Провадження № 2/344/2011/16
У Х В А Л А

17 лютого 2016 р. м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

за участі секретаря Прокопів С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду клопотання сторін про визнання мирової угоди в справі за позовом ОСОБА_1 до Міського голови м. Івано-Франківськ, КП «Івано-Франківськводоекотехпром» про визнання незаконним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на посаді генерального директора, стягнення середнього заробітку, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Міського голови м. Івано-Франківськ ОСОБА_2, КП «Івано-Франківськводоекотехпром» із проханнями про визнання незаконним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на посаді генерального директора, стягнення середнього заробітку з 28/10/2015 р.

Суду надано мирову угоду, укладену щодо вирішення спору між ОСОБА_1 та Міським головою м. Івано-Франківськ ОСОБА_3, представником КП «Івано-Франківськводоекотехпром» ОСОБА_4

При цьому ОСОБА_3 не є стороною даного спору, проте її підписано від його імені.

Разом з цим ОСОБА_2, який є стороною відповідного спору не підписав відповідну мирову угоду.

В свою чергу представник КП «Івано-Франківськводоекотехпром» ОСОБА_4 не надав суду доказу повноважень для підписання вказаної мирової угоди.

При цьому, в мировій угоді вказано, що ОСОБА_1 на даний час працює генеральним директором КП «Івано-Франківськводоекотехпром», отже директор КП «Івано-Франківськводоекотехпром» зі стратегічного розвитку безпосередньо підпорядкований генеральному директору КП «Івано-Франківськводоекотехпром».

В позовній заяві предметом спору визначено визнання незаконним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на посаді генерального директора, стягнення середнього заробітку.

Предметом мирової угоди зазначено відмову від позову в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку.

Проте предмет позову також становило прохання позивача про визнання незаконним та скасування розпорядження від 27/10/2015 р. №165/1-с щодо якого позивачем не визначено його відповідне прохання.

Так само мировою угодою не визначено безпосередню суму вимоги щодо стягнення середнього заробітку, яку позивач просив стягнути з відповідача і, від стягнення якої відмовляється позивач.

Також в мировій угоді вказано на те, що відповідач міський голова м. Івано-Франківськ змінює формулювання та підстави звільнення за розпорядження від 27/10/2015 р. №165/1-с. Однак зміна формулювання звільнення за зазначеним наказом не є предметом даного спору, відповідного прохання не було розміщено у позовній заяві, провадження за таким проханням судом не відкривалось і вирішено не може бути.

Необхідно також підкреслити, що ОСОБА_3 не є стороною даного спору і за таких обставин не може брати участі в укладенні мирової угоди.

Отже предмет спору і предмет мирової угоди не пов`язані між собою.

Вирішуючи питання щодо затвердження мирової угоди, суд враховує, що одним із способів врегулювання спору між сторонами судової справи є укладення мирової угоди. Мирова угода - це угода сторін, в якій вони викладають прийнятний для них варіант вирішення судової справи, розподіляють спірні права та обовязки, або відмовляються від таких шляхом досягнення компромісу. Наслідком затвердження мирової угоди судом є припинення провадження по справі, а також встановлення, припинення чи зміна прав та обовязків для сторін.

Так, позивач не відмовився від усіх своїх прохань за позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обовязків сторін та предмета позову.

До предмету спору не входило питання зміни формулювання звільнення.

При цьому у разі зміни формулювання звільнення трудові відносини сторін не поновлюються.

Також у разі звільнення зі зміною формулювання відсутні правові підстави для затвердження мирової угоди щодо відмови від позову в частині стягнення середнього заробітку.

Вирішуючи питання щодо затвердження мирової угоди, суд має з'ясувати чи не суперечать умови мирової угоди вимогам закону, не порушують права третіх осіб.

Відповідно до процесуального закону предмет мирової угоди не є довільним і самостійним, а безпосередньо визначається предметом спору у відповідній цивільній справі, розгляд якої зідйснюєтсья на підставі письмової позовної заяви, в якій визначено підстави та предмет звернення до суду.

Разом з цим мирова угода є різновидом припинення спору в межах предмету спору, який визначений в позові.

Суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору.

Мирова угода не може вирішувати питання про права і обов'язки сторін, які можуть виникнути у майбутньому, а також стосуватися прав і обов'язків інших юридичних чи фізичних осіб, які не беруть участі у справі, або, хоча й беруть таку участь, але не є учасниками мирової угоди.

Укладення мирової угоди неможливе і в тих випадках, коли ті чи інші відносини одночасно врегульовані законом і не можуть змінюватись волевиявленням сторін. Умови мирової угоди повинні безпосередньо стосуватися предмета позову, що виключає зазначення в ній дій, коштів чи майна, які не відносяться до предмету спору.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

В п. 2 ст. 13 ЦК України вказано, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

В п. 3 ст. 13 ЦК України вказано, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до п. 4 ст. 13 ЦК України при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

В п. 6 ст. 13 ЦК України вказано, що у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

В п. 3 ст. 16 ЦК України зазначено, що суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

За положеннями ч. 5 ст. 175 ЦПК України якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди.

Враховуючи зазначене, суд вважає необхідним у задоволенні вищевказаної заяви щодо затвердження мирової угоди відмовити.

Керуючись ст. 175 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

у визнанні мирової угоди від 29/01/2016 р. за вказаним позовом в цій справі відмовити.

Ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Головуючий суддя С.О. Бородовський