АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої В.Ю., Ремеза В.А.

за участю секретаря Синенка Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», Дніпропетровський МРЕВ-1 ДАІ УМВС України у Дніпропетровській області про визнання права власності на майно і зняття з нього арешту,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач у жовтні 2015 року звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3, треті особи Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», Дніпропетровський МРЕВ-1 ДАІ УМВС України у Дніпропетровській області про визнання права власності на майно і зняття з нього арешту.

У обґрунтування позову зазначав, що між ним та відповідачем 11 грудня 2007 року було укладено домашню угоду купівлі-продажу автомобілю БМВ 3161, випуску 1997 року, чорного кольору, реєстраційний номер 083 11 АЕ, зареєстрована Дніпропетровським МРЕВ-1 ДАІ УМВС України, VIN WBACA71030CG16291. За цією угодою відповідач передав позивачу вищевказаний автомобіль, а позивач сплатив йому гроші у сумі еквівалентній 6 500 доларів США. Фактично, позивач придбав у відповідача вказаний вище транспортний засіб. Сторони домовлялися, що відповідач візьме на себе усі витрати та виконає усі дії з переоформлення на позивача вищевказаного автомобіля, або через нотаріальне оформлення автомобіля або оформить продаж через товарну біржу та зареєструє автомобіль у МРЕВ-1 на позивача. Однак, до теперішнього часу відповідач домовленість не виконав. Позивач, зі свого боку, виконав усі умови за домовленістю, а саме: сплатив грошові кошти у визначеному домовленістю розмірі. 20 лютого 2014 року на автодорозі «Знам'янка-Луганськ-Ізварине» позивач був зупинений працівником ДАІ, який оглянув автомобіль та повідомив, що останній перебуває у розшуку, після чого автомобіль було поміщено на спецмайданчик ОСОБА_4 У подальшому, позивачу стало відомо, що його автомобіль перебував у розшуку у зв'язку із заборгованістю ОСОБА_5 перед ПАТ КБ «Приватбанк». Так, 12 березня 2014 року старшим державним виконавцем державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_6, на підставі постанови, від 07 березня 2014 року, було складено акт опису та арешту майна, згідно до якого автомобіль БМВ 3161, випуску 1997 року, кольору-чорного, шасі (кузов, рама, коляска) №.WBACA71030CG16291, реєстраційний номер 083 11 АЕ, зареєстрована Дніпропетровським МРЕВ-1 ДАІ УМВС України, VIN WBACA71030CG16291 було арештовано та встановлено обмеження права розпоряджатися цим автомобілем. Позивач вважав, що вищевикладене порушує його право власності та просив визнати за ним право власності на вказаний автомобіль та скасувати арешт.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності автомобіль БМВ 3161, випуску 1997 року, кольору-чорного, шасі (кузов, рама, коляска) №.WBACA71030CG16291, реєстраційний номер 083 11 АЕ належить ОСОБА_3, на праві приватної власності.

31 березня 2004 року ОСОБА_3 було видано нотаріально посвідчену довіреність серії ВВС №233062, якою позивача було уповноважено керувати та розпоряджатися належним до того часу ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ ЯАА №728084 виданого 19.12.2002 року транспортним засобом - автомобілем БМВ 3161, випуску 1997 року, кольору-чорного, шасі (кузов, рама, коляска) №.WBACA71030CG16291, реєстраційний номер 083 11 АЕ зі строком дії на три роки (а.с.7).

У подальшому, 04 травня 2007 року ОСОБА_3 було видано нотаріально посвідчену довіреність серії ВЕК №770526, якою позивача було уповноважено керувати та розпоряджатися належним до того часу ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ ЯАА №728084 виданого 19.12.2002 року транспортним засобом - автомобілем БМВ 3161, випуску 1997 року, кольору-чорного, шасі (кузов, рама, коляска) №.WBACA71030CG16291, реєстраційний номер 083 11 АЕ зі строком дії до 04 травня 2010 року (а.с.8).

11 грудня 2007 року було укладено домашню угоду купівлі-продажу автомобілю БМВ 3161 випуску 1997 року, кольору-чорного, шасі (кузов, рама, коляска) № WBACA71030CG16291, реєстраційний номер 083 11 АЕ (а.с.9).

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом першої інстанції було встановлено, що позивач разом з відповідачем до нотаріусу з питанням нотаріального посвідчення угоди не зверталися.

Згідно зі ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно постанови державного виконавця від 16.05.2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, накладено арешт та заборонено відчуження всього майна ОСОБА_3.

Судом також встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, на все нерухоме майно ОСОБА_3 неодноразово накладено арешт на підставі постанови виконавчої служби та ухвали Жовтневого районного суду.

Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України.

До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення.

Правове регулювання відносин, повязаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Згідно з Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод.

Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС.

У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією субєкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між субєктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером.

Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану.

У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України.

За частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Представництвом є правовідношення в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Договір купівлі-продажу це угода, за якою продавець(одна сторона) зобов»язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Разом з тим, позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності.

Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути предявлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Позивачем у позові про визнання права власності є власник особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через предявлення позову).

Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний механізм, з яким закон повязує виникнення в особи субєктивного права власності на певні обєкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний обєкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

Встановлено, що договір купівлі-продажу спірного автомобіля не укладався, цей автомобіль не знятий з обліку в уповноваженому органі МВС та зареєстрований за відповідачем

Тому, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання права власності на автомобіль.

Відповідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Колегія суддів з урахуванням положень ч.2 ст.214 ЦПК України враховує правову позицію Верховного Суду України за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення із мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-688цс15. Згідно до якої, видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що видача довіреності на право володіння, користування та розпорядження автомобілем не свідчить про укладення договору купівлі-продажу автомобіля, тому, відсутні правові підстави для визнання за позивачем права власності на спірний автомобіль.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі зясовані права та обовязки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, встановлено, що судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, а тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до вимог ст. 308 ЦПК України відсутні правові підстави для скасування рішення, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді В.Ю.Міхеєва

ОСОБА_7