Справа № 461/6431/15 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 22-ц/783/281/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів Курій Н.М. і ОСОБА_2

при секретарі Куцик І.Б.

з участю позивача ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5, представника відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Галицького районного суду міста Львова від 31 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 31 серпня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, зареєстрований 14 серпня 2004 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №1824.

Після розірвання шлюбу позивачу залишено прізвище "Холковська".

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_5. Вважає рішення суду незаконним та необгрунтованим. Вважає, що матеріали справи, на підставі яких суд прийшов до висновку про задоволення позову ОСОБА_7 є недостатніми та такими, що здобуті з порушенням норм чинного законодавства. Звертає увагу, що бесіди та тести психолога з його дитиною буди проведені без його присутності та згоди. Вважає, висновки психолога про довготривале насилля з його боку як батька дитини стосовно дружини безпідставним та недоведеними. Також звертає увагу, що судом на підставі ст.111 СК України не вжито заходи щодо примирення подружжя. Стверджує, що жодних насильницьких дій відносно позивача він не чинив і не чинить. В апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_5 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.ст.11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що 14 серпня 2004 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 зареєстрований шлюб у міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №1824 (а.с.4).

Від подружнього життя сторони по справі мають сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується свідоцтвом про народження (а.с.5).

23.06.2015 року ст. ДІМ Галицького РВ ЛМУ ГУМВСУ в Львівській області ОСОБА_9 вирішив внести захисний припис про недопущення відповідачем насильства в сім"ї.

Згідно з психолого-педадогічної характеристики учня ІНФОРМАЦІЯ_2, що хлопчик боїться батька і тому для дитини рекомендовано не робити різких змін в житті, дати можливість дитині подолати страх перед батьком (а.с.8-12).

У Висновку від 22.07.2015 року про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_8 зазначено, що дитина боїться батька, при згадці про батька стає замкнутою (а.с.41).

Задовольняючи позов ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, суд виходив з тих підстав, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а примирення між ними неможливе.

З такими висновками суду, колегія суддів погоджується.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частиною 3 ст.105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 110 СК України право на пред'явлення позову про розірвання шлюбу позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Відповідно до статті 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Передбачене ч.1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч.5 ст.191 ЦПК України). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей.

При розгляді справи в суді першої інстанції судом не надавався строк для примирення, так як в матеріалах справи достатньо доказів того, що в сім"ї ОСОБА_3 наявне насильство з боку відповідача, а надання такого строку буде суперечити інтересам позивача та їх малолітнього сина. Окрім цього, судом враховано, що на протязі часу розгляду справи в суді першої інстанції сторони не прийшли до примирення. Також слід зазначити, що протягом розгляду справи в суді апеляційної інстанції, сторони також не прийшли до примирення, таким чином, на протязі з червня 2015 року по січень 2016 року сторони не примирились. Більше того, позивач в судовому засідання в суді апеляційної інстанції категорично заперечила можливість і бажання залишитися в шлюбі з ОСОБА_5, оскільки вважає, що почуття любові втрачено і залишився лише страх за своє життя та життя їх сина.

Оскільки примушування до шлюбу не допускається, подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу між сторонами суперечило б інтересам одного з них та інтересам їхньої дитини, що має істотне значення для справи. Судом не встановлено порушення інтересів дітей.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до вірного висновку, розірвавши шлюб.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

Заперечення відповідача та його представника проти розірвання шлюбу з тих підстав, що відповідач не втратив по позивача по справі почуття любові та поваги і вважають, що за таких підстав слід відмовити у задоволенні позову про розірвання шлюбу, суд оцінює критично з огляду на вищенаведені докази.

Таким чином, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для скасування рішення Галицького районного суду міста Львова від 31 серпня 2015 року та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_5 слід відхилити, а рішення суду Галицького районного суду міста Львова від 31 серпня 2015 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст. ст. 315, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 31 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: О.Я.Мельничук

Судді: С.М. Копняк

ОСОБА_2