Апеляційний суд Житомирської області
Справа №276/1086/15-ц Головуючий у 1-й інст. Сульженко Л. П.
Категорія 44 Доповідач Широкова Л. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Широкової Л.В.,

суддів Галацевич О.М., Матюшенка І.В.,

при секретарі судового

засідання ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Іршанське комунальне підприємство» Іршанської селищної ради Володарсько-Волинського району Житомирської області на рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 01 лютого 2016 року

по цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Іршанське комунальне підприємство» Іршанської селищної ради Володарсько-Волинського району Житомирської області (далі КП «Іршанське комунальне підприємство») до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи - Іршанська селищна рада Володарсько-Волинського району Житомирської області, Володарсько-Волинський районний сектор управління Державної міграційної служби України в Житомирській області (далі - Володарсько-Волинський районний сектор УДМС України) про виселення із квартири без надання іншого житла,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року КП «Іршанське комунальне підприємство» звернулося до суду із позовом до відповідачів про їх виселення із квартири АДРЕСА_1, яка знаходиться на балансі підприємства. Свій позов підприємство мотивувало тим, що відповідачі систематично порушують правила співжиття, роблять неможливим для інших проживання в одному будинку, систематично руйнують і псують вказану квартиру. Просили відповідачів виселити із вказаної квартири без надання іншого житла.

Рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 01 лютого 2016 року позов задоволено частково. Виселено ОСОБА_2 із квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення. Позов у частині виселення ОСОБА_3 із вказаного жилого приміщення та зобовязання Володарсько-Волинського районного сектора управління Державної міграційної служби України в Житомирській області про зняття ОСОБА_2, ОСОБА_3 з реєстрації відмовлено за безпідставністю. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі КП «Іршанське комунальне підприємство» просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині відмови у виселенні ОСОБА_3 із спірної квартири та ухвалити нове, яким задовольнити вказані вимоги підприємства, в іншій частині рішення залишити без змін.

На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду в оскаржуваній частині є незаконним та необґрунтованим.

Позивач вказує, що суд не у повному обсязі встановив обставини, які мають значення для справи, не визначив заходи попередження у майбутньому неправомірної поведінки ОСОБА_3 та термін приведення останнім спірної квартири до належного стану. Крім того, суд надав неправильну оцінку доказам щодо не проживання ОСОБА_3 у спірній квартирі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Як визначив законодавець у ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування інакше як з підстав і в порядку передбаченому законом.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно положень ст. ст. 10,11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів.

Відмовляючи в задоволенні позову щодо виселення ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав належних доказів про систематичність порушення правил співжиття з боку останнього, які роблять неможливим для інших осіб проживання з ним в одному будинку, відповідно до вимог ч. 1 ст.116 ЖК УРСР.

Так, згідно зі ст.116 ЖК УРСР, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Судом установлено, що наймачем квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 Ця квартира є власністю територіальної громади та перебуває на балансі позивача (а. с. 92-99). Крім ОСОБА_2 у даній квартирі з 31.01.2007 року зареєстрований також його син ОСОБА_3 (а.с.3).

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» під час вирішення справ про виселення на підставі ст..116 ЖК УРСР осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо.

Суд першої інстанції правильно врахував наведене та вірно вважав, що підстави для виселення ОСОБА_3 відсутні, оскільки позивачем не доведено, що останній систематично порушує правила співжиття, що робить неможливим для інших спільне проживання з ним в одному будинку, що до нього застосовувались будь-які заходи запобігання чи громадського впливу.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції розглянув справу в межах доводів позовної заяви та наданих сторонами доказів.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону. Крім того, доводи апеляційної скарги, в основному, стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Іршанське комунальне підприємство» Іршанської селищної ради Володарсько-Волинського району Житомирської області відхилити.

Рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 01 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: