ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-о/753/575/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2016 р. суддя Дарницького районного суду м.Києва Вовк Є.І., розглянувши матеріали за заявою, підписаною ОСОБА_2, в якій заявниками вказано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про встановлення факту народження «дівчинки», заінтересована особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві,

Встановив:

Заявник звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з вказаною заявою в порядку окремого провадження цивільного судочинства.

Вказану заяву було подано без додержання вимог, викладених у ст.ст.119, 258 ЦПК України, в тому числі: судовий збір не сплачено у повному обсязі, розмір сплати якого встановлюється 275 грн. 60 коп. (згідно зі ст.4 Закону України «Про судовий збір») за кожну вимогу заяви в порядку окремого провадження; не надано документів на підтвердження повноважень ОСОБА_2 щодо підписання вказаної заяви, які передбачені ст.42 ЦПК України; не зазначено в обгрунтуванні заяви прізвища, ім»я та по батькові дитини, яка за твердженням заявника народилася ІНФОРМАЦІЯ_1; зміст вимог скарги конкретно не викладено щодо прізвища, ім»я та по батькові «дівчинки».

Враховуючи викладене, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва було вирішено залишити без руху заяву з наданням строку для виправлення недоліків - 5 днів, копію якої представник заявників ОСОБА_5 отримала 21.10.2016 року (згідно з розпискою у рекомендованому листі).

Проте, недоліки позову були усунуті не у повному обсязі.

Так, до Дарницького районного суду м.Києва надійшла заява «Про усунення недоліків» від 26.10.2016 року з додатковим обгрунтуванням, проте в одному примірнику, всупереч вимогам ч.1 ст.120 ЦПК України, при цьому акт щодо відсутності іншого примірника заяви «Про усунення недоліків» від 26.10.2016 року - додатку для заінтересованої особи не складався оскільки посилання на його наявність відсутнє і в переліку додатків до вказаної заяви.

Крім того, щодо не надання для заінтересованої особи вказаного додатку, то заявником не враховано, що відповідно до положень ст.120 ЦПК України - позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Відповідно до ч.1, 2, 8 ст.8 ЦПК України: суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України; якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Крім того, відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть

участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для

ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які

беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, стороною заявників не надано належних та допустимих доказів щодо сплати вказаного судового збору за подання вказаної заяви в порядку окремого провадження.

Так, згідно з наданого до суду витягу щодо сплати судового збору, останній було сплачено «за позовом ОСОБА_3», що не відповідає повному переліку вищевказаних заявників та виду провадження, оскільки вказана заява подана в порядку окремого провадження, а не в порядку позовного провадження.

А отже, і на даний час з поданих документів не вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було сплачено судовий збір за подання до суду вищевказаної заяви в порядку окремого провадження цивільного судочинства, враховуючи, що з наявних квитанцій про сплату судового збору вбачається, що вказана сума судового збору сплачена «за позовом ОСОБА_3», а не за заявою ОСОБА_3 та ОСОБА_4, як про це стверджує ОСОБА_5, зокрема у заяві «Про усунення недоліків» від 26.10.2016 року, оскільки таке твердження останньої суперечить безпосередньому змісту вказаних квитанцій про сплату судового збору, в якій з графи щодо призначення платежу вбачається, що вказана сума це судовий збір за позовом ОСОБА_3.

Крім невідповідності щодо суб»єкта сплати судового збору, вказані квитанції суперечать і заявленій формі процесуального звернення щодо фактичної сплати його саме за подання позову, що згідно з Розділом ІІІ ЦПК України є окремою та індивідуально визначеною формою процесуального звернення в порядку саме позовного провадження цивільного судочинства, яка законодавчо відокремлена від форми звернення у виді заяви, яка також є окремою та індивідуально визначеною формою процесуального звернення проте в порядку окремого провадження цивільного судочинства - згідно з розділом IV ЦПК України.

Судом також враховано, що Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючі п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасницяцієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Крузпроти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв'язку з наведеним, вказані висновки не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

При цьому з положень ч.2 ст.121 ЦПК України вбачається: якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями статтями 119 і 120 цього Кодексу, позов на заява вважається поданою в день первісного її подання до суду; інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до положень ч.5 ст.121 ЦПК України - повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі викладеного, вважаю, що відповідно до ст.121 ЦПК України заяву належить повернути.

Керуючись ст.121 ЦПК України,

Ухвалив:

Повернути заяву ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про встановлення факту.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Суддя: