УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Кузнєцова В.О., Карпенко С.О., Мостової Г.І., -
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про зменшення розміру аліментів, шляхом внесення змін до договору про участь у вихованні та утриманні дитини,за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 вересня 2015 року та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 29 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про зменшення розміру аліментних платежів шляхом внесення змін до договору про участь у вихованні та утриманні дитини від 26 жовтня 2011 року. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розлучення між сторонами було укладено нотаріально посвідчений договір про участь у вихованні та утриманні дитини від 26 жовтня 2011 року. Протягом усього часу позивач належним чином виконував умови договору. Проте на даний час у позивача суттєво змінились обставини, у зв'язку з чим він не в змозі сплачувати зазначений у договорі розмір аліментів 1 300 грн,оскільки він офіційно не працевлаштований, має на утриманні цивільну дружину та її дитину від першого шлюбу, сплачує кредит. Позивач просив зменшити розмір аліментних платежів за договором про участь у вихованні та утриманні дитини від 26 жовтня 2011 року, шляхом внесення до нього наступних змін: викласти п. 3 договору в наступній редакції: «На утримання дитини платник зобов'язується щомісячно передавати одержувачу у якості аліментів та додаткових витрат на утримання дитини суму в розмірі 700,00 грн за попередній місяць, до досягнення дитиною 18 років. А у випадку навчання дитини сплачувати зазначену суму платежу до закінчення нею навчання, з урахуванням вимог ст. 199 СК України; викласти п. 14 договору в наступній редакції: «Сторона, що порушила зобов'язання за цим договором, повинна усунути ці порушення. В разі прострочення виплати платник сплачує пеню в розмірі 0,1 % від несплаченої суми, але не більше 100% від простроченої суми»; виключити п. 4 договору; викласти п. 5 договору в наступній редакції: «Виплата аліментів та додаткових витрат на утримання дитини у сумі, вказаній у п. 3 договору, здійснюється платником щомісячно, до кінця поточного місяцю за минулий місяць»; виключити п. 7 договору, вирішити питання про судові витрати.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 вересня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 29 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено в частині правового обгрунтування підстав для відмови у позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обов'язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині правового обгрунтування, апеляційний суд визначившись вірно з характером спірних правовідносин, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення та надавши належну оцінку наданим сторонами доказам у їх сукупності, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Апеляційним судом було взято до уваги пояснення позивача, надані ним під час судового розгляду, зокрема, що перебуваючи на обліку як безробітний у Запорізькому міському центрі зайнятості, останній отримує допомогу по безробіттю в розмірі 4 800 грн. При цьому, апеляційним судом враховано, що позивач звертаючись з вимогами про зменшення аліментів на утримання неповнолітньої дитини не надав переконливих доказів, що його матеріальне становище з моменту укладення договору до даного часу змінилось настільки, що він не має можливості сплачувати визначену за домовленістю суму аліментів в розмірі 1 300 грн, або доказів погіршення стану його здоров'я.

Доводи касаційної скарги зводяться фактично до переоцінки доказів, і не дають підстав для висновку про порушення апеляційним судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а суд касаційної інстанції в свою чергу не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 29 жовтня 2015 року ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4відхилити.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 29 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов
С.О. Карпенко
Г.І. Мостова