Провадження № 2/641/2027/2016 Справа № 641/5091/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2016 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Боговського Д.Є.

за участю секретаря Бєлової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації за порушення авторських прав та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь компенсацію за порушення його авторських прав в розмірі 116 020,00 грн., зобов'язати відповідача за власний рахунок опублікувати в засобах масової інформації дані про допущені нею порушення авторських прав та судове рішення, відшкодувати судові витрати.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що ОСОБА_2 є видавником спеціалізованого періодичного друкованого видання «Національна газета для рибалок «Рибалочка і К». Протягом декількох років ОСОБА_1 було створено твори у вигляді статей до спеціалізованих періодичних та неперіодичних видань на тему рибальства. Позивач відгукнувся на публічну пропозицію видавника газети «Рибалочка і К» про співробітництво, в якій було зазначено про виплату винагороди в разі друку статті автора. ОСОБА_1 в 2015 році надіслав на електронну пошту видавника цього періодичного видання декілька статей власного авторства на тему рибальства. Також, протягом 2015 року за його згоди в газеті «Рибалочка і К» та журналі «Рибалка профі» видавником було надруковано ще шість статей його авторства. Всі статті містили посилання на його авторство, супроводжувались оригінальними фотографічними матеріалами, в тому числі і особистим зображенням позивача. За три твори, які були надруковані за його згоди за умови виплати винагороди протягом місяця в періодичних виданнях, ОСОБА_1 обіцяну винагороду не отримав. Крім того, ОСОБА_2 привласнила його авторські права на всі статті, про що публічно повідомила у періодичних виданнях, видавником яких вона є, а саме на другій сторінці кожного з номерів надрукованих журналів «Рибалка профі» та газет «Рибалочка і К» розміщена інформація про те, що авторські права на надруковані матеріали належать видавнику ОСОБА_2, їх копіювання з метою розповсюдження є можливим виключного за наступних умов: для друкованих видань за наявності письмової згоди видавника на копіювання матеріалів; для інтернет-сайтів за наявності в тілі матеріалу, що є копією, активного посилання на сторінку відповідної статті. Водночас, без згоди ОСОБА_1, його твори були розміщені в мережі Інтернет на сайті «Всеукраинский журнал для рыболовов Рыболов профи» у вигляді, доступному для публічного використання, на цьому ж сайті шляхом розміщення оголошення публічно заявлено про належність ОСОБА_2 авторських прав на всі матеріали, які розміщені на цьому сайті, в тому числі і на твори позивача. Своїми діями ОСОБА_2 порушила авторські права ОСОБА_1, йому заподіяно матеріальну шкоду, оскільки видавник позбавив його можливості співпрацювати з іншими видавниками та друкуватися в інших виданнях за винагороду. Оскільки ОСОБА_2 допустила порушення щодо девяти друкованих творів авторства позивача, кожний з яких є окремим обєктом авторського права і підлягає захисту, тому відповідно до ст. 52 ЗУ «Про авторське право та суміжні права» ОСОБА_1 вимагає виплати йому компенсацію в розмірі 10 мінімальних заробітних плат на час вчинення порушення за кожен обєкт порушеного авторського права, а також публікації в засобах масової інформації даних про допущені порушення та судового рішення щодо цих порушень.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив позов задовольнити, додатково зазначаючи, що між ним та ОСОБА_2 існувала усна домовленість щодо опублікування у друкованих засобах масової інформації за винагороду його творів, жодних інших договорів, ані усних, ані письмових щодо передачі його авторських прав він із ОСОБА_2 не укладав, також він не давав згоди на розміщення його творів в мережі Інтернет.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти заявлених позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що видавник ОСОБА_2 друкувала твори ОСОБА_1 за його згоди, в мережі Інтернет вона їх не розміщувала, від позивача вона отримувала претензію щодо сплати винагороди, яку вона сплатить. Позивач добровільно надіслав на електронну адресу редакції свої твори та мав усвідомлювати, що їх надрукують, тобто фактично був укладений договір про використання творів відповідно до ст.. 33 ЗУ «Про авторське право та суміжні права», доказів щодо наявності заборгованості за твори позивач не наводить, як не наводить доказів, що саме ОСОБА_2 розмістила в мережі Інтернет твори його авторства, оскільки роздруківка Інтернет-сторінок, які містяться в матеріалах справи, не можуть бути доказом у справі. Фраза щодо належності авторських прав ОСОБА_2 була надрукована з метою захисту результатів творчої діяльності самого видання, оскільки кожний номер видання є результатом творчої діяльності редакції.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_2 є засновником та видавником друкованих засобів масової інформації - журналу «Рибалка профі» та газети «Рибалочка і К».

Впродовж 2015 року в зазначених періодичних виданнях були опубліковані твори позивача ОСОБА_1, а саме в газеті «Рибалочка і К»: твір «Ножи для ледорубов» (випуск № 5 від 05.02.2015, № 6 від 12.02.2015, № 7 від 19.02.2015), твір «Ловля леща бортовими удочками» (випуск № 22 від 11.06.2015, № 23 від 18.06.2015), твір «Растительные насадки» (випуск № 27 від 23.07.2015, № 28 від 30.07.2015, № 29 від 06.08.2015), твір «Отцепы» (випуск № 30 від 13.08.2015, № 31 від 20.08.2015), твір «Эти разные фидерные кормушки» ( випуск № 37 від 08.10.2015, № 38 від 15.10.2015, № 39 від 22.01.2015, № 40 від 29.10.2015, № 41 від 12.11.2015), твір «Гимн разнесенным оснасткам» (випуск № 42 від 19.11.2015, № 43 від 26.11.2015, № 44 від 30.11.2015), твір «Заточка ножей ледоруба» (випуск № 45 від 08.12.2015, № 46 від 17.12.2015, № 47 від 2015); в журналі «Рибалка профі»: твір «Рыбалка одним днем. Как уйти от нуля? Выбор места» (випуск № 2 (105) 2015, твір «Фидер в деталях. Удилища» (випуск № 7 (110) 201, № 8 (111), 2015, № 9 (112) 201, № 10 (113) 2015).

Всі ці твори були надруковані із зазначенням авторства позивача «Константин Гацкалов» та супроводжувались оригінальними фотографічними матеріалами, в тому числі і зображеннями позивача.

При цьому в цих виданнях на другому аркуші надруковано застереження наступного змісту: «Авторські права на надруковані матеріали належать видавнику ОСОБА_2. Копіювання матеріалів з метою розповсюдження є можливим виключно за наступних умов: для друкованих видань за наявності письмової видавника на копіювання матеріалів; для інтернет-сайтів за наявності в тілі матеріалу, що є копією, активного посилання на сторінку відповідної статті на сайті rybolovprofi.com.ua. Посилання має бути відкритим для індексації пошуковими роботами.»

В Інтернет-мережі на сайті rybolovprofi.com.ua розміщений «Всеукраинский журнал для рыболовов «Рыболов профи», в якому містяться усі зазначені статті ОСОБА_1 із вказівкою щодо його авторства. При цьому наявне застереження наступного змісту: «Авторські права на контент rybolovprofi.com.ua належать видавнику ОСОБА_2. Копіювання матеріалів сайту для публічного використання дозволяється виключно при виконання наступних умов: для друкованих видань за наявності письмової видавника на копіювання матеріалів; для сайтів за наявності в тілі матеріалу, що є копією, активного посилання на сторінку відповідної статті на сайті rybolovprofi.com.ua. Посилання має бути відкритим для індексації пошуковими системами.»

ОСОБА_1 зазначає, що цими застереженнями видавника ОСОБА_2 порушуються його авторські права, оскільки жодних договорів про передачу його авторських прав іншим особам він не укладав, а діями ОСОБА_2 йому спричинено матеріальну шкоду, оскільки він не може в подальшому на свій розсуд розпоряджатися правами на свої твори.

Відповідно до ст. 177 Цивільного кодексу України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Статтею 424 ЦК України визначено, що майновими правами інтелектуальної власності є: 1) право на використання об'єкта права інтелектуальної власності; 2) виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності; 3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню об'єкта права інтелектуальної власності, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Законом можуть бути встановлені винятки та обмеження в майнових правах інтелектуальної власності за умови, що такі обмеження та винятки не створюють істотних перешкод для нормальної реалізації майнових прав інтелектуальної власності та здійснення законних інтересів суб'єктів цих прав.

Майновими правами інтелектуальної власності на твір відповідно до ст. 440 ЦК України є: 1) право на використання твору; 2) виключне право дозволяти використання твору; 3) право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Майнові права на твір належать його авторові, якщо інше не встановлено договором чи законом.

Такі ж положення закріплені в Закону України «Про авторське право та суміжні права», а саме відповідно до ст. 15 Закону до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: а) виключне право на використання твору; б) виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами. Майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями статті 31 цього Закону, після чого ця особа стає суб'єктом авторського права. Виключне право на використання твору автором (чи іншою особою, яка має авторське право) дозволяє йому використовувати твір у будь-якій формі і будь-яким способом. Виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти: 1) відтворення творів; 2) публічне виконання і публічне сповіщення творів; 3) публічну демонстрацію і публічний показ; 4) будь-яке повторне оприлюднення творів, якщо воно здійснюється іншою організацією, ніж та, що здійснила перше оприлюднення; 5) переклади творів; 6) переробки, адаптації, аранжування та інші подібні зміни творів; 7) включення творів як складових частин до збірників, антологій, енциклопедій тощо; 8) розповсюдження творів шляхом першого продажу, відчуження іншим способом або шляхом здавання в майновий найм чи у прокат та шляхом іншої передачі до першого продажу примірників твору; 9) подання своїх творів до загального відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до творів з будь-якого місця і у будь-який час за їх власним вибором; 10) здавання в майновий найм і (або) комерційний прокат після першого продажу, відчуження іншим способом оригіналу або примірників аудіовізуальних творів, комп'ютерних програм, баз даних, музичних творів у нотній формі, а також творів, зафіксованих у фонограмі чи відеограмі або у формі, яку зчитує комп'ютер; 11) імпорт примірників творів. Цей перелік не є вичерпним.

Статтею ст. 31 Закону України «Про авторське право та суміжні права» визначено, що автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором. Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані. Майнове право суб'єкта авторського права, який є юридичною особою, може бути передане (відчужене) іншій особі у встановленому законом порядку внаслідок ліквідації цієї юридичної особи - суб'єкта авторського права.

Згідно ст. 32 Закону України «Про авторське право та суміжні права» автору та іншій особі, яка має авторське право, належить виключне право надавати іншим особам дозвіл на використання твору будь-яким одним або всіма відомими способами на підставі авторського договору. Використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору, за винятком випадків, передбачених статтями 21-25 цього Закону. Передача права на використання твору іншим особам може здійснюватися на основі авторського договору про передачу виключного права на використання твору або на основі авторського договору про передачу невиключного права на використання твору. За авторським договором про передачу виключного права на використання твору автор (чи інша особа, яка має виключне авторське право) передає право використовувати твір певним способом і у встановлених межах тільки одній особі, якій ці права передаються, і надає цій особі право дозволяти або забороняти подібне використання твору іншим особам. При цьому за особою, яка передає виключне право на використання твору, залишається право на використання цього твору лише в частині прав, що не передаються. За авторським договором про передачу невиключного права на використання твору автор (чи інша особа, яка має авторське право) передає іншій особі право використовувати твір певним способом і у встановлених межах. При цьому за особою, яка передає невиключне право, зберігається право на використання твору і на передачу невиключного права на використання твору іншим особам. Право на передачу будь-яким особам невиключних прав на використання творів мають організації колективного управління, яким суб'єкти авторського права передали повноваження на управління своїми майновими авторськими правами. Права на використання твору, що передаються за авторським договором, вважаються невиключними, якщо у договорі не передбачено передачі виключних прав на використання твору.

Відповідно до ст. 33 «Про авторське право та суміжні права» договори про передачу прав на використання творів укладаються у письмовій формі. В усній формі може укладатися договір про використання (опублікування) твору в періодичних виданнях (газетах, журналах тощо). Договір про передачу прав на використання творів вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов (строку дії договору, способу використання твору, території, на яку поширюється передаване право, розміру і порядку виплати авторської винагороди, а також інших умов, щодо яких за вимогою однієї із сторін повинно бути досягнено згоди). За авторським договором замовлення автор зобов'язується створити у майбутньому твір відповідно до умов цього договору і передати його замовникові. Договором може передбачатися виплата замовником авторові авансу як частини авторської винагороди. Усі майнові права на використання твору, які передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як передані суб'єктом авторського права, вважаються такими, що не передані, і зберігаються за ним.

В ході судового розгляді було встановлено наявність усного договору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про опублікування твору в періодичних виданнях, а саме газеті та журналі, видавником якого є ОСОБА_2, при цьому наявності будь-яких договорів на передачу авторських прав ОСОБА_1 на його твори на користь третіх осіб не встановлено.

Згідно положень ст. 50 Закону України «Про авторське право та суміжні права» порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є в тому числі і вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені статтями 15, 39, 40 і 41 цього Закону, з урахуванням передбачених статтями 21-25, 42 і 43 цього Закону обмежень майнових прав; піратство у сфері авторського права і (або) суміжних прав - опублікування, відтворення, ввезення на митну територію України, вивезення з митної території України і розповсюдження контрафактних примірників творів (у тому числі комп'ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм і програм організацій мовлення; будь-які дії для свідомого обходу технічних засобів захисту авторського права і (або) суміжних прав, зокрема виготовлення, розповсюдження, ввезення з метою розповсюдження і застосування засобів для такого обходу.

Статтею 52 Закону України «Про авторське право та суміжні права» визначені способи цивільно-правового захисту авторського права і суміжних прав.

Так, при порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтею 50 цього Закону, недотриманні передбачених договором умов використання творів і (або) об'єктів суміжних прав, використанні творів і об'єктів суміжних прав з обходом технічних засобів захисту чи з підробленням інформації і (або) документів про управління правами чи створенні загрози неправомірного використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав та інших порушеннях особистих немайнових прав і майнових прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право в тому числі і звертатися до суду з позовом про поновлення порушених прав та (або) припинення дій, що порушують авторське право та (або) суміжні права чи створюють загрозу їх порушення; подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій; вимагати, в тому числі у судовому порядку, публікації в засобах масової інформації даних про допущені порушення авторського права і (або) суміжних прав та судові рішення щодо цих порушень.

При цьому суд має право постановити рішення чи ухвалу про: а) відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої порушенням авторського права і (або) суміжних прав, з визначенням розміру відшкодування; б) відшкодування збитків, завданих порушенням авторського права і (або) суміжних прав; в) стягнення із порушника авторського права і (або) суміжних прав доходу, отриманого внаслідок порушення; г) виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу; д) заборону опублікування творів, їх виконань чи постановок, випуску примірників фонограм, відеограм, їх сповіщення, припинення їх розповсюдження, вилучення (конфіскацію) контрафактних примірників творів, фонограм, відеограм чи програм мовлення та обладнання і матеріалів, призначених для їх виготовлення і відтворення, публікацію у пресі інформації про допущене порушення

тощо, якщо у ході судового розгляду буде доведено факт порушення авторського права і (або) суміжних прав або факт наявності дій, що створюють загрозу порушення цих прав; е) вимагати від осіб, які порушують авторське право і (або) суміжні права позивача, інформацію про третіх осіб, задіяних у виробництві та розповсюдженні контрафактних примірників творів та

об'єктів суміжних прав, засобів обходу технічних засобів та про канали розповсюдження. При визначенні компенсації, яка має бути виплачена замість відшкодування збитків чи стягнення доходу, суд зобов'язаний у встановлених пунктом "г" цієї частини межах визначити розмір компенсації, враховуючи обсяг порушення та (або) наміри відповідача.

У разі порушення авторського права і (або) суміжних прав можливим є одночасне застосування кількох передбачених зазначеною статтею способів цивільно-правового захисту таких прав, у тому числі й у різних судових провадженнях, як це зазначається у п. 39 постанови пленуму Верховного суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав від 04.06.2010 за № 5.

Згідно вказаної постанови Пленуму, майнова відповідальність за порушення авторського права і (або) суміжних прав настає за наявності певних, установлених законом, умов: факту протиправної поведінки особи; шкоди, завданої суб'єкту авторського права і (або) суміжних прав; причинно-наслідкового зв'язку між завданою шкодою та протиправною поведінкою особи; вини особи, яка завдала шкоди. Позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою і діями відповідача. При цьому суду слід виходити із наявності матеріально-правової презумпції авторства. Зокрема, первинним суб'єктом, якому належить авторське право, є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Це положення застосовується також у разі опублікування твору під псевдонімом, який ідентифікує автора. Відповідач, який заперечує проти позову, зобов'язаний довести виконання вимог Закону України «Про авторське право та суміжні права» при використанні ним об'єкту авторського права і (або) суміжних прав, а також спростувати передбачену цивільним законодавством презумпцію винного завдання шкоди.

Відповідно п. 31 постанови Пленуму розміщення творів у мережі Інтернет у вигляді, доступному для публічного використання, є поданням творів до загального відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до творів з будь-якого місця і у будь-який час за їх власним вибором відповідно до пункту 9 частини третьої статті 15 Закону України «Про авторське право та суміжні права», тобто таке розміщення є правомірним лише з дозволу автора чи іншої особи, яка має авторське право. Відтворенням є виготовлення одного або більше примірників твору, відеограми, фонограми в будь-якій матеріальній формі, а також їх запис для тимчасового чи постійного зберігання в електронній (у тому числі цифровій), оптичній або іншій формі, яку може зчитувати комп'ютер. Якщо у зв'язку з таким розміщенням у мережі Інтернет порушуються майнові права суб'єкта авторського права, визначені статтею 15 Закону України «Про авторське право та суміжні права», то це дає підстави для судового захисту авторського права. При вирішенні відповідних спорів суд повинен установити, чи перебуває веб-сайт та розміщена на ньому інформація в розпорядженні особи, якій пред'явлено позовні вимоги, а також чим підтверджується факт порушення нею авторського права. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК України в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.

В судовому засіданні за клопотанням позивача ОСОБА_1 за участю спеціаліста суду було оглянуто веб-сайт, на якому були розміщені твори позивача, та представник відповідача ОСОБА_2 підтвердив, що цей сайт перебуває в розпорядженні саме відповідача ОСОБА_2

Зазначеною постановою Пленуму ( п. 43) встановлено, що суб'єкт авторського права і (або) суміжних прав має право вимагати виплату компенсації замість відшкодування збитків або стягнення доходу. При вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав. Для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню, суд має дослідити: факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; об'єктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням об'єкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об'єктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено; наміри відповідача; можливість відновлення переднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. При цьому слід враховувати загальні засади цивільного законодавства, встановлені статтею 3 ЦК України, зокрема справедливість, добросовісність та розумність. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації повинні бути наведені в судовому рішенні. Розмір компенсації визначається судом виходячи з позовних вимог, однак не може бути меншим від 10 і не може перевищувати 50000 мінімальних заробітних плат.

Враховуючи, що в ході судового розгляду було надано достатньо доказів на підтвердження факту порушення майнових прав ОСОБА_1 на його твори з боку ОСОБА_2, він вправі вимагати компенсації, розмір якої вирахований особисто позивачем, в розмірі 10 мінімальних заробітних плат за кожен обєкт порушеного авторського права, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про державний бюджет України на 2015 рік».

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За таких обставин суд вважає, що заявлені позивачем ОСОБА_1 вимоги підлягають задоволенню з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсації за порушення авторських прав в розмірі 116 020,00 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 1711,40 грн., а всього 117731,40 грн. (сто сімнадцять тисяч сімсот тридцять одна гривня 40 копійок)

Зобовязати ОСОБА_2 за власний рахунок опублікувати в засобах масової інформації дані про допущені порушення авторських прав ОСОБА_1 та судове рішення щодо цих порушень.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: ОСОБА_4