УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2016 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.,

при секретарі Костів Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського районного суду м. Києва заяву про скасування заходів забезпечення позову, яка подана в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності на нерухоме майно та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та визнання права приватної власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в:

В провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності на нерухоме майно та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та визнання права приватної власності на нерухоме майно.

На підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 27 січня 2016 року задоволено заяву відповідача ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 81,20 кв.м., яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло, яке видане Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради 20 грудня 2012 року, виданого на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 14 грудня 2012 року за №1952-С/КІ, (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 290241 від 08.02.2013 року, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: ).

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 61,40 кв.м., яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3, що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 25 грудня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за №4661, (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 9499658 від 25.12.2013 року, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00).

01 квітня 2016 року позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні подав заяву про скасування заходів забезпечення позову, який накладено на підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 27 січня 2016 року, мотивуючи тим, що звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірні об'єкти нерухомого майна відповідач надала суду докази, які підтверджують вжиття нібито позивачем заходів, спрямованих на відчуження спірних об'єктів нерухомості, а саме оголошення розміщенні в мережі Інтернет, після проведеної перевірки правоохоронними органами, з'ясувалось, що оголошення на сайтах з продажу нерухомості, які містять відомості про продаж спірних об'єктів нерухомого майна, розміщенні безпосередньо відповідачем, де зазначено як контактний номер мобільного відповідача, ці обставини підтверджуються Висновком по матеріалам перевірки по заяві ОСОБА_1 від 19 березня 2016 року, складений оперуповноваженим 4-го ВП Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві лейтенантом поліції Олешко А.О., що зумовлює вирішення питання про скасування заходів забезпечення позову, оскільки зімінились обставини, що зумовили застосування заходів забезпечення позову.

Представники позивача - ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, в судовому засіданні підтримали заяву позивача про скасування заходів забезпечення позову.

Відповідач та представники відповідача - ОСОБА_9 та ОСОБА_10, в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову, наголосили, що вжитті судом заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на об'єкти нерухомого майна, що є предметом спору, є правомірними, оскільки існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання прийнятого в майбутньому рішення суду, враховуючи, що титулярним власником спірних об'єктів нерухомого майна є саме позивач, а наведені позивачем підстави про фальсифікацію доказів є безпідставними та не заслуговують на увагу.

Заслухавши думку сторін у справі, оцінивши наведені позивачем ОСОБА_1 підстави для скасування заходів забезпечення позову, суд приходить до наступного.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч.3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Як роз'яснено у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 лютого 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову», цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Відповідно до частини третьої ст.154 Цивільного процесуального кодексу України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу.

Виходячи з предмету спору та суб'єктивного складу сторін, суд приходить до висновку, що заява позивача ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову не підлягає задоволенню, оскільки відносини, які виникли між сторонами спору, стосуються поділу спільного майна подружжя, до загального обсягу майна, що є предметом поділу, включено об'єкти нерухомого майна, серед іншого, квартира АДРЕСА_1 та квартира АДРЕСА_2, вжитті судом заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірні об'єкти нерухомого майна є співмірними із заявленими позивачем вимогами, в свою чергу позивач не скористався процесуальним правом оскаржити ухвалу суду про забезпечення позову від 27 січня 2016 року.

При цьому суд враховує, що позивач є титулярним власником об'єктів нерухомого майна щодо яких судом вжито заходів забезпечення позову, в силу презумпції права власності не обмежений вчиняти будь-які дії спрямовані на відчуження належного йому майна, яке є предметом даного спору, внаслідок чого може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.153-154, 209-210 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, яка подана в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності на нерухоме майно та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та визнання права приватної власності на нерухоме майно.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України, заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, суд першої інстанції повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

С у д д я