Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2016 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Курило В.П.,

суддів: Будулуци М.С., Дундар І.О.

за участю секретаря Марченко Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» про встановлення фіксованої плати за автомобіль,

за апеляційною скаргою до Приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 17 листопада 2015 року,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 10 серпня 2015 року звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» про встановлення фіксованої плати за автомобіль.

Він посилався на те, що 12 вересня 2008 року між ним та Приватним акціонерним товариством «АІСЕ Україна» - відповідачем у справі, укладено Угоду № 210678 про покупку автомобіля ВАЗ з розстрочкою платежу за ціною 70680 грн. При укладенні вказаної Угоди, після запевнень консультанта відповідача, він вважав, що надана відповідачем розстрочка є звичайною розстрочкою платежу, йому під силу і даний вид розрахунків і платежів. Однак, надалі виявилося, що ціна автомобіля зростала з кожним місяцем.

Вважає, що під час підписання Угоди він перебував під впливом обману, так як консультант ПАТ «АІСЕ Україна» рекламуючи спосіб торгівлі, оминала питання постійного зростання ціни на автомобіль. Крім того, в Угоді не було жодних технічних характеристик машини: кольору автомобіля, об'єму двигуна тощо. Також, у порушення п.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» Угода укладена без ліцензії на право займатися фінансовою діяльністю.

14 вересня 2011 року він отримав автомобіль від ПАТ «АІСЕ Україна» й на момент його отримання, ціна оплати за авто становила 1 238,05грн., та протягом наступного року після отримання транспортного засобу, він продовжує виплачувати його вартість у розстрочку. І з кожним місяцем зростає сума платежу.

Посилаючись на статтю 632 ч.ч.2, 3 ЦК України та п.13 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», вважає, що 14.09.2011р після передачі відповідачем йому автомобіля, ринкова вартість на нього закріплена, тому ціна по виплатах у розстрочку зростати не може. Вважає також, що Угода № 210678 з розстрочкою платежу про покупку автомобіля не відповідає чинному законодавству України, умови даного договору є несправедливими, оскільки всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача В даному правочині не встановлено строк, після якого Угода припиняє свою дію, не зазначена відповідальність відповідача у випадку порушення або не виконання умов Угоди. Негативна позиція відповідача по відношенню до фінансових інтересів Позивача унеможливила врегулювання спірних питань способом взаємних, у зв'язку з чим він просив зобов'язати відповідача встановити для нього фіксовану суму щомісячних виплат по вищевказаній Угоді у відповідності з тією, що була на момент отримання 14 вересня .2011р автомобіля, а саме 1238,05грн.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 17 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені. Зобов'язане Приватне акціонерне товариство «АІСЕ Україна» (01060, м. Київ, вул. Воровського, 24, корп.1, ідентифікаційний код 216911356) встановити фіксовану суму щомісячних виплат для ОСОБА_1 по угоді №2100678 від 12.09.2008 року про надання послуг з придбання автомобіля, у відповідності з тією, що була на момент отримання автомобіля 14.09.2011 року, а саме у розмірі 1238,05грн.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «АІСЕ УКРАЇНА» (01060, м. Київ, вул. Воровського, 24, корп.1, ідентифікаційний код 216911356) на користь держави судовий збір у розмірі 487,20грн. (отримувач: Краматор. УК (м. Краматорськ) 22030001; ККД 22030001; назва ККД - судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050); рахунковий рахунок №0059; МФО 834016; ЄДРПОУ (суду) 02895656; ЄДРПОУ (банку) 37944338; банк отримувача: ГУ ДКСУ у Донецькій області).

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог. Вважає рішення незаконним і необґрунтованим. Судом порушені та неправильно застосовані норми матеріального права і неправильно вирішений спір. Після виконання зобов'язання суд не міг вносити зміни у ціну автомобіля, що призвело до зміни умов договору. Позовні ж вимоги про визнання угоди недійсною, або зміну договору позивачем не заявлялись.

В засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник страхової компанії в засідання апеляційного суду не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином - телефонограмою. Про причини неявки апеляційний суд не повідомив.

Відповідно до статті 305 ЦПК України неявка в судове засідання апеляційного суду сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом. Тому апеляційний суд розглядає справу у відсутність представника страхової компанії.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи і перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду з ухваленням нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним нормам закону рішення суду не відповідає.

Звертаючись в суд з позовом про встановлення фіксованої плати за автомобіль, позивач посилався на те, що 14 вересня 2011р після передачі відповідачем йому автомобіля, ринкова вартість на нього закріплена, тому ціна по виплатах у розстрочку зростати не може. У порушення статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів» на момент укладення спірної Угоди відповідач не роз'яснив йому, що він не продає автомобіль, а надає послуги з адміністрування системи придбання автомобілів у групах, не надав йому необхідну, доступну та достовірну інформацію про предмет Угоди та строки його виконання, а в Угоді використовував неконкретизовані поняття, в наслідок чого його введено в оману щодо поняття товару, умов отримання, строків отримання автомобіля. Тому вважає, його права як споживача в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Вважає, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну Договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача посилався на те, що підписання даної Угоди, а також Додатків до неї, є свідченням того, що сторони повністю зрозуміли усі визначення, умови та зміст даних правочинів. Вважає, що позивач мав повну і достовірну інформацію про послуги підприємства та порядок їх надання, так як вони детально викладені в Угоді та Додатках до неї. Відповідно до вищевказаної Угоди учасники зобов'язані сплачувати щомісячні внески, тому вимоги позивача щодо зобов'язання ПАТ «АІСЕ Україна» встановити фіксовану суму щомісячних проплат не передбачені статті 16 ЦК України, в якій не міститься такий спосіб захисту порушеного права як встановлення розміру щомісячного платежу. Також, посилання позивача на статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та статей 215, 227 ЦПК України вважає безпідставними, так як зазначені вище норми передбачають визнання правочину недійсним, а зазначення того, що відповідач здійснює адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах без відповідної ліцензії - протиправними, так як у відповідності до ст.1 ч.1 п.5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Поточна ціна автомобіля встановлюється виробником та/або імпортером та/або дистриб'ютором в останній робочий день кожного місяця та є основою розрахунку розміру складових повних внесків та інших платежів, передбачених Угодою.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ПАТ «АІСЕ УКРАЇНА» виконало свої зобов'язання перед позивачем по Угоді від 12 вересня 2008 року №210678, передавши позивачу автомобіль, а тому ціна на автомобіль зростати не може, оскільки він вже переданий і ринкова ціна на ньому закріплена. Відповідач виконав свій обов'язок перед позивачем по адмініструванню Угоди, відповідно ніяких подальших дій по підбору і передачі автомобіля не передбачено, подальша діяльність по адмініструванню до зростання ринкової вартості автомобіля відношення не має, тому вартість адміністративних витрат зростати не може. Зростання плати за автомобіль після його отримання суперечить загальним засадам цивільного законодавства щодо добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до частини 4 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору , таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можливо через те, що він не ґрунтується на законі.

Відповідно до статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Способи захисту порушеного цивільного права передбачені статтею 16 ЦК України. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Позивач звернувся в суд з позовом про встановлення фіксованої плати за автомобіль. Проте, такий спосіб захисту порушеного права, що обраний позивачем, не передбачений нормами цивільного права.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивачем заявлений позов про встановлення фіксованої плати на автомобіль за Угодою № 210678 від 12 вересня 2008 року.

Судом встановлено, що 12 вересня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «АІСЕ Україна» була укладена Угода № 210678, предметом якої є надання Учаснику послуг системи АВТОПЛАН (позивачу по справі), спрямованих на придбання автомобіля.

Відповідно до статті 3 вказаної Угоди ПАТ «АІСЕ Україна» зобов'язується надавати Учаснику системи наступні послуги, включаючи, але не обмежуючись: включити Учасника до системи шляхом підписання даної Угоди; включити Учасника до групи для придбання автомобілів; визначити механізм отримання платежів від Учасників системи для їх використання в цілях, визначених Учасником системи та АВТОПЛАНом, що містяться в Правилах функціонування системи організація та створення умов для придбання автомобілів Учасниками системи; оплачувати за рахунок коштів, внесених з цією метою Учасниками системи, Автомобілі виробнику, імпортеру чи дистриб'ютору, що постачають їх системі; визначати механізм одержання Права на отримання Автомобіля Учасником системи; здійснювати відповідні процедури та проводити відповідні акти з метою надання Учаснику системи Права на отримання Автомобіля через механізми, визначені з цією метою в Додатку №2 до Угоди; здійснювати адміністративні процедури, необхідні для передачі Автомобіля Учаснику системи, який одержав Право на отримання Автомобіля; сформувати фонд для повернення коштів, призначений для повернення коштів тим Учасникам системи, які розірвали угоду, та тим, з якими Угоду розірвано АІСЕ; перераховувати страховій компанії, з якою Учасником укладено договір страхування, страхові платежі за рахунок сплачених для цих цілей Учасником коштів з метою продовження дії страхових полісів; адмініструвати групу, до складу якої входить Учасник системи, протягом всього строку її існування.

Відповідно до статті 5 Угоди Учасник зобов'язується виконувати зобов'язання, передбачені Угодою, а саме: при підписанні Угоди сплатити Вступний внесок; після отримання повідомлення про надання йому права на отримання автомобіля, сплатити Плату за Право на отримання автомобіля, зазначену в Додатку №1 до даної Угоди; щомісячно сплачувати повні внески, які складаються з чистих внесків, щомісячних внесків в оплату послуг, щомісячних внесків в оплату Страхового платежу; отримати Автомобіль, Право на отримання якого йому було надано, за умови попереднього виконання передбачених адміністративних вимог та надання забезпечення виконання своїх зобов'язань за Угодою, визначених правилами функціонування АВТОПЛАНу.

Як вбачається з Додатку №1 до Угоди позивач мав намір отримати автомобіль марки DAEWOO Lanos вартістю 52 600грн.

Відповідно до Додатків №1, №2 до вказаної угоди, учасник системи сплачує: вступний внесок у розмірі 1893,60грн., щомісячний цілий чистий внесок - 1 %, щомісячний внесок в оплату послуг - 0,35% + ПДВ, щомісячний страховий платіж - 0,065%, плата за Право на отримання автомобіля - 3% + ПДВ.

14 вересня 2011 року позивач ОСОБА_1 отримав автомобіль марки ВАЗ, моделі 211040 та того ж дня уклав з відповідачем договір застави вказаного автомобіля, відповідно до умов якого загальна вартість предмета застави на момент укладення цього Договору складала 70 680грн. Забезпечене заставою зобов'язання Заставодавця вважається виконаним за умови своєчасної сплати всіх щомісячних внесків в загальному розмірі 105 583,15грн.

Відповідно до графіку проплат, розмір оплати за автомобіль на момент його отримання складав 1238,05грн. В подальшому цей розмір постійно зростав.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно частині 1 статті 627 ЦПК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як передбачено статтею 6 ЦКА України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Судом встановлено, що правочин, що укладений між сторонами у справі 12 вересня 2008 року , недійсним судом визнаний не був. Він є правомірним і до теперішнього часу. Позовні вимоги про визнання угоди недійсною, або її зміну, позивачем в суді не заявлялись.

Також судом встановлено, що вартість автомобіля, який придбав позивач, та розмір щомісячних внесків, їх структуру, вартість послуг відповідача, права та обов'язки сторін у справі, передбачені Угодою від 12 вересня 2008 року №210678, додатковою угодою, додатками до Угоди, договором застави автомобіля, що укладені і підписані позивачем ОСОБА_1 і представником відповідача.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 632 ЦК України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. А частиною 2 статті 632 ЦК України передбачено, що зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Частина 3 статті 632 ЦК України передбачає, що зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Враховуючи, що сторонами по справі під час укладання Угоди, додаткової угоди, додатків до неї і договору застави були обумовлені питання щодо вартості послуг відповідача, вартості автомобіля, який позивач бажав придбати, розмір щомісячних платежів, і будь які зміни до цього правочину сторонами внесені не були, у суду першої інстанції не було передбачених законом підстав для зміни обов'язку позивача щодо внесення щомісячних платежів за Угодою у визначеному сторонами розмірі.

Посилання позивача і суду першої інстанції у даному випадку на правила статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» про несправедливі умови договору у даному випадку не можуть бути прийняті судом при розгляді позову ОСОБА_1 через те, що позовні вимоги про визнання договору недійсним в суді не розглядались і позивачем взагалі не заявлялись.

Керуючись ст. 303-316 ЦПК України, апеляційний суд,-

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» задовольнити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 17 листопада 2015 року скасувати.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» про встановлення фіксованої плати за автомобіль відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з часу його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Судді: