Провадження № 2/235/358/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року м. Красноармійськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі головуючого судді Хмельової С.М.

за участю секретаря судового засідання Кучерявого М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі №7 м. Красноармійська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку на підставі набувальної давності, -

ВСТАНОВИВ:

До Красноармійського міськрайонного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку на підставі набувальної давності. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке видане державним нотаріусом Красноармійської державної нотаріальної контори 01 березня 1989 року та зареєстроване в реєстрі під № 6854 та реєстраційного свідоцтва про реєстрацію нерухомого майна, яке записано в реєстраційну книгу №27 за реєстром № 6691 Красноармійського бюро технічної інвентаризації він отримав у спадщину від свого дядька ОСОБА_4, який помер 10.09.1989 року, право власності на 1/2 частину житлового будинку розташованого за адресою: м. Красноармійськ Донецької області, вулиця Кільцева, будинок 30.

Друга частина житлового будинку належала іншому спадкоємцю - ОСОБА_5, сину спадкодавця, який номер 17.12.2005 року.

На другу частину житлового будинку мають право відповідачі по справі, так як на момент смерті спадкодавця ОСОБА_5 вони проживали з померлим однією сімєю. Відповідачі, згідно до закону, вступили у право спадкування з моменту смерті спадкодавця.

Так як відповідачі по справі постійно проживали та проживають у ІНФОРМАЦІЯ_1 та мають там постійне житло, то вони не займалися спадковим житлом. Позивач повністю взяв на себе обслуговування житлового будинку та на протязі з 1989 року по теперішній час здійснює його обслуговування, проводить ремонти та проживає у ньому.

Відповідачі по справі навіть не зверталися до нотаріальної контори з метою оформлення спадщини, а при розмові з ними, заявили, що той будинок їм непотрібен і переоформляти його вони не будуть. Не заперечували щоб він його оформив на себе повністю. Коли він звернувся до нотаріуса, то він повідомив йому, що відповідачі повинні спочатку оформити на себе спадщину а вже потім відчужувати її.

Так як позивач повністю наглядає за вказаним будинком та користуєтся ним, то він вважає, що набув права власності на другу половину вказаного будинку. Він володіє офіційно цим майном з 1990 року коли було видане реєстраційне посвідчення по теперішній час, добросовісно заволодів вказаним будинком, володіє та здійснює нагляд та ремонти на протязі більше 20 років, відкрито володіє вказаним майном, про що відомо відповідачам по справі та пропонував їм оформити на себе їх право власності, безперервно володіє вказаним майном та повністю обслуговує будинок та господарські будівлі, утримує його та сплачує усі платежі на його утримання, проводить ремонти, про що є письмове підтвердження.

Так як відповідачі фактично відмовилися від своєї частки у житловому домі, утримання, зберігання, сплати комунальних платежів, то він вважає, що він набув право набувальної власності на другу половину житлового будинку.

На підставі викладеного, позивач вважає, що має право на житловий будинок повністю у якому він постійно проживає, де 1/2 частина належить йому на праві власності. Але на другу частину у розмірі 1/2 будинку необхідне судове рішення згідно до вимог ч. 4 ст. 344 ЦК України, що і спонукало звернутися до суду. Позивач просить суд визнати за ним право власності у натурі в порядку набувальної давності на 1/2 частину житлового будинку № 30, який розташовано по вулиці Кільцева м. Красноармійськ Донецької області, та визнати за ним право власності в натурі повністю на вказаний будинок.

Позивач надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачі до судового засідання не зявились, про день та час слухання справи повідомлялись належним чином.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.12.1999 року ОСОБА_1 належить 1/2 частини житлового будинку, який розташований за адресою: Донецька область, місто Красноармійськ, вулиця Кольцева, 30, який він успадкував після смерті ОСОБА_4 (а.с.10).

Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок 30 по вулиці Кольцева у місті Красноармійськ розмір часток ОСОБА_1 та ОСОБА_5 складає 1/2 у кожного (а.с.5-8).

ОСОБА_5 помер 17.12.2005 року, актовий запис про смерть № 314 (а.с.11).

Відповідно до копії паспорту громадянина України ВС 948810 ОСОБА_2, відповідачка по справі, народилась 22.01.1937 року, на сторінці10 паспорту мається відмітка про зареєстрований 14.10.1959 року шлюб з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 17).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Стаття 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

ОСОБА_5 на час смерті перебував у шлюбі з відповідачкою по справі ОСОБА_2. Позивачем у позовній заяві зазначено, що відповідачі по справі на час смерті ОСОБА_5 проживали разом з ним однією сімєю, згідно до закону, вступили у право спадкування з моменту його смерті. Та обставина, що вони не звертались до нотаріальної контори з метою оформлення права на спадщину з часу смерті спадкодавця не позбавляє їх права звернутися до нотаріальної контори в будь-який час та на законних підставах отримати спадок. Та обставина, що, як стверджує позивач, будинок їм не потрібен і переоформляти вони його не будуть, не підтверджується жодним належним та допустимим доказом.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи та які повинен довести саме позивач (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є: законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Згідно з п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України правила ст.344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Тобто відлік цього строку може починатися з 1 січня 2001 року. Таким чином, за загальними правилами право власності за набувальною давністю виникає з моменту спливу зазначених строків та за умови якщо особа добросовісно заволоділа чужим майном і відкрито та безперервно володіла цим майном протягом встановлено строку.

Відповідно до роз'яснень викладених у п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Зі змісту зазначених норм убачається, що при вирішенні питання про набувальну давність суд має враховувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна, тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач як незаконний володілець, протягом всього часу повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, та він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Проте в даному випадку позивачу відомі особи, які володіють 1/2 частиною житлового будинку та він фактично ставить питання визнання права власності на чуже майно.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та незаконними, та вважає за необхідне відмовити в їх задоволенні.

Керуючись ст. ст. 10,11,60,88, 213, 215 ЦПК України, ст.328, 344 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку на підставі набувальної давності, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана апеляційному суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

В судовому засіданні 10 березня 2016 року проголошено вступну та резолютивну частину, повний текст рішення виготовлено 14 березня 2016 року.

Суддя