Справа № 127/2-21/08 Провадження № 22-ц/772/776/2016Головуючий в суді першої інстанції Олійник О.М.
Категорія Доповідач Чуприна В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

17 березня 2016 рокум. Вінниця

Суддя апеляційного суду Вінницької області Чуприна В.О., вирішуючи питання щодо відкриття апеляційного провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, визнання права власності на ? частину будинковолодіння та земельної ділянки, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 26 лютого 2008 року, встановив:

04.02.2016 р. в апеляційному суді Вінницької області одержана апеляційна скарга ОСОБА_2, подана через суд першої інстанції 01.02.2016 р. У зазначеній скарзі порушується питання про скасування рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 26 лютого 2008 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 30 760,00 грн. як компенсацію відхилення від ідеальної частки власності у домоволодінні.

У поданій заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_2 посилалась на те, що відповідачем ОСОБА_3 не виконується рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 26.02.2008 р. та чиняться їй перешкоди у проведенні перебудови і переобладнанні будинку відповідно до рішення суду. Також, маючи намір реалізувати свою частину будинку, дізналася, що будинок не було поділено в натурі, хоча вона була переконана, що її позовні вимоги були задоволені в повному обсязі. Оскільки вона є людиною юридично необізнаною, просила врахувати зазначені причини пропуску строку на апеляційне оскарження як поважні.

Ухвалою судді апеляційного суду Вінницької області від 08.02.2016 р. визнано неповажними причини пропуску строку на оскарження рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 26.02.2008 р., а вказана апеляційна скарга ОСОБА_2 залишена без руху та заявнику надана можливість доплатити судовий збір в розмірі 1 779,00 грн. та подати заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших поважних причин пропуску строку - протягом тридцяти днів з моменту отримання копії даної ухвали.

У заяві від 14.03.2016 р. ОСОБА_2 просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 26.02.2008 р. у справі № 127/2-21/08 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, визнання права власності на частину будинку та земельної ділянки.

В узагальненому вигляді обґрунтування полягає у наступному.

Як зазначено ЄСПЛ у кількох справах проти України, українське національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків на оскарження.

У даній справі професійний суд повністю задовольнив позовні вимоги про розподіл будинку позивача, якому надавав правову допомогу адвокат. А тому, у позивача, яка не має юридичної освіти, не могло виникнути розуміння того, що рішення є незаконним. На підставі рішення ОСОБА_2 реєструє своє право власності і вважає, що будинок поділено рішенням суду.

В результаті дій сторін щодо реалізації свого цивільного права, стають очевидними порушення судом норм матеріального права в тому числі при формулюванні самої резолютивної частини рішення.

Апеляційна скарга подана не з метою нового перегляду справи, а лише ставиться питання про скасування рішення в частині присудження ОСОБА_3 компенсації.

ОСОБА_2 не порушує принципу обов'язковості судового рішення, оскільки виконавче провадження про стягнення компенсації за відхилення від ідеальної частки було відкрито лише 14.01.2016 р., а 27.01.2016 р. судом постановлено ухвалу про зупинення виконання, яка є чинною.

Стягнення з одного співвласника на користь другого компенсації за умови, що будинок не поділено, а визнано лише право власності за кожним співвласником на ? частку будинку є порушенням ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо мирного володіння своїм майном і позбавленням права власності шляхом винесення незаконного рішення.

Крім того, заявник посилається на те, що практика ЄСПЛ у справах «Рябих проти Росії (2003) та «Пономарьов проти України» (2008) стосовно принцип юридичної визначеності не може бути застосовано, оскільки у справі «Рябих проти Росії (2003) в пунктах 8-26 рішення описано обставини справи щодо ухвалення районним судом рішення по справі п'ять разів і скасування їх Президією обласного суду в порядку перегляду, і лише шосте рішення районного суду набуло законної сили. У справі «Пономарьов проти України» в пунктах 8-27 описані обставини справи щодо залишення першої апеляційної скарги по справі без розгляду, в подальшому поновлення строку на апеляційне оскарження і перегляд апеляційним судом рішення суду і повторний розгляд справи апеляційним судом після скасування рішення судом касаційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Листом № 4-183/0/4-12 від 13.02.2012 р. Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ визначено, що заява про поновлення строку апеляційного оскарження розглядається суддею-доповідачем одноособово без повідомлення осіб, які берутья участь у справі, та без проведення судового засідання. Стаття 297 ЦПК є спеціальною процесуальною нормою відносно загальної норми - статті 73 ЦПК, тому в разі колізії правових норм застосовується спеціальна норма права.

Заява ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне провадження задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи, апеляційну скаргу на рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 26.02.2008 р. подано ОСОБА_2 01.02.2016 р. майже через 8 років, з пропуском десятиденного строку, встановленого ч.1 ст. 294 ЦПК України.

Згідно журналу судового засідання від 26.02.2008 р., позивач була присутня під час проголошення рішення та була ознайомлена з порядком і строком його оскарження (т.1 а.с. 136).

Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип, як наголошує Європейський суд з прав людини, означає, що: «жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона ммає на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. При цьому, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру » (п. 52 рішення Євросуду по справі «Рябих проти Росії» (2003).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від національних судів вимагається вказувати підстави. Тому у кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання я у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (п.41 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України" (2008).

Заявник не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення просто тому, що він має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, підставами для оскарження мають виправдовувати втручання у принцип res judicata.

Крім того, пропуск строку на апеляційне оскарження пов'язується заявником з юридичною необізнаністю, неправильним застосуванням судом норм матеріального права, в тому числі способу поділу домоволодіння та земельної ділянки, нерозумінням у той час правового значення суті рішення та його наслідків, виниклими після ухвалення рішення обставинами, зокрема, в частині його виконання, тобто є фактично замаскованим намаганням ревізувати судове рішення, що набрало законної сили і в основній частині вже виконано, з метою добитися нового вирішення справи.

Зазначені заявником причини пропуску строку на апеляційне оскарження не можуть бути визнанні поважними, оскільки не є обставинами вимушеного характеру чи непереборної сили у вкрай несприятливій і тривалій для особи життєвій ситуації, які б унеможливили звернення з апеляційною скаргою у встановлений законом строк.

Відповідно до ст. 72 ЦПК України право на вчинення процесуальних дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

Згідно ч. 3 ст. 297 ЦПК України, якщо вказані особою підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя - доповідач відмовляє у відкритті провадження у справі.

На підставі викладеного та керуючись ч. 3 ст. 297 ЦПК України, ухвалив:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 26 лютого 2008 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, визнання права власності на ? частину будинковолодіння та земельної ділянки - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя апеляційного суду

Вінницької області /підпис/ В.О.Чуприна

Згідно з оригіналом: