Справа № 202/973/14-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2016 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі: головуючого судді Марченко Н.Ю., за участю секретаря судового засідання Шишляннікова О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Індустріального районного суду міста Дніпропетровська знаходиться заява ОСОБА_2 про перегляд у звязку з нововиявленими обставинами рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 11 листопада 2015 року у справі за її позовом до ОСОБА_3, яким припинено право власності ОСОБА_3 на ? частину квартири АДРЕСА_1, визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину вказаної квартири, а також ухвалено перерахувати на користь ОСОБА_3 компенсацію вартості цієї частки в розмірі 111 036 грн.

За даною заявою ухвалою суду від 31 грудня 2015 року відкрито провадження та призначено судовий розгляд на 12 годину 30 хвилин 26 січня 2016 року.

Представником позивача ОСОБА_1 подана заява про забезпечення позову, в якій він просить заборонити відчуження ? частини квартири АДРЕСА_1, посилаючись на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки відповідач ОСОБА_3 11 листопада 2013 року на підставі договору дарування здійснила відчуження спірної частки квартири ОСОБА_4, яка в подальшому також може здійснити її відчуження.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає за наступних підстав:

Відповідно до частини 1, 3 статті 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з ч. 1 статті 152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії, встановленням обовязку вчинити певні дії тощо.

За змістом даної норми заборона вчиняти певні дії або обовязок вчинити певні дії можуть бути встановлені судом лише щодо особи, яка є стороною по справі, а арешт може бути накладений судом на майно або грошові кошти, що належать виключно такій особі.

Відповідно до розяснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 25.12.2015 року власником спірної ? частини квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 11.11.2013 року є ОСОБА_4.

Отже застосуванням заходів забезпечення позову можуть бути порушені права іншої особи, яка не є стороною по справі, що є неприпустимим.

Враховуючи наведене, у задоволенні заяви про забезпечення позову необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 151-153, 209-210 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права власності на частину у спільному майні та визнання права власності на ? частину квартири відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська протягом п'яти днів з дня її оголошення. Особи, які брали участь у справі і не були присутні під час оголошення ухвали, мають право подати апеляційну скаргу протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя Н.Ю.Марченко