У Х В А Л А

11 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Лященко Н.П., Яреми А.Г.,

розглянувши заяву приватного підприємства «Агрофірма «Престиж» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до приватного підприємства «Агрофірма «Престиж», Новгородківської районної державної адміністрації Кіровоградської області, треті особи: ОСОБА_5, відділ Держземагентства у Новгородківському районі, про визнання недійсним договору оренди землі,

в с т а н о в и л а :

Новгородківський районний суд Кіровоградської області рішенням від 12 червня 2015 року відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Апеляційний суд Кіровоградської області рішенням від 28 липня 2015 року рішення Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 12 червня 2015 року скасував та ухвалив нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнив і визнав недійсними: договір оренди земельної ділянки площею 6,98 га, що розташована на території Верблюзької сільської ради Новгородківського району Кіровоградської області, укладений 1 серпня 2006 року між Новгородківською районною державною адміністрацією Кіровоградської області (далі - Новгородківська РДА) і приватним підприємством «Агрофірма «Престиж» (далі - ПП «Агрофірма «Престиж»); додаткову угоду до договору від 1 березня 2011 року, укладену між цими сторонами; вирішив питання розподілу судових витрат.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 23 грудня 2015 року касаційну скаргу ПП «Агрофірма «Престиж» відхилив, рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 28 липня 2015року залишив без змін.

23 березня 2016 року до Верховного Суду України звернулось ПП «Агрофірма «Престиж» із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року з підстави неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 15, 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а також з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Для підтвердження своїх вимог заявник надав ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2016 року, а також постанову Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Постановляючи ухвалу від 23 грудня 2015 року, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції погодився з висновками суду апеляційної інстанції про те, що позивач правильно обрав спосіб судового захисту порушеного права, оскільки Новгородківська РДА згідно норм матеріального права, зокрема статті 1225 ЦК України, статті 13 Закону України від 5 червня 2003 року № 899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», не мала права розпоряджатись земельною ділянкою під час укладення оспорюваного договору оренди землі з ПП «Агрофірма «Престиж», оскільки земельна ділянка на підставі державного акта на право приватної власності на землю належала та була виділена в натурі спадкодавцю ОСОБА_6, крім того суд установив, що позивач ОСОБА_4 належним чином прийняв спадщину за законом на вказану земельну ділянку.

У наданій заявником для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2016 року суд касаційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, який виходив з того, що позивач з яким власник земельної ділянки прийняв рішення розірвати договір оренди землі, не наділений правом заінтересованої особи відповідно до положень статті 215 ЦК України заперечувати дійсність правочину, укладеного 15 жовтня 2013 року між власником та іншим орендарем; крім того, що у справі наявні докази повідомлення 19 грудня 2012 року власником земельної ділянки позивача про намір розірвати договір оренди з метою ведення особистого селянського господарства.

Порівняння зазначеного судового рішення, наданого заявником як приклад неоднакового застосування судами норм матеріального права, із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосував норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у побідних правовідносинах.

У постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року міститься висновок про те, що відповідно до статті 3 ЦПК України та статті 15 ЦК України в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен установити, чи дійсно порушуються права орендодавців у зв'язку з відсутністю в договорах оренди умов, передбачених статтею 15 Закону України від 6 жовтня 1998 року № 161-ХІV «Про оренду землі», визначити істотність цих умов, а також з'ясувати, у чому саме полягає порушення їхніх законних прав.

Порівняння змісту зазначеної постанови Верховного Суду України зі змістом ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеному у вказаній постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

За таких обставин вважати заяву ПП «Агрофірма «Престиж» обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до приватного підприємства «Агрофірма «Престиж», Новгородківської районної державної адміністрації Кіровоградської області, треті особи: ОСОБА_5, відділ Держземагентства у Новгородківському районі, про визнання недійсним договору оренди землі за заявою ПП «Агрофірма «Престиж» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П.Лященко

А.Г.Ярема