Справа №591/6359/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/308/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Собини О. І. , Околота Г. М.

за участю секретаря - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 28 грудня 2015 року

в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 28 грудня 2015 року задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго».

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01 квітня 2012 року по 08 жовтня 2015 року в сумі 2884 грн. 17 коп., а також судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Вказане рішення суду відповідач оскаржила в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що договір про надання житлово-комунальних послуг між позивачем та відповідачкою не був укладений, тому останній не відомо, на яких умовах їй надавались послуги з опалення та гарячого водопостачання. Крім того, надані послуги були неякісними, оскільки температура в квартирі взимку не перевищувала + 13 градусів.

Також відповідачка в апеляційній скарзі зауважує, що в суді першої інстанції заявляла клопотання про витребування ряду документів для уточнення суми заборгованості, чого судом безпідставно зроблено не було.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ТОВ «Сумитеплоенерго» ОСОБА_4 про залишення рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_3 проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, що належить їй на праві власності і користується послугами з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які надає позивач ТОВ «Сумитеплоенерго», що є виробником і виконавцем вказаних послуг відповідно до рішення Сумської міської ради від 03 серпня 2005 року № 1338-МР та рішень виконавчого комітету Сумської міської ради від 27 грудня 2005 року № 720 та від 20 травня 2011 року № 322, а також не заперечується сторонами (а.с.8, 14, 137).

Умови та порядок оплати за надані комунальні послуги були обумовлені у відповідних рішеннях Сумського міськвиконкому (а.с.15-17).

Попередніми судовими рішеннями з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Сумитеплоенерго» вже стягувалась заборгованість за надані їй за місцем проживання у квартирі № 61, по пр. М.Лушпи, 49 у м. Суми житлово-комунальні послуги, а саме: за період з 08 червня 2007 року по 31 березня 2010 року в сумі 1590,79 грн., що підтверджується заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 19 травня 2011 року, а також за період з 01 квітня 2010 року по 31 березня 2012 року в сумі 2927,16 грн. відповідно до рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19 листопада 2012, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 13 грудня 2012 року.

Згідно з вимогами позивача, за період з 01 квітня 2012 року по 08 жовтня 2015 року відповідач знову не сплачувала надані їй послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 2884 грн. 17 коп., що підтверджується оборотною відомістю, доданою позивачем до заяви про зменшення позовних вимог по справі (а.с.26, 27-31).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, порушуючи вимоги законодавства, взагалі не сплачувала надані їй позивачем послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, тому стягнув з неї борг за період з 01 квітня 2012 року по 30 вересня 2015 року в сумі 2884 грн. 17 коп.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Як передбачено ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з вимогами ст.ст. 20, 21, 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» позивач зобовязаний забезпечувати своєчасну та відповідну якість наданих комунальних послуг, а відповідач, як споживач таких послуг, зобовязаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п.п.18, 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

У платіжному документі передбачаються графи для зазначення поточних і попередніх показань засобів обліку води, теплової енергії, різниці цих показань або затверджених нормативів (норм) споживання, тарифу на даний вид послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу.

Статтею 25 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи і чого не заперечувала відповідач, за спірний період, тобто з 04 квітня 2012 року по 30 вересня 2015 року, позивач ТОВ «Сумитеплоенерго» надавав послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у жиле приміщення за адресою: АДРЕСА_1, де мешкає відповідач ОСОБА_3, яка, як споживач таких послуг, зобовязана своєчасно та в повній мірі сплачувати гроші за надані послуги відповідно до встановлених тарифів.

Ураховуючи, що відповідач належним чином не виконала свого обовязку і взагалі не оплачувала отримані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за спірний період, тому висновок суду першої інстанції про стягнення з неї заборгованості в сумі 2884 грн. 17 коп. є правильним.

З наявної в матеріалах справи оборотної відомості стосовно надання відповідачці комунальних послуг за місцем її проживання вбачається, що за період з 01 квітня 2012 року по 30 вересня 2015 року їй було надано послуг на суму 6113 грн. 05 коп. (а.с.27-31), що підтвердив і представник позивача у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, хоча, як наголосив останній, за вказаний період ОСОБА_3 взагалі не здійснювала поточних оплат.

Стосовно поточних оплат за надані позивачем комунальні послуги за період з 01 квітня 2012 року по 30 вересня 2015 року відповідач також не надала суду ніяких належних і допустимих доказів, зокрема, відповідних квитанцій, а щодо сплачених сум за вказаний період у розмірі 8202 грн. 19 коп., як про це зазначено у оборотній відомості (а.с.27-31), то з цього приводу представник позивача у судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_5 уточнив, що кошти на вказану суму, які перераховувались відділом державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції, зараховувались як сплачені на погашення боргів за попередніми судовими рішеннями, тобто станом на 01 квітня 2012 року, а не на покриття поточних нарахувань, що знайшло підтвердження і матеріалами справи (а.с.72, 84, 85-88), в тому числі і матеріалами виконавчих проваджень (а.с.115-136) та судовими рішеннями з питань стягнення з відповідача аналогічних боргів.

В той же час, свої заперечення щодо непроведення оплати за надані позивачем послуги за вказаний в позові період відповідач належними і допустимими доказами не довела, як і того, що такі послуги вона отримувала неналежної якості.

Зокрема, ст.18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачений порядок оформлення претензій споживачів до виконавців, а саме: у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Представник виконавця повинен з'явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій.

Однак, у спірний період відповідачка не зверталась до позивача із претензіями щодо неналежного надання послуг, акти-претензії з приводу порушення виконавцем умов надання послуг із зазначенням в них строків, виду порушення, кількісних і якісних показників послуг тощо не складались, а протилежного вона не довела.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність між сторонами договірних відносин не свідчить про наявність підстав для звільнення відповідачки від обовязку оплачувати надані їй комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, так як фактичний перебіг відносин між сторонами вказує на те, що між ними склались такі відносини, за яких як позивач, так і відповідач мають певні права та обовязки, в тому числі обовязок відповідача зводиться до того, що вона повинна своєчасно і в повній мірі оплачувати надані позивачем комунальні послуги, а також обовязком сторін є необхідність укладення договору про надання вказаних житлово-комунальних послуг.

До доводів апеляційної скарги про те, що в порядку примусового виконання судових рішень з її пенсії відраховувались кошти на погашення поточної заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, тобто за період з 01 квітня 2012 року по 30 вересня 2015 року, колегія суддів відноситься критично, оскільки судом правильно встановлено, що попередніми судовими рішеннями з відповідачки була стягнута заборгованість за інший період, ніж заявлений позивачем у позові, в той час як у заявленому до стягнення періоді відповідачка допустила нову заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що відповідачка не була присутня при останньому розгляді справи судом першої інстанції, то вони також не спростовують висновків суду про задоволення позову, так як такі посилання не вказують про наявність таких обставин, які б могли бути підставою для скасування рішення суду, але не були враховані судом.

Інші доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду також не спростовують і не містять посилань на такі порушення, які б слугували підставою для зміни чи скасування рішення суду.

Відповідно до вимог ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин, коли суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, отже, апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1; 308; 314 ч.1 п.1; 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 28 грудня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -