Справа №461/9596/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2016 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі :

головуючого судді Лялюк Є.Д.

при секретарі Станкевич Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОДРІ» до ПрАТ «Страхова компанія «Галицька», ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Одрі», через свого представника, звернулося до суду з позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги, просить стягнути солідарно із ПрАТ Страхове компанія «Галицька» (далі - ПрАТ «СК «Галицька») і ОСОБА_1 29 214, 60грн. на відшкодування завданої майнової шкоди, 460, 75 грн. судового збору, Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 13.02.2015 року, в м. Львові по вул. Наукова, 7, ОСОБА_1, керуючи автомобілем марки «NISSAN TIIDA» д.н. ВС 7355ВМ, виїжджаючи з прилеглої території стоянки супермаркету «Сільпо», під час перевлаштування з крайньої правої смуги в крайню ліву смугу, не надала дорогу автобусу, який рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку вона мала намір перелаштуватись, в результаті чого здійснила зіткнення, завдавши в результаті ДТП пошкоджень автобусу марки VAN HOOL, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю «ОДРІ». Пошкоджений автобус перебував під керуванням ОСОБА_2, який перебуває в трудових відносинах з ТОВ «ОДРІ», на посаді водія, що підтверджується Наказом № 16-000000114 від 23.05.2012 року, виданого ТОВ «ОДРІ».

ДТП сталася з вини ОСОБА_1, що підтверджується Постановою Галицького районного суду міста Львова від 02.03.2015р. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована у ПрАТ СК «Галицька», яке здійснило йому виплату страхового відшкодування у розмірі 19 006, 40грн. Посилаючись на те, що розмір страхового відшкодування є неповним та не відповідає розміру фактично завданого матеріального збитку, просив суд стягнути солідарно з ПрАТ СК «ГАЛИЦЬКА» і ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 29 214, 60 грн., що є різницею між вартістю відновлювального ремонту належного йому транспортного засобу і складається з вартості запчастин, ремонтних робіт, фарбування нових деталей, згідно рахунків, товарного чеку та акту наданих послуг 48 221,00 грн. і виплаченою страховиком сумою страхового відшкодування.

Представник позивача подав клопотання про розгляд справи без його участі, у якому позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить позов задоволити.

Представник відповідача ПрАТ СК «Галицька» в судове засідання не з?явився проте надав письмові заперечення на позов в яких просить в позові відмовити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з?явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи, наслідки неявки.

Відповідно до ст.169 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов?язки та взаємовідносини сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13.02.2015 року, в м. Львові по вул. Наукова, 7, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «NISSAN TIIDA», номерний знак НОМЕР_2, який належить ОСОБА_1 і яким вона керувала, та автобусу марки VAN HOOL, номерний знак НОМЕР_3, який належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ОДРІ», під керуванням ОСОБА_2, який перебуває в трудових відносинах з ТОВ «ОДРІ», на посаді водія, що підтверджується Наказом № 16-000000114 від 23.05.2012 року, виданого ТОВ «ОДРІ», внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Судом встановлено, що вину ОСОБА_1 встановлено постановою Галицького районного суду м. Львова, від «02» березня 2015 по справі № 461/2073/15-п, якою суд постановив визнати ОСОБА_3 винуватою у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Внаслідок ДТП транспортний засіб позивача, отримав ряд механічних пошкоджень, що підтверджується Довідкою, виданою МВС України, відділом Державтоінспекції ЛМУ ГУМВС України, у Львівській області 13.02.2015 року.

Згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ № 2195695 від 02.09.2014 року ПрАТ СК «Галицька» застраховано цивільно-правову відповідальність ОСОБА_1 відносно автомобіля «NISSAN TIIDA», номерний знак НОМЕР_2, на період з 03.09.2014 року до 02.09.2015 року включно. Страхова сума за шкоду, заподіяну майну, визначена полісом у розмірі 50 000 грн., при сумі франшизи у розмірі 0 грн.

На виконання вимог ст. 33 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", Позивачем 17.02.2015 року було подане повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яке отримано представником ПрАТ СК «ГАЛИЦЬКА».

Згідно Висновку № 77 від 17.03.2015р. експертного товарознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку, складеного ОСОБА_3, судовим експертом, на підставі фотографій вказаного автобуса після ДТП, вартість відновлювального ремонту автобуса становить 47 167,40грн., вартість відновлювального ремонту автобусу з врахуванням зносу 70% визначена у сумі 19 006,40 грн. Вказана сума матеріальної шкоди підтверджується Страховим актом (аварійним сертифікатом) про наслідки дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди, складеним ПрАТ СК «Галицька» від 30.06.2015р. і була виплачена ПрАТ СК «Галицька» Позивачу 30.06.2015р.

Враховуючи, вищевикладене невідшкодована шкода заподіяна Позивачу становить 29 214, 60 (двадцять дев?ять тисяч двісті чотирнадцять грн. 60 коп.).

Відповідно до ч.3 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення ст. 509 ЦК України та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166 ЦК України факт завдання майнової шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не повязане з виконанням цими особами обовязків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобовязання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобовязання виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Разом із тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають із обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обовязкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст.6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Згідно з п.9.1 ст.9 Закону страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 29 Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обовязково припиняє деліктне зобовязання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобовязання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обовязку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

З огляду на наведене, в законодавстві чітко розмежовано зобов'язання страховика і особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, підстави виникнення цих зобов'язань, тому твердження позивача, що зобов'язання із відшкодування йому шкоди неможливо поділити між відповідачами і таке є солідарним не грунтується на вимогах закону.

Аналогічний правовий висновок наведений Верховним судом України у Постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року, прийнятій за результатами перегляду Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2015 року, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оскільки судом не встановлено порушення права позивача на отримання страхового відшкодування, тому не підлягає задоволенню вимога Товариства з обмеженою відповідальністю «Одрі» про стягнення із ПрАТ СК «Галицька» матеріальної шкоди в розмірі 29 214,60грн.

Що стосується позовних вимог до відповідача ОСОБА_1, то в тій частині позову слід задоволити, оскільки обов?язок ОСОБА_1 встановлений статтею 1194 ЦК України, а саме особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У зв'язку з цим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_1 460,75 грн. судових витрат, понесених позивачем.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 11, 12, 14, 22, 23, 509, 511, 599, 636, 999, 1166, 1187, 1194 ЦК України, ст.ст. 5, 6, 9, 22, 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", суд -

в и р і ш и в:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОДРІ» () матеріальну шкоду у розмірі 29 214,60 гривень та судовий збір в розмірі 460,75 гривень.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Галицький районний суд м. Львова.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Лялюк Є.Д.