"24" листопада 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючої судді Яровенко Н. О.
при секретарі Іова О. О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики та неустойки у зв'язку з не виконанням грошового зобов'язання,
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики та неустойки у зв'язку з не виконанням грошового зобов'язання посилаючись на те, що 17 лютого 2016 року між сторонами було укладено договір позики на суму 300000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становило 8106000 грн. Позика надавалась до 18 лютого 2016 року. Відповідач борг не повернула. Тому позивач просить стягнути з відповідача на його користь основну суму боргу у розмірі 8106000 грн. 00 коп. та пеню у розмірі 5431020 грн. 00 коп.
Позивач, представник позивача в судове засідання не з'явились. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач до суду не з'явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила, а тому по справі необхідно постановити заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України через неявку відповідача в судове засідання.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, 17 лютого 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено було договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. (а.с. 7-8). Відповідно вказаного договору, позичальник позичив у позикодавця гроші у розмірі 300000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становило 8106000 грн. з кінцевим строком повернення - до 12 год. 00 хв. 18 лютого 2016 року.
Відповідач взяті на себе зобов'язання не виконала, борг не повернула.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також
три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Згідно зі статтями 251, 253 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.
Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Враховуючи наведене, позивачем правомірно заявлено вимоги про повернення суму позики, а тому з відповідача підлягає стягненню 8106000 грн. 00 коп.
Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором.
Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Пунктом 8 договору позики передбачено, що у разі неповернення боргу в сумі і строки, передбачені даним договором, позичальник зобов'язаний сплатити неустойку у вигляді пені в розмірі 0,5% за кожен день простроченого зобов'язання.
Враховуючи вказане, з відповідача підлягає стягненню пеня у розмірі 5431020 грн. 00 коп., що розрахована наступним чином: сума пені = 8106000 (сума заборгованості) х 0,005 (0,5% за кожен день прострочення від суми основного зобов'язання) х 134( кількість прострочених днів).
Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.
Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норм, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя».
Обгрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильного витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач в судове засідання не надала жодного доказу того, що в неї відсутня заборгованість за укладеним договором позики, тому суд позбавлений врахувати інші докази ніж ті, які є в матеріалах справи.

Оскільки, відповідач не виконала належним чином свої зобов'язання, передбачені договором позики, в добровільному порядку відмовляється сплатити заборгованість, тому суд вважає, за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 8106000 грн. 00 коп. та пеню у розмірі 5431020 грн. 00 коп., а всього 13537020 грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Отже, також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачені в дохід держави судовий збір в сумі 6890 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 625, 1046, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 10,11, 58, 60, 88, 208, 212-215, 218, 226 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики та неустойки у зв'язку з не виконанням грошового зобов'язання задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість в сумі 13537020 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 6890 грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

До суду може бути подана апеляційна скарга на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні при його оголошенні протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Н.О. Яровенко