Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 квітня 2016 року Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

Головуючого - судді Тітової Т.А

При секретарі Михайловській Т.П

За участю позивача ОСОБА_1

Представника позивача ОСОБА_2

Відповідача ОСОБА_3

Представника відповідача ОСОБА_4Є

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Добропілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,

В с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 10 листопада 2015 року звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення 9710 грн. боргу, 3% річних в сумі 291,30 грн., інфляційних втрат 2137,20 грн., процентів за користування позикою 9420 грн., а також витрат на сплату судового збору і надання правової допомоги, а всього 23045,70 грн.

В обґрунтування вимог позивач ОСОБА_1 зазначила, що 23 січня 2013 року уклала з відповідачем договір позики, згідно якому передала йому гроші в сумі 200 доларів США, які відповідач зобов»язався повернути через 3 місяці.

31 січня 2013 року відповідач позичив у неї 100 доларів США, які зобов»язався повернути на протязі 6 місяців та сплатити 10 % щомісячно.

7 березня 2013 року відповідач позичив 2600 грн. і 600 грн., а разом 3200 грн. і зобов»язався сплатити борг через півроку.

Борг відповідач не повернув , просить його стягнути і розраховує суму позики в 300 доларів США на дату оформлення позову 1 вересня 2015 року в гривневому еквіваленті по курсу 21,70 грн., що становить 6510 грн., а разом борг визначає 9710 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала і пояснила, що 23 січня 2013 року до неї звернувся ОСОБА_3 з проханням дати йому у борг грошей. Вона знає батьків відповідача, тому погодилась і передала ОСОБА_3 200 доларів США, що підтверджено розпискою, яку власноручно написав відповідач, котрий надав їй ксерокопію свого паспорту і номеру платника податків. Також в січні 2013 року вона передала відповідачу 100 доларів США, що також підтверджено розпискою, а 7 березня 2013 року - 2600 грн. і останній раз 17 березня 2013 року - 600 грн. Крім того, 6 квітня 2013 року він запропонував купити вугілля, на придбання якого вона заплатила відповідачу 500 грн., але вугілля він їй не привіз. Гроші відповідач не повертав, вона неодноразово йому дзвонила на номер мобільного зв»язку, а взимку 2013 року їздила до нього додому, де ОСОБА_3 проживає разом з батьками, які повідомили, що його вдома немає, а вони не відповідають за його борги. .

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав, посилаючись на те, що він у ОСОБА_1 гроші в борг не брав, вона йому не знайома, за позикою не звертався і розписку не писав.

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 і його представника ОСОБА_4, допитав свідка ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Обставинами справи встановлено, що згідно розписки ОСОБА_3 йому 23 січня 2013 року ОСОБА_1 позичила 200 доларів США, які він зобовязався повернути протягом 3 місяців .

Згідно цієї ж розписки ОСОБА_1 передала позичальникові 31 січня 2013 року 100 доларів США, які він зобовязався повернути протягом півроку.

Крім того, 7 березня 2013 року ОСОБА_3 позичив 2600 грн. і зобовязався повернути борг у 300 доларів США і 2600 грн. протягом півроку і зайняв ще 600 грн.

Тобто, між сторонами укладений договір позики.

Доводи відповідача ОСОБА_3 про те, що він не укладав договір зі ОСОБА_1 і не писав розписки спростовуються розпискою ОСОБА_3, в якій ним зазначені дані свого паспорту, і вони співпадають з даними ксерокопії паспорту ВЕ 064106 на ім»я ОСОБА_3, мається підпис.

Як пояснив допитаний свідок ОСОБА_5, він знайомий зі сторонами. До нього звернувся ОСОБА_3 з питанням, що потрібні гроші. Він знав , що ОСОБА_1 може дати гроші в борг і привів до неї ОСОБА_3, але розмовляли вони за його відсутності. Також від ОСОБА_1 йому було відомо, що ОСОБА_3 не повертає борг, і з приводу повернення боргу він возив її до ОСОБА_3 додому.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Як передбачено ст. 1047 ч. 2 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

Відповідно до ст. 1049 ч. 1 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як слідує із розписки, яку видав ОСОБА_3 на підтвердження передачі йому грошей ОСОБА_1, станом на 7 березня 2013 року вона передала йому 2600 грн. і 300 доларів США, які він зобов»язався повернути протягом півроку, а також ще 600 грн.

Таким чином, загальна сума боргу становить 3200 грн. і 300 доларів США , які по курсу НБУ станом на 1 вересня 2015 року позивачем переведені у гривневий еквівалент - 6510 грн., а разом борг 9710 грн.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення компенсації у зв»язку з інфляцією і 3-х процентів річних є обгрунтованими.

Враховуючи, що за зобов»язанням ОСОБА_3 зобов»язався повернути борг протягом півроку, що означає з березня 2013 року це не пізніше вересня 2013 року, то згідно приросту індексу інфляції, обчисленого шляхом множення місячних індексів за період невиплати боргу з жовтня 2013 року по серпень 2015 року виходячи з помісячного індексу інфляції, який дорівнює 1,744, розмір інфляційної виплати становить 2380,80 грн. (3200 грн. Х (1,744х100-100) :100.

Три проценти річних від простроченої суми згідно вимогам позивача, які не змінювались, - 291,30 грн. ( 3% від 9710 грн.).

Всього на користь позивача підлягає стягненню 9710 грн. боргу, 2380,80 грн. інфляційної втрати, 291,30 грн. 3% річних , а загалом 12382,30 грн.. В такому розмірі суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1

В іншій частині позову про стягнення 9420 грн. процентів за користування позикою суд відмовляє .

Згідно ст. 1048 ч. 2 ЦК України договір позики вважається безпроцентним , якщо : 1) він укладений між фізичними особами на суму , яка не перевищує п«ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов»язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однієї із сторін.

Договір позики між сторонами є договором між фізичними особами , не пов»язаний зі здійсненням підприємницької діяльності.

Тому вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за користування позикою не засновані на законі.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати 279,82 грн. на сплату судового збору і 1000 грн. , повязані з оплатою правової допомоги адвоката. .

На підставі ст. ст. 1046-1047, 1049-1050 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 57, 60, 209 ЦПК України, суд

В и р і ш и в :

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 9710 грн. боргу, 2380,80 грн. інфляційних, 291,80 грн. - три процента річних, а разом суму 12382 грн. 10 коп. та на відшкодування витрат з оплати судового збору 279,82 грн. та повязаних з правовою допомогою адвоката 1000 грн., всього 13661 грн. 92 коп.

В іншій частині позову відмовити.

На рішення може бути подана апеляція позивачем в апеляційний суд Донецької області через даний суд протягом 10 днів.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги , якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне рішення виготовлене 11 квітня 2016 року.

Суддя Тітова Т.А.

08.04.2016