Справа № 156/151/16-ц
Номер провадження 2/156/109/16
У х в а л а

"11" березня 2016 р. смт.Іваничі

Суддя Іваничівського районного суду Волинської області Нєвєров І.М. ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу ,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з громадянином Польщі. Від шлюбу дітей не має.

Ознайомившись із позовною заявою і вирішуючи питання про відкриття провадження по справі приходжу до висновку про те, що при подачі заяви позивачем не додержано вимог до позовної заяви викладених у ст.119 ЦПК України .

Згідно п.п. 5,6 вищевказаної статті Закону позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги із зазначенням доказів, що підтверджують кожну обставину.

Однак, всупереч вимогам позивач в позовній заяві не вказала підстав для звернення з позовною заявою до суду, не надала доказів неможливості розірвання шлюбу державними органами реєстрації актів цивільного стану відповідно до ст. 106 СК України.

Крім того, позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з громадянином Польщі, який зареєстрований і постійно проживає на території Польщі. Оскільки спірні правовідносини виникли з іноземним елементом, при вирішенні питання про відкриття провадження у справі, суд повинен з'ясувати питання про підсудність йому цієї справи з урахуванням зазначеної обставини. Питання підсудності цивільних справ урегульовано у ст. 15, главі I розділу III ЦПК України, які визначають загальні правила підсудності та територіальної підсудності, та у ст.414 ЦПК України, яка визначає, що підсудність справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Крім того, у ч.2 ст.2 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". У міжнародному праві категорія "підсудність" застосовується для визначення розподілу як компетенції між судами існуючої в державі системи розгляду цивільних справ, так і компетенції судів щодо вирішення справ з іноземним елементом, тобто міжнародної підсудності.

Отже, на цивільні справи з іноземним елементом поширюються як загальні, так і спеціальні правила територіальної підсудності. Закон України "Про міжнародне приватне право" встановлює порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один зі своїх елементів пов'язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, зокрема, визначає підсудність судам України справ з іноземним елементом (п.3 ч.1 ст.1, ст.75-77).

Згідно ст. 77 Закон України "Про міжнародне приватне право"

підсудність судам України є виключною у таких справах з

іноземним елементом: 1) якщо нерухоме майно, щодо якого виник спір, знаходиться на території України; 2) якщо у справі, яка стосується правовідносин між дітьми та батьками, обидві сторони мають місце проживання в Україні; 3) якщо у справі про спадщину спадкодавець - громадянин України і мав в ній місце проживання; 4) якщо спір пов'язаний з оформленням права інтелектуальної власності, яке потребує реєстрації чи видачі свідоцтва (патенту) в Україні; 5) якщо спір пов'язаний з реєстрацією або ліквідацією на території України іноземних юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців; 6) якщо спір стосується дійсності записів у державному реєстрі, кадастрі України; 7) якщо у справах про банкрутство боржник був створений відповідно до законодавства України; 8) якщо справа стосується випуску або знищення цінних паперів, оформлених в Україні; 9) справи, що стосуються усиновлення, яке було здійснено або

здійснюється на території України; 10) в інших випадках, визначених законами України.

З наведеного вбачається, що підсудність по даній справі не відноситься до виключної.

В пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його дій недійсним та поділ спільного майна подружжя» вказано, що у разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, один з яких проживає в Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами, встановленими ст. 110 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.110 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред'являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров'я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Позивачем не наведено доказів для можливості застосування альтернативної підсудності ( підсудністю за вибором позивача).

Таким чином, позивачем не обґрунтовано причини звернення до суду за місцем свого проживання, а не за місцем проживання відповідача, та не надано доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно ч.1 ст. 121 ЦПК України суддя встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 119, 120 ЦПК України, або не сплачений судовий збір постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

На підставі викладеного позовну заяву про розірвання шлюбу слід залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків протягом п'яти днів з дня отримання ухвали.

Керуючись п.1 ст. 121 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків терміном п'ять днів з дня отримання ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.М.Нєвєров