Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Борисов Є.А.
Справа № 415/6955/15-ц
Провадження № 22ц/782/91/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого- Борисова Є.А.

суддів: Дронської І.О., Карташова О.Ю,

за участю секретаря Коротенка С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 25 грудня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Лисичанську Луганської області про визнання частково недійсною постанови та зобовязання здійснити перерахунок розміру одноразової допомоги у звязку із стійкою втратою професійної працездатнеості.

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Лисичанську Луганської області (далі Фонд ССНВ), який під час розгляду справи був ним уточнений і в обґрунтування якого послався на наступні обставини.

26 листопада 2014 року під час виконання трудових обовязків на шахті «Привольнянська», що є відокремленим підрозділом ПАТ «Лисичанськвугілля», він отримав трудове каліцтво. За фактом отримання травми було складено акт розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 29 листопада 2014 року .

Згідно з висновком МСЕК від 19.02.2015 року у нього була встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 15% у звязку з отриманням під час роботи на шахті трудового каліцтва. У звязку з встановленням стійкої втрати професійної працездатності до Фонду ССНВ були направлені необхідні документи для проведення одноразової страхової виплати і згідно з постановою Фонду ССНВ від 26 березня 2015 року йому була призначена одноразова допомога в розмірі 2950,60грн. Позивач вважає, що розмір допомоги був визначений відповідачем невірно, оскільки розрахунок здійснювався згідно з положеннями законодавства, яке набрало чинності з 1 січня 2015 року, в той час як, на його думку, розрахунок повинен був здійснюватись на підставі законодавства, яке було чинним на момент отримання каліцтва та на момент складання актів за формою Н-1 та Н-5, тобто на підставі нормативних актів, що були чинними станом на листопад 2014 року. Посилається при цьому позивач на положення ст. 58 Конституції України та ч.2 ст. 5 ЦК України, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної сили у часі, крім випадків коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Враховуючи викладене, позивач просив суд визнати постанову Фонду ССНВ від 26.03.2015 року № 1208/3101/4 про призначення одноразової допомоги потерпілому частково недійсною, зобовязати відповідача здійснити перерахунок допомоги, виходячи з положень законодавства, яке було чинним на момент отримання трудового каліцтва, а також здійснити виплату недонарахованої суми одноразової допомоги у звязку зі стійкою втратою професійної працездатності.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 25 грудня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено у звязку з необґрунтованістю.

Позивач ОСОБА_2 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити його вимоги в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача апеляційну скаргу підтримав, представник Фонду ССНВ скаргу не визнала, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які брали участь у судовому засіданні апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 26 жовтня 2014 року під час виконання трудових обовязків на шахті «Привільнянська» отримав трудове каліцтво і за фактом нещасного випадку, повязаного з виробництвом 29 жовтня 2014 року були складені акти за формою Н-1 та Н-5 (а.с. 5-10).

Висновком МСЕК від 19.02.215року року у ОСОБА_2 була встановлена стійка втрата працездатності в розмірі 15 % з 06.02.2015 року і до 01.03.2016 року.

Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи і не оспорюються сторонами.

Відповідно до ст. 40 Закону України « Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в редакції, що діяла на момент настання нещасного випадку, тобто станом на жовтень 2014 року одноразова допомога виплачується потерпілому в місячний строк з дня визначення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності .

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» в редакції, що була діючою на момент винесення постанови Фонду ССНВ про призначення потерпілому ОСОБА_2 одноразової допомоги, така допомога також підлягає виплаті потерпілому в місячний строк з дня визначення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Таким чином, як на момент настання нещасного випадку на виробництві ( 26 жовтня 2014 року) так і на момент винесення оскаржуваної постанови Фонду ССНВ про призначення потерпілому одноразової допомоги (26 березня 2015 року) діюче спеціальне законодавство, яке регламентує питання стосовно відшкодуванням шкоди, спричиненої внаслідок нещасного випадку на виробництві в зазначені періоди часу, повязує момент виникнення у потерпілого права на отримання одноразової допомоги з моментом визначення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Тобто право на отримання одноразової допомоги виникає у потерпіолого з моменту встановлення у нього за висновком МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

З матеріалів справи вбачається, що за висновком МСЕК від 19 лютого 2015 року потерпілому ОСОБА_2 було встановлено сукупний відсоток втрати професійної працездатності 15 % з 06 лютого 2015 року, отже право на отримання одноразової допомоги у ОСОБА_2 виникло з 06 лютого 2015 року і Фондом ССНВ було правомірно застосовно положення ст. 42 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування», згідно з якими розмір одноразової допомоги визначається відповідно до ступеня втрати професійної працездатності, виходячи з 17 позмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права потерпілого на страхову виплату. Одночасно Фондом ССНВ правомірно зменшено розмір допомоги з урахуванням тієї обставини, що ушкодження здоровя настало не лишне з вини роботодавця, а в внаслідок порушення ОСОБА_2 нормативних актів про охорону праці.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку стосовно відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 відносно необхідності застосування Фондом ССНВ вимог ст. 34 Закону « Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в редакції, що діяла на момент настання нещасного випадку на виробництві, відносно обчислення суми одноразової страхової виплати виходячи із розрахунку середньомісячного заробітку потерпілого за кожний відсоток втрати ним професійної працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки, як вже зазначалось вище, розмір одноразової допомоги у звязку з отриманням трудового каліцтва повинен визначатись на підставі законодавства, що діяло на момент встановлення МСЕК ступеню втрати потерпілим професійної працездатності.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не спростовують висновків суду першої інстанції і підстав для скасування або зміни рішення судова колегія не вбачає

Керуючись ст.ст.30,307,308,313,314,315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити .

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 25 грудня 2015 року залишити без змін.

Ця ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після її проголошення.

Головуючий

Судді: