторони не заперечують.

Також не заперечується сторонами і підтверджено наявними у матеріалах справи належними і допустимими доказами, що строк виконання зобов'язань за кредитним договором був змінений банком пред'явленням позичальнику ОСОБА_5 вимоги про дострокове погашення кредиту, яку вона особисто під підпис отримала 22.04.2009 (т2ас165,171).

Після цього банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4, проте, ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 14.06.2012 позовну заяву банку залишено без розгляду у зв'язку з повторною неявкою позивача у судове засідання (т2ас29,44).

Оскільки банк відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, пред'явивши вимогу про дострокове погашення кредиту, перебіг позовної давності за вимогами про повернення кредиту ОСОБА_5 почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі, тобто, з 23.05.2009. Банк з даним позовом до суду звернувся 23.04.2013, тобто, з пропуском строку позовної давності, який збіг 23.05.2012. За таких обставин та враховуючи, що представник ОСОБА_5 за довіреністю (т1ас41) у передбаченому законом порядку звернувся до суду із заявою про застосування строків позовної давності, - правильним є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог банку до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитом за пропуском строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновок суду щодо пропуску банком строку позовної давності не грунтується на положеннях процесуального закону, не заслуговують на увагу з огляду на те, що відповідно до ч.1 ст.265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Посилання представника позивача на той факт, що відповідачі у вересні 2010 року звернулися до суду з позовом про визнання недійсними кредитного договору і договору поруки, у задоволенні якого рішенням Оболонського райсуду м. Києва від 13.10.2010, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду від 16.03.2011, відмовлено, - не заслуговують на увагу, адже підстав уважати, що пред'явленням даного позову відповідачі визнавали факт заборгованості за договором, немає, це питання не було предметом спору за вказаним позовом, а тому немає підстав відповідно до ч. 1 ст.264 ЦК України вважати строк позовної давності перерваним.

Разом з тим, за змістом ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, оскільки ОСОБА_5 свої зобов'язання за кредитним договором не виконала, кредитні кошти в належному розмірі не повернула, - на підставі ст.599 ЦК України її зобов'язання перед банком не припинено, а тому проценти за кредитом підлягають стягненню з позичальника у межах строку позовної давності (постанова Верховного Суду України у справі №6-249цс15 від 02.12.2015).

Оскільки розмір заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором складає 44995,40 дол. США, процентна ставка за договором 14,95% річних, - з ОСОБА_5 на користь банку підлягають стягненню проценти за кредитом за три роки у розмірі 20180,16 дол. США (44995,40 дол. х 30днів х 14,95% : 360 = 560,56дол./міс; 560,56дол. х 36 місяців (три роки) = 20180,16 дол.).

Що стосується позовних вимог банку до поручителя ОСОБА_4 та його зустрічних позовних вимог, то слід зазначити наступне.

Встановлено, що строк виконання зобов'язань позичальника за спірним кредитним договором був змінений кредитором на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України і настав 23.05.2009, проте, позов до поручителя пред'явлений кредитором у квітні 2013 року, коли на підставі ч.4 ст.559 ЦК України порука ОСОБА_4 за зобов'язаннями ОСОБА_5 припинилася. З огляду на таке вістуні підстави для задоволення позовних вимог банку і до поручителя ОСОБА_4

Оскільки в обгрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 посилався на інші обставини припинення поруки (збільшення обсягу відповідальності боржника без вдома поручителя), які не знайшли свого підтвердження, а суд першої інстанції, задовольняючи такі вимоги, не зазначив мотивів, з яких виходив, вважаючи їх встановленими і наявними, - рішення суду в цій частині підлягає скасуванню, адже підстав для задоволення зустрічного позову немає.

З огляду на викладене, суд першої інстанції при розгляді даної справи не у повній мірі з'ясував обставини, що мають значення для вирішення спору, не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню, у зв'язку з чим і на підставі ст.309 ЦПК України оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,309,313,316 ЦПК України, колегія

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка на підставі довіреності діє в інтересах Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», задовольнити частково. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 3 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» 20180,16 доларів США (двадцять тисяч сто вісімдесят доларів 16 центів США). В іншій частині у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» відмовити.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна