Номер провадження: 22-ц/785/2447/16
Головуючий у першій інстанції Максимович Г.В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Кравця Ю.І., Фальчука В.П.

при секретарі: Книгиницькому О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та заступника начальника філії Одеського обласного управління АТ „Ощадбанк" з питань по роботі з проблемними активами ОСОБА_3 на ухвалу та на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 04 березня 2015 року по цивільній справі за позовом ПАТ „Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління АТ „Ощадбанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про дострокове стягнення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року заступник начальника філії Одеського обласного управління АТ „Ощадбанк" з питань по роботі з проблемними активами ОСОБА_3 звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом, який вподальшому уточнив (а.с.115-117) до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про дострокове солідарне стягнення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії № 21 від 06 березня 2007 року у розмірі 80 722,49 грн., мотивуючи це тим, що між ВАТ „Державний ощадний банк України" та ОСОБА_2 06.03.2007 року укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 21 на суму 250 000 грн. зі сплатою ним 16% річних за користування кредитом, з терміном погашення кредиту починаючи з 07 березня 2009 року і не пізніше 06 березня 2017 року. Відповідно до Додаткової угоди до договору відновлювальної кредитної лінії № 21 від 07.11.2008 року позичальник сплачує проценти за користування кредитом в розмірі 18% річних.

В забезпечення виконання зобов`язань по договору відновлювальної кредитної лінії, 07.03.2007 року між банком та ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Стрижак Н.С. В іпотеку було надано квартиру АДРЕСА_2, що належить іпотекодавцям на праві власності та земельну ділянку площею 0,150 га за тією ж адресою, що належить ОСОБА_4 на підставі державного акту.

Також для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором банком були укладені договори поруки від 06.03.2007 року з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 Відповідно до договору поруки поручителі відповідають по зобов`язанням перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник.

Банк належним чином виконав свої зобов"язання по договору відновлювальної лінії та здійснив видачу кредиту в сумі 250 000 гривень.

Проте, в обумовлені кредитним договором строки ОСОБА_2 своїх зобов`язань по кредитному договору не виконує, внаслідок чого сума заборгованості станом на 01.10.2014 рік становить 80 722,49 грн., що складається з наступного:

-строковий основний борг по кредиту - 30 426,44 грн.;

-прострочений основний борг по кредиту - 32 817,83;

-прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.04.2007 року по 01.10.2014 року - 10 423,93 грн.;

-пеня за прострочений основний борг по кредиту за період з 01.10.2011 року по 01.10.2014 рік - 4621,83;

-пеня за прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.10.2011 року по 01.10.2014 рік - 2432,46 грн.;

-сума інфляційних втрат за прострочення сум за користування кредитом за період з 01.06.2012 р.по 01.10.2014 р. - 3498,48 грн.;

-3% річних від прострочених сум по кредиту за період з 01.06.2012 р. по 01.10.2014 р. - 1 760, 93 грн.

На підставі викладеного, позивач просив стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 суму заборгованості у розмірі 80 722,49 грн. та вирішити питання про відшкодування з відповідачів в рівних частинах судових витрат у вигляді судового збору.

23.06.2014 року до Іллічівського міського суду Одеської області звернувся ОСОБА_2 із зустрічним позовом до ВАТ „Державний ощадний банк України", треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про захист прав споживачів та просив визнати договір відповідальної кредитної лінії № 21 від 06.03.2007 року, укладений між ним та ВАТ „Державний ощадний банк України" в особі керуючого Іллічівським відділенням № НОМЕР_1 „Державний ощадний банк України" ОСОБА_8 недійсним з моменту його підписання та застосувати наслідки недійсності правочину шляхом двосторонньої реституції, зобов"язавши відповідача ВАТ „Державний ощадний банк України" повернути ОСОБА_2 надлишково сплачені по договору відповідальної кредитної лінії № 21 від 06.03.2007 року відсотки, штрафні санкції, комісії, тощо.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 04 березня 2015 року виділено в інше провадження зустрічний позов ОСОБА_2 до Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», Філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» (треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6) про захист прав споживача. Виділено в інше провадження зустрічний позов ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з зустрічною позовною заявою до Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», Філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (третя особа: ОСОБА_2) про припинення договорів поруки. В порядку ст. 11-1 ЦПК України передано справу до канцелярії суду для здійснення автоматичного розподілу.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 04 березня 2015 року (з урахуванням ухвали про виправлення арифметичної помилки в даті ухвалення рішення) у задоволенні позову ПАТ „Державний ощадний банк України" відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою та рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 04 березня 2015 року, до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами звернулися ОСОБА_2 та заступник начальника філії Одеського обласного управління АТ „Ощадбанк" з питань по роботі з проблемними активами ОСОБА_3, в яких просять:

* ОСОБА_2 - скасувати ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 04 березня 2015 року в частині виділення в інше провадження зустрічного позову ОСОБА_2 та скасувати рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 04 березня 2015 року, ухваливши нове, яким у задоволенні вимог ПАТ „Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління АТ „Ощадбанк" відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_2 - задовольнити;

* заступник начальника філії Одеського обласного управління АТ „Ощадбанк" з питань по роботі з проблемними активами ОСОБА_3 - скасувати ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 04 березня 2015 року про виділення в інше провадження зустрічного позову ОСОБА_2 та зустрічного позову ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6; скасувати рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 04 березня 2015 року та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги ПАТ „Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління АТ „Ощадбанк". У задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити у повному обсязі. Стягнути з відповідачів на користь ПАТ „Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління АТ „Ощадбанк" судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги,

посилаючись на порушення судом першої інстанції при постановленні ухвали та ухваленні рішення норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Постановляючи ухвалу про виділення в інше провадження зустрічного позову ОСОБА_2 до ВАТ «Державний ощадний банк України», Філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» (треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6) про захист прав споживача та визнання недійсним договору відновлювальної кредитної лінії № 21 від 06 березня 2007 року, суд першої інстанції виходив з того, що спільний розгляд основного і зустрічного позову ускладнює розгляд справи.

Проте погодитися з такою ухвалою судова колегія не може, виходячи з наступного.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 19.05.2014 року відкрито провадження у справі за позовом ПАТ „Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління АТ „Ощадбанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про дострокове стягнення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії та призначено справу до розгляду по суті на 24.06.2014 року без призначення попереднього судвого засідання.

23.06.2014 року, тобто до початку розгляду справи по суті, ОСОБА_2 подано зустрічний позов до ВАТ «Державний ощадний банк України», Філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» (треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6.) про захист прав споживача та визнання недійсним договору відновлювальної кредитної лінії № 21 від 06.03.2007 року.

Відповідно до ст. 123 ЦПК України Відповідач має право пред'явити зустрічний позов до початку розгляду справи по суті.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов'язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин, або коли вимоги за позовами можуть зараховуватися, або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об'єднуються в одне провадження з первісним позовом.

В судовому засіданні 24.09.2014 року суд першої інстанції постановив протокольну ухвалу без викладення її окремим документом про прийняття зустрічного позову до спільного розгляду разом з основним позовом в одному провадженні, після чого відклав розгляд справи.

В подальшому - до постановлення оскаржуваної ухвали від 04.03.2015 року про виділення зустрічного позову ОСОБА_2 до ВАТ «Державний ощадний банк України», Філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» (треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6.) про захист прав споживача та визнання недійсним договору відновлювальної кредитної лінії № 21 від 06.03.2007 року в інше провадження, судових засідань за участю в судовому засіданні сторін не відбулося (кілька разів справа відкладалася без фіксації технічними засобами та без ведення та оформлення журналу судового засідання).

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 210 ЦПК України ухвала суду, що постановляється як окремий документ, складається з мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу. Відповідно до ч. 2 ст. 210 ЦПК Украни ухвала, яка постановляється судом не виходячи до нарадчої кімнати, повинна містити відомості, визначені пунктами 3, 4 частини першої цієї статті.

Проте даних вимог процесуального закону суд першої інстанції не дотримався і постановлену ухвалу про виділення зустрічного позову ОСОБА_2 про захист прав споживача та визнання недійсним договору відновлювальної кредитної лінії № 21 від 06.03.2007 року в інше провадження не мотивував та не зазначив яким чином спільний розгляд в одному провадженні зустрічного позову разом із основним про стягнення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії № 21 від 06.03.2007 року, ускладнить вирішення справи по суті. При цьому судом не надано оцінки взаємопов`язаності основного та зустрічного позовів.

Оцінюючи всі встановлені у справі обставини у сукупності, судова колегія вважає, що ухвала Іллічівського міського суду Одеської області від 04.03.2015 року про виділення в інше провадження зустрічного позову ОСОБА_2 та зустрічного позову ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 підлягає скасуванню.

Разом з тим апеляційним судом встановлено, що після постановлення оскаржуваної ухвали від 04.03.2015 року та виділення зустрічного позову ОСОБА_2 до ВАТ «Державний ощадний банк України», Філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» (треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6.) про захист прав споживачів та визнання недійсним договору відновлювальної кредитної лінії № 21 від 06.03.2007 року вказаний зустрічний позов був перереєстрований та прийнятий до провадження цим же складом суду 06.04.2015 року.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 03.09.2015 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 08.12.2015 року в задоволенні вимог ОСОБА_2 до ВАТ «Державний ощадний банк України», Філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» (треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6.) про захист прав споживачів та визнання недійсним договору відновлювальної кредитної лінії № 21 від 06.03.2007 року - відмовлено.

Також встановлено, що ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області від 07 квітня 2015 року відкрито провадження за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», Філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (третя особа: ОСОБА_2) про припинення договорів поруки. При цьому в ухвалі про відкриття провадження зазначено, що вазаний прозов було виділено в окреме провадження ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 04.03.2015 року.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 15.01.2016 року позовну заяву ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», Філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (третя особа: ОСОБА_2) про припинення договорів поруки - залишено без розгляду з підстав п. 5 ч.1 ст. 207 ЦПК України (подання позивачами відповідної письмової заяви).

При таких обставинах після скасування апеляційним судом ухвали суду першої інстанції від 04.03.2015 року відсутня процесуальна необхідність у передачі на новий розгляд вирішення питання про роз`єднання зустрічних позовів з основним позовом (виділення в інші окремі провадження).

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ „Державний ощадний банк України" до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором в солідарному порядку, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження наявності між поручителями ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 солідарного обов'язку.

Проте погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна.

З матеріалів справи вбачається, що

06 березня 2007 року між ВАТ „Державний ощадний банк України" та ОСОБА_2 укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 21 на суму 250 000 грн. зі сплатою ним 16% річних за користування кредитом, з терміном погашення кредиту починаючи з 07 березня 2009 року і не пізніше 06 березня 2017 року.

06 березня 2007 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором банком були укладені з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 окремі договори поруки з кожним із поручителів.

Відповідно до зазначених договорів поруки кожний із поручителів взяв на себе самостійне (окреме від інших поручителів) зобов`язання відповідати перед кредитором по зобов`язанням боржника за договором відновлювальної кредитної лінії.

07 листопада 2008 року між цими ж сторонами укладено Додаткову угоду до договору відновлювальної кредитної лінії № 21 від 07.11.2008 року, відповідно до умов якої позичальник зобов`язався сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 18% річних.

Вказана Додаткова угода підписана також з кожним із поручителів - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором, станом на 01.10.2014 року заборгованість складає 80722 грн. 49 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 30426,44 грн., простроченої заборгованості по тілу кредита 32817,83 грн.; прострочених процентів за користування кредитом за період з 01.04.2007 року до 01.10.2014 року - 10423,93 грн.; пені за прострочення зобов`язання за тілом кредита за період з 01.10.2011 року до 01.10.2014 року 4621,83 грн.; пені за прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.10.2011 року до 01.10.2014 року - 2432,46 грн.; інфляційних втрат за прострочення сум за користування кредитом за період з 01.06.2012 року до 01.10.2014 року - 3498,48 грн.; 3% річних 1760,93 грн.

Зі змісту договору поруки від 25.04.2007 року вбачається, що:

- поручитель відповідає по зобов`язаннях за вище зазначеним кредитним договором перед кредитором в тому ж обсязі, що й боржник (п. 3.1);

- солідарні боржники залишаються зобов`язаними перед Кредитьором до тих пір, поки всі зобов`язання по кредитному договору не будуть виконані повністю (п. 3.2);

- не допускається припинення поруки без припинення забезпеченого нею зобов`язання (п. 4.4.);

- сторони домоволились про збільшення строків позовної давності відповідно до ч.4 ст. 559 та ч.1 ст. 259 ЦК України до 3-х років для всіх грошових зобов`язань Поручителя (в тому числі але не включно, щодо строку пред`явлення Кредитором вимоги дол. Поручителя за цим договором, сплати Поручителем суми Кредиту, процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені та інших платежів), що передбачаються умовами цього Договору (п. 4.5.).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок як позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 546 ЦК України, передбачено виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно,які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Загальні умови виконання зобов'язання зазначені у ст. 526 цього Кодексу. Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Як вбачається з матеріалів справи, договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за кредитним договором (п. 3.1 договору поруки).

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості з боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-53цс14, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Умовами договору відновлювальної кредитної лінії від 06.03.2007 року передбачено погашення кредиту періодичними (щомісячними) платежами.

Відповідно до п. 6.3. та 4.4. договору поруки договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і втрачає свою дію з моменту закінчення забезпеченого ним зобов`язання. Не допускається припинення поруки без припинення забезпеченого нею зобов`язання.

Відповідно д п. 4.5. договору поруки порука припиняється, якщо кредитор в межах трьохрічного терміну з дня настання строку виконання зобов`язання не пред`явить вимогу до поручителя.

Отже, виходячи з погоджених сторонами умов договору поруки - порука припиняється, ящо Банк в межах трирічного строку з дня настання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя

Строк виконання зобов`язань боржника за договором відновлювальної кредитної лінії від 06.03.2007 року встановлено 06.03.2017 року.

Тобто строк виконання основного зобов`язання, що передбачений кредитним договором, не настав.

Договором відновлювальної кредитної лінії від 06.03.2007 року передбачено дострокове погашення кредиту. Таке право надано як позичальнику (погасити кредит) так і кредитору (вимагати від позичальника дострокового погашення кредиту). Зокрема кредитор може вимагати дострокового погашення кредиту у випадку затримання сплати частини кредиту та/або процентів за користування Кредитом, належних до сплати комісійних винагород та інших платежів за цим договором на один календарний місяць.

Останні платежі позичальником здійснені: за тілом кредиту - 01.12.2013 року в сумі 3456,17 грн.; за процентами за користування кредитом 15.04.2014 року в сумі 254,45 грн.

До суду банк звернувся з вимогою про дострокове стягнення кредиту та сплати платежів передбачених договором відновлювальної кредитної лінії 25.04.2014 року.

Відомості про пред`явлення Банком вимог до боржника та/або поручителів про дострокове виконання зобов`язань за договором відновлювальної кредитної лінії від 06.03.2017 року, тобто про зміну дати виконання основного зобов`язання до звернення до суду з даним позовом в матеріалах цивільної справи - відсутні.

Про існування таких вимог про дострокове виконання зобов`язань за договором відновлювальної кредитної лінії від 06.03.2017 року та про зміну дати виконання основного зобов`язання відповідачами не повідомлялося і доказів цього не представлено.

При таких обставинах немає підстав для набуття висновку про припинення поруки.

Також немає підстав для вирішення питання про застосування строків позовної давності, оскільки відповідну заяву під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачі не подавали та не заявляли.

Відповідно до розрахунку, складеного Банком станом на 01.10.2014 року заборгованість за тілом кредиту становить 63244,27 грн., з яких строкова заборгованість складає 30426,44 грн, прострочена заборгованість 32817,83 грн. (30426,44+32817,83=63244,27); прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.04.2007 року до 01.10.2014 року - 10423,93 грн.; пеня за прострочення зобов`язання за тілом кредита за період з 01.10.2011 року до 01.10.2014 року 4621,83 грн.; пеня за прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.10.2011 року до 01.10.2014 року - 2432,46 грн.; інфляційні втрати за прострочення сум за користування кредитом за період з 01.06.2012 року до 01.10.2014 року - 3498,48 грн.; 3% річних 1760,93 грн., а всього загальна заборгованість становить 80722 грн. 49 коп.

На вимогу суду першої інстанції Банком представлено виписку по рахункам клієнта ОСОБА_2 за період з 06.03.2007 року до 18.04.2014 року, де враховані суми, сплачені ОСОБА_2 на повернення тіла кредиту та сплати процентів за користування кредитом.

Зокрема вбачається, що Банком за період з 06.03.2007 року до 18.04.2014 року враховані наступні платежі ОСОБА_2 :

30.07.2009 року - на суму 2527,75 грн.; 06.10.2009 року на суму 1279,30 грн.; 26.01.2010 року на суму 583,56 грн.; 29.01.2010 року на суму 2007,44 грн.; 26.03.2010 року на суму 2286,38 грн.; 26.04.2010 року на суму 1560,66 грн.; 25.05.2010 року на суму 2202,74 грн.; 24.06.2010 року на суму 6905,22 грн.; 05.09.2011 року на суму 25801,22 грн.; 24.01.2012 року на суму 78,38 грн.; 18.04.2012 року на суму 2581,31 грн.; 05.07.2012 року на суму 807 грн.; 03.08.2012 року на суму 8000 грн.; 31.01.2013 року на суму 1100 грн.; 28.03.2013 року на суму 30000 грн. (2 платежами - 13070,70 грн. на сплату тіла кредиту та 16929,30 грн. на сплату процентів за користування кредитом); 08.07.2013 року на суму 94801, 18 грн. (3 платежами - 84346,15 грн. - погашення тіла кредиту; 9714,06 грн. - сплата процентів за користування кредитом та 740,97 грн. сплата комісійного боргу); 05.11.2013 року на суму 6000 грн. (2 платежами - 3456,17 грн. на сплату тіла кредиту та 2453,83 грн. на сплату процентів за користування кредитом).

Самим ОСОБА_2 до справи додані лише три платіжних документа про сплату ним 05.09.2011 року 25801,22 грн.; 28.03.2013 року 30000 грн. та 08.07.2013 року 94801,18 грн. , які Банком обліковані та відображені у виписці по рахукам ОСОБА_2 та враховані при розрахунку заборгованості за кредитом.

Крім того, у розрахунку враховані також інші платежі:

За період з 06.03.2007 року до 01.10.2014 року по тілу кредита зараховано 29 платежів на загальну суму 186755,73 грн. Тобто від 250 000 грн. тіла кредиту вираховано складені 186755,73 грн., що складає загальну заборгованість по тілу кредита (строкову та прострочену) 63244,27 грн. (30426,44+32817,83).

За період з 06.03.2007 року до 01.10.2014 року по процентам за користування тілом кредиту зараховано 80 платежів на загальну суму 236994,49 грн., яка вирахована від суми нарахованих процентів 247418,42 грн., що становить заборгованість 10423,93 (247418,42-236994,49).

За період з 01.10.2011 року до 01.10.2014 року за несвоєчасне погашення тіла кредиту нарахована пеня в сумі 9820,65 грн. Від даної суми вираховано суму сплаченої пені 08.07.2013 року 5198,82 грн. Тому залишок складає 4621,83 грн. (9820,65-5198,82).

За період з 06.03.2007 року до 01.10.2014 року за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом нарахована пеня в сумі 2432,46 грн.

Відповідно до п. 6.5 Договору відновлювальної кредитної лінії від 06.03.2007 року сторони домовилися про збільшення строків позовної давності відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України до 3-х років для всіх грошових зобов`язань Позичальника (в тому числі але не включно, щодо повернення суми Кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені та інших платежів), що передбачаються умовами цього Договору. Аналогічні умови щодо Поручителів передбачені у п. 4.5. Договорів поруки, укладених з кожним з поручителів - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Будь-яких доказів, які б спростовували невірність розрахунку наданого банком, відповідачами не представлено.

Тобто здійснений Банком розрахунок кредитної заборгованості є зрозумілим та не викликає труднощів щодо його правильної оцінки.

Також немає підстав сумніватися у вірності розрахунку інфляційних втрат та 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України.

Будь-яких документальних підтверджень - квитанцій, ордерів, платіжнпих доручень, які б підтверджували повернення тіла кредиту та сплату процентів і при цьому не були б враховані Банком при здійсненні розрахунку заборгованості та взагалі власного розрахунку, що спростовував би розрахунок Банку, відповідачами не надано.

Статтею 554 ЦК України встановлено, що в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом пункту 3.1 договору поруки поручитель та боржник відповідають перед банком як солідарні боржники.

При цьому умовами договорів поруки не передбачено солідарної відповідальності поручителів між собою.

Норми закону, якими регулюються правовідносини поруки, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого.

У справі, яка переглядається, встановлено, що кожен з поручителів окремо поручився відповідати перед кредитором разом з позичальником як солідарний боржник. Також умовами договорів поруки передбачено право кредитора пред'явити свої вимоги безпосередньо поручителю.

Ураховуючи викладене, а також те, що ні нормами закону, ні умовами договорів поруки не встановлено солідарної відповідальності поручителів, підстави для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами частини третьої статті 554 ЦК України відсутні.

Суд першої інстанції встановивши вказані обставини відмовив у вимогах ПАТ «Держощадбанк» з посиланням на ч.3 ст. 554 ЦК України, не врахувавши при цьому, що не встановлення умовами договорів поруки солідарної відповідальності поручителів виходячи із заявлених Банком вимог та наведених обґрунтувань, є підставою для стягнення встановленої суми заборгованості солідарно з боржника - ОСОБА_2 і поручителя ОСОБА_4 та окремо із цього ж боржника і поручителя ОСОБА_5, а також окремо з цього ж боржника і поручителя ОСОБА_6

Доводи апеляційної скарги про порушення прав споживача при укладенні Договору відновлювальної кредитної лінії в частині несправедливих умов договору, дисбалансу договірних прав та обов`язків, не відповідності договору нормам Закону України «Про захист прав споживачів» не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки ці доводи не підтверджені належними доказами та ґрунтуються на припущеннях.

Вказані обставини ОСОБА_2 також були наведені у зустрічному позові, який був виділений із даної справи в інше (роздільне) провадження та розглянутий і рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 03.09.2015 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 08.12.2015 року відмовлено в задоволенні вимог ОСОБА_2 до ВАТ «Державний ощадний банк України», Філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» (треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6.) про захист прав споживачів та визнання недійсним договору відновлювальної кредитної лінії № 21 від 06.03.2007 року.

Доводи апеляційної скарги про обмеження прав боржника встановленням у кредитному договорі (п. п. 1,7 та 1.8) обов`язку оплати комісійної винагороди, що суперечить п. 8 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемною, не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки ч.8 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» доповнено абз. 5 Законом України від 22.09.2011 року, відповідно до прикінцевих положень якого дія цього Закону не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності. Договір відновлювальної кредитної лінії № 21 між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 укладено 06.03.2007 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що споживач скористався правом повернення споживчого кредиту шляхом збільшення суми періодичних виплат, а Банк не провів відповідне коригування кредитних зобов`язань споживача вбік їх зменшення, не можуть бути взятими до уваги.

Дана норма закону може бути застосована за наступних умов:

- позичальник протягом певного часу фактично сплачував та сплачує збільшені платежі по тілу кредита і не має при цьому заборгованості по процентам за користування кредитом і таким чином випереджає графік повернення кредиту.

- Банк не проводить коригування кредитних зобов`язань вбік зменшення.

З матеріалів справи не вбачається, що позивачем протягом певного часу фактично сплачувалися і сплачуються збільшені суми періодичних виплат і таким чином споживач повертає тіло кредиту з випередження графіку.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 певний період часу регулярно сплачував проценти за користування кредитом, але постійно мав і має прострочену заборгованість щодо повернення тіла кредиту. Здійснювані платежі з повернення тіла кредиту не були своєчасними і регулярними та не приводили до випередження графіку повернення кредиту і не усували прострочену заборгованість по тілу кредита. Поодинокі нерегулярні з тривалим проміжками часу платежі по тілу кредиту навіть у збільшеному розмірі без випередження графіку повернення кредиту, не можуть розцінюватися, як реалізація споживачем свого права на дострокове повернення кредиту.

Тому доводи наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_2 не можуть бути взятими до уваги.

При таких обставинах судова колегія доходить висновку про те, що апеляційні скарги ОСОБА_2 та заступника начальника філії Одеського обласного управління АТ „Ощадбанк" з питань по роботі з проблемними активами ОСОБА_3 на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 04.03.2015 року та на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 04.03.2015 року підлягають частковому задоволенню, а ухвала та рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 04 березня 2015 року - скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ „Ощадбанк" та солідарне стягнення з боржника та кожного із поручителів окремо один від одного заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії № 21 від 06.03.2007 року в сумі 80722 грн. 49 коп., яка складається з строкового основного боргу по кредиту - 30 426,44 грн.; простроченого основного боргу по кредиту - 32 817,83 грн.; прострочених процентів за користування кредитом за період з 01.04.2007 року по 01.10.2014 року - 10 423,93 грн.; пені за прострочений основний борг по кредиту за період з 01.10.2011 року по 01.10.2014 рік - 4621,83 грн.; пені за прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.10.2011 року по 01.10.2014 рік - 2432,46 грн.; суми інфляційних втрат за прострочення сум за користування кредитом за період з 01.06.2012 року по 01.10.2014 року - 3498,48 грн.; 3% річних від прострочених сум по кредиту за період з 01.06.2012 року по 01.10.2014 року - 1 760, 93 грн.

У зв`язку з ухваленням апеляційним судом власного рішення у відповідності до ч.5 ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають перерозподілу. З урахуванням задоволення заявленого позову у повному обсязі з відповідачів у рівних частках на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений при поданні позову до суду першої інстанції та при поданні апеляційної скарги в загальній сумі 1193 грн. 03 коп. (763,13+429,9), тобто по 298 грн. 26 коп. з кожного з відповідачів.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 312, 313, 317 ЦПК України, судова колегія -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та заступника начальника філії Одеського обласного управління АТ „Ощадбанк" з питань по роботі з проблемними активами ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 04 березня 2015 року - скасувати.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 04 березня 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління АТ „Ощадбанк" - задовольнити.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління АТ „Ощадбанк (рах. № 0001 в Одеському облуправлінні АТ «Ощадбанк»; місцезнаходження: 65125, м. Одеса, вул. Базарна 17, , МФО 328845) солідарно з ОСОБА_2 (зареєстрований: Одеська область, м. Чорноморськ (колишнє - Іллічівськ), АДРЕСА_1, ІПН: НОМЕР_2) і ОСОБА_4 (зареєстрований: Одеська область, м. Чорноморськ (колишнє - Іллічівськ), АДРЕСА_1, ІПН: НОМЕР_3) заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії № 21 від 06.03.2007 року в сумі 80722 грн. 49 коп., яка складається з строкового основного боргу по кредиту - 30 426,44 грн.; простроченого основного боргу по кредиту - 32 817,83 грн.; прострочених процентів за користування кредитом за період з 01.04.2007 року по 01.10.2014 року - 10 423,93 грн.; пені за прострочений основний борг по кредиту за період з 01.10.2011 року по 01.10.2014 рік - 4621,83 грн.; пені за прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.10.2011 року по 01.10.2014 рік - 2432,46 грн.; суми інфляційних втрат за прострочення сум за користування кредитом за період з 01.06.2012 року по 01.10.2014 року - 3498,48 грн.; 3% річних від прострочених сум по кредиту за період з 01.06.2012 року по 01.10.2014 року - 1 760, 93 грн.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління АТ „Ощадбанк (рах. № 0001 в Одеському облуправлінні АТ «Ощадбанк»; місцезнаходження: 65125, м. Одеса, вул. Базарна 17, , МФО 328845) солідарно з ОСОБА_2 (зареєстрований: Одеська область, м. Чорноморськ (колишнє - Іллічівськ), АДРЕСА_1, ІПН: НОМЕР_2) і ОСОБА_5 (зареєстрована: Одеська область, м. Чорноморськ (колишнє - Іллічівськ), АДРЕСА_1, ІПН: НОМЕР_4) заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії № 21 від 06.03.2007 року в сумі 80722 грн. 49 коп., яка складається із строкового основного боргу по кредиту - 30 426,44 грн.; простроченого основного боргу по кредиту - 32 817,83 грн.; прострочених процентів за користування кредитом за період з 01.04.2007 року по 01.10.2014 року - 10 423,93 грн.; пені за прострочений основний борг по кредиту за період з 01.10.2011 року по 01.10.2014 рік - 4621,83 грн.; пені за прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.10.2011 року по 01.10.2014 рік - 2432,46 грн.; суми інфляційних втрат за прострочення сум за користування кредитом за період з 01.06.2012 року по 01.10.2014 року - 3498,48 грн.; 3% річних від прострочених сум по кредиту за період з 01.06.2012 року по 01.10.2014 року - 1 760, 93 грн.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління АТ „Ощадбанк (рах. № 0001 в Одеському облуправлінні АТ «Ощадбанк»; місцезнаходження: 65125, м. Одеса, вул. Базарна 17, , МФО 328845) солідарно з ОСОБА_2 (зареєстрований: Одеська область, м. Чорноморськ (колишнє - Іллічівськ), АДРЕСА_1, ІПН: НОМЕР_2) і ОСОБА_6 (зареєстрована: Одеська область, м. Чорноморськ (колишнє - Іллічівськ), АДРЕСА_1, ІПН: НОМЕР_5) заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії № 21 від 06.03.2007 року в сумі 80722 грн. 49 коп., яка складається з строкового основного боргу по кредиту - 30 426,44 грн.; простроченого основного боргу по кредиту - 32 817,83 грн.; прострочених процентів за користування кредитом за період з 01.04.2007 року по 01.10.2014 року - 10 423,93 грн.; пені за прострочений основний борг по кредиту за період з 01.10.2011 року по 01.10.2014 рік - 4621,83 грн.; пені за прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.10.2011 року по 01.10.2014 рік - 2432,46 грн.; суми інфляційних втрат за прострочення сум за користування кредитом за період з 01.06.2012 року по 01.10.2014 року - 3498,48 грн.; 3% річних від прострочених сум по кредиту за період з 01.06.2012 року по 01.10.2014 року - 1 760, 93 грн.

Стягнути у рівних частках з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління АТ „Ощадбанк (рах. № 0001 в Одеському облуправлінні АТ «Ощадбанк»; місцезнаходження: 65125, м. Одеса, вул. Базарна 17, , МФО 328845) на відшкодування сплаченого судового збору 1193 грн. 03 коп., тобто по 298 грн. 26 коп. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Ю.І. Кравець

В.П. Фальчук