Провадження №22-ц/784/478/16
Справа номер 486/1660/15-ц
Провадження номер 22-ц/784/478/16 Головуючий суду першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 48 Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участю представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області

від 16 грудня 2015 року,

ухвалене за позовом

ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ

та

за зустрічним позовом

ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні майном та виселення, -

в с т а н о в и л а:

31 серпня 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя, її поділі та усуненні перешкод у її користуванні.

Під час розгляду справи позивачка неодноразово змінювала позовні вимоги, остаточно просивши встановити факт проживання її та відповідача однією сімєю без шлюбу з вересня 2010 року до 26 серпня 2011 року, визнати квартиру спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею право власності на 1/8 частку квартири у порядку поділу майна подружжя.

Свої вимоги позивачка обґрунтовувала наступним.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з вересня 2010 року до серпня 2011 року проживали однією сімєю без шлюбу.

Під час спільного проживання 01 квітня 2011 року вони придбали квартиру АДРЕСА_1.

26 серпня 2011 року вони уклали шлюб, в якому знаходилися до 06 травня 2014 року.

Під час сумісного проживання однією сімєю без шлюбу та у шлюбі сторонами за сумісні кошти було зроблено перепланування квартири та її капітальний ремонт, за рахунок чого квартира істотно збільшилася у своїй вартості.

Посилаючись на те, що вартість ремонтних робіт склала ? частку від вартості квартири, позивачка просила на підставі ч.1 ст.62 СК України визнати за нею право власності на 1/8 частку зазначеної квартири.

Під час розгляду справи ОСОБА_5 предявив до ОСОБА_4 зустрічний позов про усунення перешкод в користуванні майном та виселення.

Обґрунтовуючи вказаний позов відповідач вказував, що ОСОБА_4 безпідставно користується вищезазначеною квартирою, яка належить йому на праві приватної власності, оскільки вона вже не є його дружиною та зареєстрована за іншою адресою по бул.Цвіточному, 1 кв.39 у м.Южноукраїнську Миколаївської області.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 витрат на обслуговування квартири та оплату комунальних послуг не несе та чинить йому перешкоди у користуванні майном, ОСОБА_5 просив усунути перешкоди у користуванні належною йому квартирою шляхом виселення ОСОБА_4 із квартири АДРЕСА_2 та її зобовязання передати йому ключі.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 16 грудня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково. ОСОБА_4 зобовязано усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_5 квартирою №145 по вул.Набережна Енергетиків, 43 в м.Южноукраїнськ Миколаївської області шляхом передачі ключів від квартири. В іншій частині зустрічного позову відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду в частині вирішення первісного позову, позивач ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що вони є необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.256 Цивільного процесуального кодексу України факт проживання чоловіка та жінки однією сімєю без шлюбу повинен бути встановлений судом.

Згідно з ст.74 Сімейного кодексу України (далі СК України), якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу («Право спільної сумісної власності подружжя»).

Указана норма поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Частина 2 статті 3 СК України визначає, що сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

Згідно з п.п.1, 3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу; за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до ч.1 ст.62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з пунктами 20, 23 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного сумісного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 р., вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. При застосуванні ст.74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними доказами відповідно до ст.58 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.59 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 серпня 2011 року по 06 травня 2014 року, під час якого 06 лютого 2013 року народилася дочка ОСОБА_6 (а.с.5-7).

До 28 вересня 2010 року відповідач перебував у шлюбі з ОСОБА_7 (а.с.167).

01 квітня 2011 року ОСОБА_5 на прилюдних торгах було придбано за 165 120 грн. квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 69,3 кв.м, житловою площею 43,2 кв.м (а.с.64, 67).

14 червня 2011 року він отримав свідоцтво про право власності на дану квартиру, а 15 червня 2011 року зареєстрував його у електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно (а.с.65, 66).

З моменту придбання квартири і до 16 серпня 2012 року (отримання нового свідоцтва про право власності на квартиру, яку було зареєстровано у електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 18 вересня 2012 року), у ній було здійснено ремонт з частковим переплануванням (розширення санвузлу зі збільшенням площі за рахунок площі коридору та перенесення кухні з кімнати №3 у кімнату №4), заміною електрики і сантехніки. Після зазначеного ремонту загальна та житлова площі квартири зменшилися. Загальна площа квартири становить 67,9 кв.м., а житлова 41,6 кв.м. (а.с.94-111, 124-127).

Згідно з звітом про оцінку квартири станом на 20 листопада 2015 року ринкова вартість квартири складає 637 767 грн. Ринкова вартість поліпшень (ремонтних робіт) квартири на дату оцінки становить 154 178 грн. (а.с.94-152).

З довідки ПАТ «Готель «ОСОБА_8» від 07.10.2015 р. №702 випливає, що ОСОБА_4 працювала у даному готелі з 01 лютого 2006 року на посаді дворецького. Її середня заробітна плата за місяць у 2011 році становила 5837 грн.58 коп. (а.с.61).

Свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 не повідомили суду беззаперечних даних про те, що сторони до реєстрації шлюбу проживали однією сімєю.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про відсутність підстав для задоволення первісного позову є правильним, оскільки позивач належними та допустимими доказами не довела факту проживання її та відповідача однією сімєю без шлюбу з вересня 2010 року до 26 серпня 2011 року, а також істотного збільшення вартості квартири після здійснених у ній поліпшень.

Надані позивачем докази не доводять наявності між сторонами до шлюбу усталених відносин притаманних подружжю: спільне проживання, спільний побут, спільний бюджет.

Для застосування передбачених ст.62 СК України правил, збільшення вартості майна повинно відбуватися внаслідок затрат подружжя, незалежно від інших факторів (зокрема, тенденцій до загального подорожчання конкретного майна) і суттєвою ознакою повинно бути істотне збільшення вартості майна як обєкта, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає зясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості обєкта в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначена на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як обєкта.

Для визначення спірної квартири обєктом спільної сумісної власності необхідним є визначення збільшення вартості спірного майна під час шлюбу та істотність такого збільшення шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості обєкту в стані, що існував до поліпшення та його вартості після поліпшення.

Зазначена обставина встановлюється експертом у галузі будівництва.

Матеріали справи не містять доказів доведення позивачем вартості квартири до здійснених поліпшень та після, а також факту істотності збільшення вартості квартири після здійснених поліпшень.

Наданий позивачем звіт про оцінку квартири, на який вона посилається як на доказ, який доводить вищевказане, не містить таких висновків.

У зазначеному звіті міститься ринкова вартість квартири та ринкова вартість поліпшень (ремонтних робіт) квартири на дату оцінки, тобто 20 листопада 2015 року, а не на час до здійснення поліпшень у квартирі та після їх здійснення.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду в оскаржуваній частині, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 16 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: