провадження №263/1273/16-ц
справа №2/263/754/2016
18.03.2016 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: судді Скрипниченко Т.І. при секретарі Момот А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення, -
Позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником квартири АДРЕСА_1. Крім позивача у вказаній квартирі зареєстрований відповідач - ОСОБА_2 Відповідач не проживає за місцем реєстрації з серпня 2014 року, не сплачує комунальних послуг, не веде з позивачем сумісного побуту, його речей уквартирі немає. Позивач просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.
Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у позові, зазначив, що відповідач його брат, який виїхав до Росії ще у серпні 2014 року, подарувавши йому свою частку квартири, але не припинив своєї реєстрації. В подальшому позивач надав заяву з проханням розглянути справу за його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та проти заочного рішення суду не заперечував.
Відповідач у судовому засіданні присутній не був з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином . Заяв про розгляд справи у відсутності відповідача чи про відкладення розгляду справи від відповідача до суду не надходило.
Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 пояснили суду, що більше року ОСОБА_2 не проживає за місцем реєстрації, не сплачує комунальних послуг, не веде з позивачем сумісного побуту, його речей у квартирі немає.
За таких обставин, з урахуванням думки позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, пояснень свідків, суд ухвалив заочно розглянути справу у відсутності відповідача за наявними в справі доказами.
Вивчивши матеріали справи в їхній сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.06.210р. належить 2/3 частини квартири АДРЕСА_1.
Згідно з договором дарування від 15.08.2014р. ОСОБА_2 подарував ОСОБА_1 1/3 частину квартири АДРЕСА_1.
Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, номер витягу №26396347 від 14.06.2010р. ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину №961 від 09.06.2010р.на праві приватної власності належить 2/3 частини квартири АДРЕСА_1.
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 6692617 від 15.08.2014р. ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_1.
Згідно з актом від 01.02.2016 року, складеним КСН «Славутич», ОСОБА_2 зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1, але фактично там не мешкає з 2009р.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Та відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд тв. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до вимог ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Однією з підстав для зняття з реєстрації є позбавлення права користування жилим приміщенням відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування, вільний вибір місця проживання в Україні"
Аналізуючи наведені норми законодавства та обставини, встановлені по справі, покази свідків, суд приходить до висновку, що відповідач, як особа, що понад один рік у спірній квартирі не проживає, права власності на квартиру не має, втратив право користування спірною квартирою, тому позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст.10, 11, 59, 60, 212-215, 224 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивачем по справі заочне рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Суддя: Т.І.Скрипниченко