АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/5067/14-ц Номер провадження 22-ц/786/1102/16Головуючий у 1-й інстанції Чуванова А.М. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Одринської Т.В.,

Суддів: Винниченка Ю.М., Омельченко Л.М.,

При секретарі: Коротун І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Приватного підприємства «Агенція нерухомості «Маклер» про захист прав споживача, визнання окремої умови договору недійсною, повернення незаконно набутих коштів, застосування наслідків нікчемних правочинів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом та, уточнивши його, просив визнати причину пропуску строку позовної давності поважною та поновити його, визнати недійсною умову договору про надання інформаційно-консультаційних послуг від 30 березня 2010 року № 2015, укладеного між ним та ПП Агенція нерухомості «Маклер», а саме: п. 5.1 розділу 5 «Відповідальність сторін» про те, що оплата послуг виконавця в жодному разі не повертається, та стягнути з підприємства 4 788 грн. 00 коп., сплачених ним за послуги, які йому не надавались жодним представником підприємства.

Стягнути із ОСОБА_3 на його користь 5 586 грн. 00 коп. переданих ним коштів за нікчемним договором про наміри щодо купівлі-продажу нерухомості від 30 березня 2010 року, 3 950 грн. 00 коп. - за нікчемним договором про наміри щодо купівлі-продажу нерухомості від 16 квітня 2010 року, 7 900 грн. 00 коп. - за нікчемним договором про наміри щодо купівлі-продажу нерухомості від 11 травня 2010 року, 7 900 грн. 00 коп. - за нікчемним договором про наміри щодо купівлі-продажу нерухомості від 13 травня 2010 року, 3 950 грн. 00 коп. - за нікчемним договором про наміри щодо купівлі-продажу нерухомості від 25 травня 2010 року.

На обґрунтування позову посилався на ті обставини, що він, маючи намір придбати у власність квартиру, 30 березня 2010 року звернувся до ПП Агенція нерухомості «Маклер» та цього ж дня уклав договір № 2015 про надання інформаційно-консультаційних послуг і в цей же день ОСОБА_3 запропонувала йому придбати квартиру АДРЕСА_1, вартістю 239 400 грн., яку вони оглянули та уклали з ОСОБА_3 як особою, яка діяла на підставі довіреності від імені продавця, договір про наміри щодо купівлі-продажу квартири, за яким він передав їй кошти в сумі 1 000,00 доларів США, що еквівалентно 7 980 грн., а 02 квітня 2010 року підписав з підприємством акт приймання-передачі наданих послуг, за яким сплатив 4 788 грн.

16 квітня, 11 травня, 13 та 25 травня 2010 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договори про наміри щодо купівлі-продажу цієї квартири, за якими він передав їй кошти на загальну суму 23 700 грн.

Однак зі спливом строку продажу квартири договір купівлі-продажу укладено не було, передані ним грошові кошти на вимогу не повернуті, тому, вбачаючи в діях ОСОБА_3, яку він вважав працівником ПП «Агенція нерухомості «Маклер», ознаки шахрайства, він звернувся до органів внутрішніх справ, проте постановою слідчого СВ Октябрського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області від 26 березня 2013 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 190 КК України - закрито у зв'язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.

Отже, у зв'язку із невиконанням підприємством своїх зобов'язань за договором, ненаданням йому послуг щодо купівлі квартири, включенням у договір умов, які є несправедливими та порушують його права як споживача, а також укладенням відповідачкою договорів про наміри, які є нікчемними, оскільки не посвідчені нотаріально та укладені без відповідних повноважень, наданих власником квартири, просив задовольнити позов.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 27 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 17 грудня 2014 року, позов задоволено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 липня 2015 року, рішення суду першої інстанції від від 27 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 17 грудня 2014 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

У ході нового судового розгляду, в листопаді 2015 року уточнивши свої позовні вимоги, ОСОБА_2 остаточно просив визнати недійсною умову договору про надання інформаційно-консультаційних послуг від 30 березня 2010 року № 2015, укладеного між позивачем та ПП Агенція нерухомості «Маклер», а саме: п. 5.1 розділу 5 «Відповідальність сторін», викладену в наступній редакції: «Оплата послуг «Виконавця» в жодному разі не повертається», та стягнути з підприємства 4 788 гривень, сплачених ним за послуги, які йому не надавались жодним представником підприємства. Визнати недійсними договори про наміри щодо купівлі-продажу нерухомості №2015 від 30.03.2010 року, 16.04.2010 року, 11.05.2010 року, 13.05.2010 року, 25.05.2010 року; та стягнути з ОСОБА_3 на його користь грошові кошти в сумі 4000 доларів США, що за курсом 24,06, відповідно до службового розпорядження НБУ від 24.11.2015 року, складає 84222,67 гривень.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 04 березня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Приватного підприємства «Агенція нерухомості «Маклер» про захист прав споживача, визнання окремої умови договору недійсною, повернення незаконно набутих коштів, застосування наслідків нікчемних правочинів - відмовлено.

З даним рішенням суду не погодився ОСОБА_2 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просив рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ПП «Агенція нерухомості «Маклер» на користь ОСОБА_2 4 788,00 грн., а також стягнути з ОСОБА_3 на його користь 4 000,00 доларів США, що за курсом 24,06 відповідно до службового розпорядження НБУ від 24.11.2015 року складає 84222, 67 грн. за недійсними Договорами про наміри щодо купівлі-продажу нерухомості від 30.03.2010 р., 16.04.2010 р., 11.05.2010 р., 13.05.2010 р. 25.05.2010 року.

Вважає, що рішення місцевого суду є незаконним, необґрунтованим та винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню з підстав викладених в апеляційній скарзі. Посилається на те, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що скарга не підлягає до задоволення за наступних підстав.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 30 березня 2010 року між ОСОБА_2, як замовником, та ПП Агенція нерухомості «Маклер» в особі директора Мак Л.В., як виконавцем, було укладено договір №2015 про надання інформаційно-консультаційних послуг з купівлі-продажу нерухомості (т.1 а.с.7-8).

ОСОБА_3, перебуваючи 30 березня 2010 року в приміщенні агентства, надала позивачу інформацію щодо об'єкта нерухомості, а саме: квартири АДРЕСА_1, вартістю 239400 гривень, власником якої представила ОСОБА_5, та організувала її огляд.

У цей же день між позивачем та ОСОБА_3, як продавцем, у простій письмовій формі укладено договір №2015 про наміри щодо купівлі-продажу цієї квартири, за яким позивач передав їй 1 000,00 доларів США, що еквівалентно7 980 гривень, в якості завдатку (т.1 а.с.9-10).

При укладенні договору ОСОБА_3 виступала як «Продавець», діючи на підставі довіреності, виданої ОСОБА_5 (т.1 а.с.20), за якою вона була уповноважена на представництво його інтересів з питань отримання свідоцтва про право власності та технічного паспорта на цю квартиру.

02 квітня 2010 року між ПП Агенція нерухомості «Маклер» та позивачем підписано акт здачі-приймання наданих послуг за договором про надання інформаційно-консультаційних послуг, за яким позивач сплатив підприємству 4 788 гривень вартості наданих послуг (2 % від вартості об'єкта нерухомості -239 400 гривень) (т.1 а.с.11).

16 квітня, 11 травня, 13 та 25 травня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договори про наміри щодо купівлі-продажу зазначеної квартири, за якими він передав їй кошти, як завдаток, відповідно: 500 доларів США, 1000 доларів США , 1000 доларів США, 500 доларів США.

Як встановлено матеріалами справи, правовою підставою для передачі ОСОБА_2 коштів ПП «Агенція нерухомості «Маклер» були умови визначені п.4 Договору №2015 про надання інформаційно-консультаційних послуг на підставі підписаного сторонами акту здачі-приймання наданих послуг. Згідно акту здачі-приймання виконаних послуг від 02.04.2010 року виконавцем замовнику були фактично надані інформаційно-консультаційні послуги згідно договору №2015 від 30.03.2010 року, загальна вартість послуг складає 4788 гривень, позивач сплатив ці кошти, погоджуючись з тим, що йому надані відповідні послуги за договором, сторони претензій одна до одної не мають.

Згідно зі статтею 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

На підставі ч. 2 ст. 640 ЦК України у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії.

За загальним правилом ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч. 1ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

З огляду на викладене, місцевий суд обґрунтовано вказав, що правовідносини, які виникли між сторонами, свідчать про укладення між ОСОБА_2 та ПП «Агенція нерухомості «Маклер» договору, за умовами якого відповідач зобов'язався надавити позивачу інформаційно-консультаційні послуги, а ОСОБА_2 оплатити виконавцеві зазначені послуги. З умовами договору, зокрема щодо обсягу надання послуг, розміру та порядку оплати послуг, позивач погодився, що підтверджується його підписом та фактом виконання договору.

Стосовно доводів позивача про те, що умова договору є несправедливою, бо позбавляє замовника права на повернення коштів у будь-якому випадку, обмежує його права та ця умова договору про надання послуг має бути визнана недійсною, місцевий суд вірно вважав необґрунтованими, адже підписуючи договір позивач погодився з усіма його умовами.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Таким чином, висновок суду першої інстанції щодо відсутні передбачені законом підстави для визнання недійсною умови укладеного між сторонами договору від 30.03.2010 року є вірним та обґрунтованим.

Разом з цим, місцевий суд правильно зауважив, що з моменту укладення між сторонами Договору про надання послуг з 30.03.2010 року, підписання акту здачі-приймання виконаних послуг від 02.04.2010 року, позивач будь-яких претензій до підприємства не мав, і з будь-якими заявами чи пропозиціями до останнього щодо зміни умов укладеного між ними Договору чи його розірвання, не звертався, і лише у квітні 2014 року звернувся до суду.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (пункт 1), за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.(пункт 5).

Проте, оскільки ОСОБА_2 свій позов до відповідача ПП «Агенція нерухомості «Маклер» не довів, питання порушення строку позовної давності (за даних обставин) не впливає на суть винесеного рішення і відповідно, строк позовної давності, як спосіб захисту саме порушеного права, про застосування якого прохало ПП «Агенція нерухомості «Маклер», при вирішенні даного спору застосуванню не підлягає.

Далі, вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_2 до відповідача ОСОБА_3 місцевий суд прийшов до висновку про те, що у ОСОБА_3 були відсутні правові підстави на укладення письмових угод від імені власника квартири, оскільки остання виступаючи в них як продавець, не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності для укладення таких угод від імені продавця щодо вказаного в них об'єкту нерухомості, і кошти передані в якості завдатку, підлягають поверненню в силу ч.1ст.216 ЦК України.

Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Однак, місцевий суд вважав, з чим погоджується колегія суддів, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню правила про позовну давність, оскільки про її застосування, відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України, відповідачем було заявлено до прийняття рішення у справі в суді першої інстанції, а позивач ОСОБА_2, в свою чергу, звернувся до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_6 14 квітня 2014 року, тобто з пропуском позовної давності.

Разом з цим, місцевий суд вірно вказав про необґрунтованість доводів позивача щодо переривання строку позовної давності.

Відповідно до ч. 3ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається у разі пред'явлення позову.

Позивач посилається на те, що строк позовної давності переривався, оскільки позивач звертався до суду з позовною заявою, яка ухвалами судів від 30.05.2013 року (т.2 а.с. 13) та 21.08.2013 року (т.2 а.с.14) була повернута позивачу.

Зазначені обставини не свідчать про переривання перебігу строку позовної давності, бо, як вірно зазначено судом першої інстанції, переривання перебігу позовної давності шляхом пред'явлення позову може мати місце у разі не будь-якого пред'явлення позову, а здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства, зокрема ст.ст.115,119,120 ЦПК України. У разі, якщо судом у прийнятті позовної заяви відмовлено або її повернуто, то перебіг позовної давності не переривається. Також, не перериває перебігу такого строку подача позову з недодержанням правил підсудності.

Таким чином, повернення позивачу позовної заяви у зв'язку з непідсудністю, не свідчить про переривання строку позовної давності, а лише могло стати підставою для оскарження зазначених ухвал або для вирішення питання про поновлення строку позовної давності.

Разом з тим, варто погодитися з висновком місцевого суду про відсутність підстав вважати, що позовна давність також переривалась сплатою відповідачем у вересні 2010 року 300 та 200 доларів США, оскільки ця обставина не доведена належним доказом, а саме не надано документу за яким відбулась сплата коштів, по яким саме борговим угодам, та не свідчить про визнання відповідачем боргових зобов'язань, що в силу ч.1ст. 264 ЦК України могло б бути перериванням строку позовної давності.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що місцевим судом повно, всебічно та об'єктивно дослідження надані сторонами докази, доводи та заперечень сторін, яким судом дана відповідна правова оцінка. Розгляд справи проведений з дотриманням принципу змагальності та диспозитивності, а оцінка доказів проведена відповідно до норм ст. 212 ЦПК України.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів вважає, що при вирішенні спору по суті місцевим судом були вірно враховані та застосовані норми матеріального і процесуального права, а також правильно встановлені фактичні обставини по справі та їм дано належну правову оцінку.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ Т.В. Одринська

Судді: /підпис/ Ю.М. Винниченко /підпис/ Л.М. Омельченко

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Т.В. Одринська

З оригіналом згідно: