Справа № 159/4527/15-ц Провадження № 22-ц/773/197/16 Головуючий у 1 інстанції: Бойчук П.Ю.
Категорія: 27 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Карпук А.К.,

суддів - Здрилюк О.І., Стрільчука В.А.

секретар Вергун Т.С.

з участю: позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 листопада 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом до ОСОБА_2 покликаючись на те, що 18 квітня 2013 року вона зняла з кредитної картки "ПЛАТИНУМ БАНК"(далі ПАТ "ПТБ") кошти в сумі 4661,85 грн., які передала відповідачу в борг. Разом з грошовими коштами відповідачу була передана кредитна картка з умовою, що остання буде самостійно погашати отриманий кредит. Однак відповідач належним чином не сплачувала всі необхідні платежі по кредиту, внаслідок чого утворилась значна заборгованість перед банком. 12.12.2014 року позивач уклала з ПАТ "ПТБ" договір, згідно з яким банк надав їй для погашення попереднього боргу кредит в сумі 5623,43 грн. строком на 78 місяців. За даним договором за весь час - з 17.01.2015 року по 17.06.2021 року позивач зобов'язана сплатити банку кредит на суму 11424,54 грн.

Сума до повного погашення кредиту, станом на 25.08.2015 року, становить 5056,00 грн., які відповідач зобов'язана їй повернути. Крім цього, оскільки позивач сплатила кредит самостійно і продовжує сплачувати кошти за те, що їй дозволили кредитування на вигідніших умовах, відповідач зобов'язана сплатити їй кошти в сумі 1701,64 грн., які позивач сплатила на погашення нового кредиту. Таким чином загальна сума боргу відповідача перед позивачем складає 6757,64 грн.

Також позивач зазначає, що неправомірними діями відповідача їй було завдано моральної шкоди, яка полягає в душевних стражданнях та порушенні нормального способу життя, оскільки була змушена докладати додаткових зусиль для захисту і відновлення своїх порушених прав та інтересів. Завдану моральну шкоду оцінює в 5000 грн.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 листопада 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та моральної шкоди - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням представник позивача ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні боргу та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу представника позивача слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати у частині відмови у стягненні боргу та ухвалити нове рішення.

Відмовляючи в задоволені позову місцевий суд прийшов до висновку, що договір позики між позивачем та відповідачем не був укладений, оскільки не була дотримана обов'язкова письмова форма договору в момент його укладення.

Однак такого висновку суд дійшов без повного з'ясування усіх обставин справи.

З пояснень позивача ОСОБА_1, виписки по особовому рахунку позивача ОСОБА_1, наданої ПАТ «ПТБ" вбачається, що 18.04.2013 року з кредитної картки позивача списані кошти в сумі 4661.85 грн.

Позивач пояснила, що на підставі усного прохання відповідача ОСОБА_2 про позику грошей, ці кошти вона зняла з своєї кредитної картки, та передала у борг відповідачу. Укладаючи усний договір позики домовились, що ОСОБА_2 буде повертати ці кошти шляхом внесення щомісячно на кредитну картку позивача по 325 грн., вона ж буде нести витрати по сплаті банку процентів, зарахування яких буде здійснюватись відповідно до умов кредитного договору, укладеного між ОСОБА_1 і ПАТ "ПТБ", до повного погашення боргу.

У судові засідання ОСОБА_4 не з'являлась. Разом з тим, допитана як свідок у кримінальному провадженні, порушеному за зверненням ОСОБА_1, ОСОБА_2 пояснила, що дійсно, на прохання про позику грошей, у її присутності позивач у березні 2013 року зняла з пластикової кредитної картки кошти, та в цей же день передала їй 3 900 грн. у борг разом з пластиковою карткою, оскільки домовились, що для повернення позики і сплати процентів банку буде вносити по 325 грн. щомісячно. Цю умову вона виконувала на протязі півтора року і вважала, що заборгованості за договором позики та процентах не має.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З положень ст.1047 ЦК України вбачається, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми.

Відмовляючи у задоволенні позову суд, пославшись на ст.1047 ЦК України дійшов висновку про відсутність письмових доказів про укладення договору позики, тому дійшов висновку, що договір позики між сторонами не укладався. Однак такий висновок суду є помилковим, оскільки згідно положень ст.1051 ЦК України, лише у разі заперечення позичальником договору позики, укладення такого договору може бути підтверджено лише письмовими доказами.

З обставин даної справи вбачається, що сторонами не було дотримано письмової форми договору позики. Однак, відповідач ОСОБА_2 визнала, що позичила у позивача 3900 гривень, ці гроші були передані їй позивачем, зобов»язалась повертати їх шляхом внесення на кредитну картку, з якої вони були зняті. Також при отриманні в борг грошей було погоджено, що при внесенні суми на погашення боргу, банком відраховуються проценти. До кінця літа 2014 року кредитна картка позивача залишалась у відповідача, остання вносила кошти на повернення отриманих у борг грошей. Наведене стверджується протоколом допиту як свідка , у кримінальному провадженні № 0000674, ОСОБА_2, яка є боржником і відповідачем у даній справі Виходячи з положень ст.57 ЦПК України, цей протокол є належним письмовим доказом, оскільки містить фактичні дані, що обґрунтовують обставини, які мають значення для справи (а.с.106-107).

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що між позивачем та відповідачем було укладеного договір позики грошей на суму 3900 грн., для повернення якого відповідач зобов"язалась до повного погашення щомісячно вносити на картку ОСОБА_1 по 325 грн., зарахування яких буде проводитись відповідно до умов кредитного договору, укладеного із ОСОБА_1, що не суперечить положенням ст. 627 ЦК України про свободу договору. З виписки по особовому рахунку вбачається, що відповідач вносила на погашення боргу кошти, однак, не щомісячно та в інших розмірах, ніж було обумовлено сторонами. Отже, ОСОБА_2, виконувала укладений в усній формі договір позики, хоча й з порушенням. Крім того, за період з квітня 2013 року до січня 2014 року ще зняла з кредитної картки 1217.55 грн. (а.с.4-16).

Сторонами не заперечується та обставина, що з кінця літа картка була повернута позивачу. Станом на 29.09.2014 року заборгованість за карткою становить 5623.43 грн. (а.с.29). Ця заборгованість нарахована виходячи із первинно знятої суми 4661.85 грн. і погашена позивачем ОСОБА_1 Оскільки відповідач визнає передачу їй у борг 3900 грн., що становить 83.67% від списаної з кредитної картки суми - 4661.85 грн., на підставі ст.627, ст. 1049 ЦК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути на повернення боргу 4705 грн., що становить 83.67% від заборгованості 5623.43 грн., що утворилась станом на вересень 2014 року (а.с.15), тобто за період, коли відповідач користувалась позиченими коштами.

У зв'язку з частковим задоволенням позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1023.12 грн. (а.с.1, 27, 82).

З урахуванням наведеного рішення суду необхідно скасувати у частині відмови у стягненні боргу за договором позики та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 705.12 грн. боргу за договором позики та 1023.12 грн. судових витрат . Крім того, з відповідача у дохід держави необхідно стягнути 180 гривень, пов»язаних з публікацією в пресі судового оголошення про виклик відповідача.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 листопада 2015 року в даній справі в частині відмови у стягненні боргу за договором позики скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 705 (чотири тисячі сімсот п'ять) грн. 12 копійок боргу за договором позики, 1023 (одну тисячу двадцять три ) грн. 12 копійок судових витрат.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 180 грн. витрат пов'язаних з публікацією в пресі судового оголошення про виклик відповідача.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: