АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у суді першої інстанції: Притула Н.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Горбачовій І.В.

за участю представника позивача ОСОБА_3- ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_6 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 травня 2016 року

в справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» про визнання договорів недійсними.

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року позивачі звернулися до суду з вищевказаним позовом та з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог просили суд визнати недійсним: договір про надання споживчого кредиту від 02.11.2006 року укладеного між ОСОБА_3 та АКІБ «Укрсиббанк»; договір іпотеки від 02.11.2006 року укладений між ОСОБА_3 та АКІБ «Укрсиббанк»; договір поруки від 02.11.2006 року укладений між ОСОБА_3, ОСОБА_6 та АКІБ «Укрсиббанк».

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що в порушення вимог ст. 2 ЗУ «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом і іпотечними сертифікатами» не визначено істотними умовами кредитного договору основні економічні та правові вимоги виникнення іпотечного боргу на які міститься посилання в ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та не оприлюднені такі відомості у письмовій формі.

Також позивачі зазначали, що у змісті кредитного договору та додатковій угоді відсутні обов'язкові умови, які необхідні для їх укладення, зокрема: умови надання кредиту, про можливі настання валютних ризиків для позичальника; відсутні обов'язкові умови щодо основних економічних і правових вимог виникнення іпотечного боргу, шляхом оприлюднення їх у письмовій формі до укладення такого договору; відсутнє інфляційне застереження та відсутні належні дані і відомості відносно домовленості про розрахунки індексації інфляційних втрат вартості предмету іпотеки та застереження її реальної вартості. А тому з врахуванням відсутності вказаної інформації в кредитному договорі, він не відповідає вимогам чинного законодавства У країни.

Банком було приховано від позивачів повну та об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та зазначені занижені значення показників суттєвих умов договору в частині реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник банку.

У кредитному договорі відсутні відомості щодо детального розпису загальної вартості кредиту, немає умов, які згідно п.3.2, п.3.4 розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 мають бути зазначені в договорі.

Також кредитний договір містить несправедливі умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, що є підставою для визнання таких положень недійсними.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 травня 2016 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивачі подали апеляційну скаргу. Де ставили питання про його скасування та ухвалення нового, за яким позов задовольнити у повному обсязі. Мотивуючи тим, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Представник позивача ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу, просив суд її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні не визнав подану апеляційну скаргу, заперечував проти її задоволення.

Позивач ОСОБА_6 повідомлялась про день і час розгляду справи у встановленому законом порядку за місцем перебування визначеному в апеляційній скарзі. Повторно не з'явившись до суду, не повідомила поважність причин своєї неявки. За правилами ст. 77 ЦПК України також не повідомила інформацію в разі зміни місця свого перебування.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у її відсутність в силу вимог ст. 305 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Судом при розгляді справи було встановлено, що ОСОБА_3 та АКІБ «Укрсиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту від 02.11.2006 року за яким банк надав позивачеві кредит в розмірі 71 250,00 доларів США із строком повернення до 02.11.2027 року зі сплатою 10,3% річних для особистих потреб - придбання квартири. Додатковими угодами було змінено строк сплати процентів.

02.11.2006 року між ОСОБА_6 та АКІБ «Укрсиббанк» був укладений договір поруки за яким, вона поручилась за належне виконання позичальником умов договору про надання споживчого кредиту.

02.11.2006 року між ОСОБА_3 та АКІБ «Укрсиббанк» був укладений договір іпотеки для забезпечення зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову вказував на відсутність підстав, які б могли свідчити про порушення відповідачем вимог діючого законодавства на момент підписання оспорюваних договорів, а тому вважав, що позовні вимоги не ґрунтуються на законі, та не можуть бути задоволені.

Розглядаючи спір, колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Звертаючись із апеляційною скаргою позивачі вказували на те, що судом першої інстанції не було враховано роз'яснення постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5, а також положення ч.5 ст. 11, ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Зокрема, на їх думку положення п.10.1., п.п. 10.2.2., 10.2.3. п.10.2 кредитного договору не відповідають принципу добросовісності в частині договірного списання банком з усіх рахунків позичальника в національній та іноземній валюті, відкритих в АКІБ «Укрсиббанк». Наведені умови кредитного договору щодо договірного списання, обслуговування та погашення (повернення) позичальником кредитної заборгованості, які допускають здійснення такого повернення позичальником в іншій валюті, яка не співпадає з валютою фактичної заборгованості позичальника за договором, свідчать, що погашення такої заборгованості перед банком, позичальник здійснює виходячи зі своїх доходів, які він отримує в гривні, як національній валюті України.

Крім цього, вказували, що у змісті кредитного договору від 02.11.2006 року та додатковій угоді №1 від 01.04.2009 року відсутні обов'язкові умови, які необхідні для їх укладення, що свідчить про те, що кредитний договір не відповідає вимогам чинного законодавства України.

Колегія суддів вважає, що зазначені доводи апеляційної скарги позивачів не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та матеріалах справи.

Так відповідно до положень ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1 - 3 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Підстави для визнання недійсним договору також передбачено у ст.ст. 18 і 19 Закону України «Про захист прав споживачів»: це - укладення договору на умовах, що обмежують права споживача, - вчинення правочину з використанням нечесної підприємницької практики.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Аналізуючи норму ст. 18 цього Закону, можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по - перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. З, ч. З ст. 509 ЦК України); по - друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; п о- третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

У той же час, як вбачається із матеріалів справи п в п. 9.13 сторони договору про надання споживчого кредиту вказали на те, що всі умови даного договору позичальнику зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також те, що перед підписанням даного договору позичальник отримав інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України «Про захист прав споживачів»

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Будь-яка діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману є нечесною підприємницькою практикою. Нечесна підприємницька практика забороняється.

Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними (ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Матеріали справи не містять у собі доказів на підтвердження нечесної підприємницької діяльності відповідача.

Крім того, колегія суддів вважає, що позивача не було взято до уваги те, що Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, який з урахуванням положень ст. 11 ЦПК України вирішив спір в межах заявлених позивачами вимог. Суд правомірно прийшов до висновку про відсутність підстав передбачених положеннями ст. 230 ЦК України та ст. ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» для визнання кредитного договору недійсним. Так як позивач ОСОБА_3 не довів введення його в оману з боку відповідача чи обман, а також наявність умов для визначення такого договору несправедливим, чи укладеним через нечесну підприємницьку діяльність, що є його процесуальним обов'язком позивача згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України. У зв'язку з наведеним відсутні підстави для визнання недійсними договорів поруки та іпотеки.

Така позиція суду повністю узгоджується з правовою позицією викладеною Верховним Судом України 2 грудня 2015 року у постанові, ухваленій за результатом розгляду цивільної справи № 6 - 1341 цс 15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду і доводи апеляційної скарги в частині того, що судом не було взято до уваги те, що забезпеченням виконання кредитних зобов'язань за кредитним договором була визначена іпотека, а відтак до спірних правовідносин необхідно застосувати Закон України « Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом і іпотечними сертифікатами». Де обов'язковою передумовою є необхідність банку здійснювати встановлення положення про інфляційне застереження, яке законодавцем визначено, як спосіб встановлення та узгодження з іпотекодавцем домовленості про розрахунки індексації інфляційних втрат вартості предмету іпотеки та збереження її реальної вартості. В противному випадку, відсутність в умовах спірного правочину вищевказаних застережень та домовленостей між сторонами кредитного договору, суттєво порушує дисбаланс договірних правовідносин, позичальника, істотно знецінює вартість предмету іпотеки та значно погіршує становище іпотекодавця, що є недопустимим.

Так як правовідносини між сторонами не можуть регулюватися зазначеними нормами, із - за відсутності укладеної угоди.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: