Справа № 369/9806/15-ц Головуючий у І інстанції Нікушин В. В.
Провадження № 22-ц/780/2523/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 05.04.2016
УХВАЛА

Іменем України

05 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Дрозд Р.І.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом та просив стягнути з ОСОБА_2 борг у сумі 161 428 грн. 50 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27 червня 2014 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_3 в борг грошові кошти у розмірі 3 000 Євро, про що власноруч написала розписку, відповідно до якої зобов'язалася повернути кошти до 27 вересня 2014 року. 26 листопада 2014 року ОСОБА_2 додатково отримала від позивача 3 525 Євро строком на шість місяців, тобто до 26 травня 2015 року. Разом з тим, у встановлений договорами строк, відповідач кошти не повернула.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 грудня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 6 525 Євро, що згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 161 428 грн. 50 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким стягнути з неї суму боргу у розмірі 3 525 Євро. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що реальна передача коштів 26 листопада 2014 року не відбулася. Мало місце продовження позики від 27 червня 2014 року з урахуванням відсотків. Відповідач дійсно отримала у позику 3 000 Євро, а решта суми у розмірі 525 Євро є відсотками за договором позики.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_3 в борг грошові кошти у розмірі 3 000 Євро строком на три календарні місяці, про що власноручно підписала розписку, відповідно до якої зобов'язалася повернути кошти з відсотками на загальну суму 3 315 Євро до 27 вересня 2014 року.

26 листопада 2014 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_3 кошти у сумі 3 525 Євро, як основне зобовязання, строком на шість місяців, тобто до 26 травня 2015 року, що підтверджується розпискою від 26 листопада 2014 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано достатньо доказів, що підтверджують укладення договору позики та неналежне виконання відповідачем умов договору.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання, виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики, ОСОБА_3 надав належні докази наявності грошових зобовязань відповідача перед ним, а саме власноручно підписані ОСОБА_2 розписки.

Частково заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 зазначає, що вона отримувала від позивача кошти в борг у сумі 3 000 Євро, а решта 525 Євро є відсотками, а 26 листопада 2014 року мало місце продовження позики від 27 червня 2014 року з урахуванням відсотків.

Однак, наявні у матеріалах справи розписки за своїм змістом спростовують зазначені доводи апелянта. Так, розписка від 26 листопада 2014 року є окремим договором позики, згідно якого відповідач підтвердила отримання від позивача коштів у розмірі 3 525 Євро, як основне зобовязання, під 3,5 % в місяць на термін до 6 місяців. В зазначеній розписці відсутні будь-які посилання на те, що вона є продовженням позики від 27 червня 2014 року з урахуванням відсотків.

Будь-які докази, які підтверджують зазначені в апеляційній скарзі обставини, у матеріалах справи відсутні.

Таким чином, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на наявних у справі доказах, доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують, а відтак вимоги апеляційної скарги задоволені бути не можуть.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Кашперська Т.Ц.

ОСОБА_4