Справа № 466/6494/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2016 року Шевченківський районний суд м.Львова

у складі : головуючого-судді Білінської Г.Б.

при секретарі Дмитришин Н.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої Львівської державної нотаріальної контори про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним ,

в с т а н о в и в

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом,у якому просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане після смерті ОСОБА_3 08.12.2014 р. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке було посвідчене 27 грудня 2002 р. державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори, і яке було зареєстровано у реєстрі за № 3-3528 ОСОБА_1, стала власником частини приміщень житлового будинку № 40 , що знаходиться на вул. Льняній в м. Львові , а саме: коридору, площею 5,2 кв.м., позначеного на плані 1-1; житлової кімнати, площею 7,5кв.м., позначеній на плані 1-2; житлової кімнати, площею 16,3кв.м., позначений на плані 1-3; кухні, площею 10,9кв.м., позначеній на плані 1-4; вбиральні, площею 1,1кв.м., позначеній на плані 1-5.Крім того, відповідно до вказаного Свідоцтва позивачка стала власницею господарських будівель, які належать до будинку, а саме: цегляного сараю, позначеного на плані літерою Б і металевого гаражу, позначеного на плані літерою Д. У відповідності до умов заповіту та на підставі свідоцтва ОСОБА_3 набула у власність: житлову кімнату, площею 14,3кв.м., позначену на плані 1-6; житлову кімнату, площею 16,7кв.м., позначену на плані 1-7; коридор, площею 12,6кв.м., позначений на плані І.

30 квітня 2014 року ОСОБА_3 померла. У квітні місяці 2016 року зі слів доньки ОСОБА_3 І ОСОБА_2 позивачка дізналась, що після смерті матері вона успадкувала господарські будівлі, що знаходяться біля будинку, та предявила свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке б посвідчене 08 грудня 2014 року державним нотаріусом Третьої Львівсь державної нотаріальної контори, і яке було зареєстровано у реєстрі за № 6-713. Позивачка вважає, що спірне свідоцтво є незаконним і підлягає визнанню недійсним, оскільки у ньому безпідставно збільшена кількість спадкового майна , та таке порушило її майнові права.

У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та дали пояснення, аналогічні змісту позову.

Представ відповідачки позов заперечив та пояснив, що видане на ім.я ОСОБА_2 свідоцтво на про право на спадщину ,видане після смерті ОСОБА_3 , жодним чином не порушує права позивачки, оскільки слова „разом із частиною приналежних до нього господарських будівель та споруд , які відносяться до обєму спадкового майна, на яке видано свідоцтво відповідачці , стосуються підвалів, та цегляної вбиральні , які перебували у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.12.2002 р.

Заслухавши доводи сторі, вивчивши матеріали цивільної справи та копії спадкових справ, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до cm. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі cm. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, і належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок йс смерті. Аналіз цивільного законодавства в контексті права на спадкування свідчить, і успадковуються виключно ті права і обов'язки, які виникли та належали спадкодавцеві, а третій особі, ще за життя; до складу спадщини входять права та обов'язки, якими волос саме спадкодавець.

Відповідно до ч. 1 cm. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому.

З оглянутої у судовому засіданні копії спадкової справи №829/2002 ,заведеної Третьою Львівською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_4, 27.12.2002 р. державним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно якого ОСОБА_1, стала власником частини приміщень житлового будинку № 40 , що знаходиться на вул. Льняній в м. Львові , а саме: коридору, площею 5,2 кв.м., позначеного на плані 1-1; житлової кімнати, площею 7,5кв.м., позначеній на плані 1-2; житлової кімнати, площею 16,3кв.м., позначений на плані 1-3; кухні, площею 10,9кв.м., позначеній на плані 1-4; вбиральні, площею 1,1кв.м., позначеній на плані 1-5.Крім того, відповідно до вказаного Свідоцтва позивачка стала власницею господарських будівель, які належать до будинку, а саме: цегляного сараю, позначеного на плані літерою Б і металевого гаражу, позначеного на плані літерою Д.

У відповідності до умов заповіту та на підставі зазначеного свідоцтва ОСОБА_3 набула у власність: житлову кімнату, площею 14,3кв.м., позначену на плані 1-6; житлову кімнату, площею 16,7кв.м., позначену на плані 1-7; коридор, площею 12,6кв.м., позначений на плані І.

Відтак, майно, яке належить ОСОБА_1 на підстаів свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.12.2002 р. , не може входити до складу спадщини інших осіб , і, відповідно, і може перейти у власність іншої особи.

Суд не приймає до уваги покликання представника відповідача, що у оскаржуваному свідоцтві під словами „господарські будівлі та споруди слід розуміти підвали та вбиральня , які перебували у спільному користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ,оскільки такі приміщення не підпадають під визначення господарських будівель, а окрім цього, майно, що перебуває у спільному користуванні співвласників ,не може бути успадкованим в цілому одним спадкоємцем.

Відповідно до п. 4.14. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус зобовязаний перевіряти склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008р. "Про судову практику у справах про спадкування" до таких випадків віднесено порушення прав інших осіб ,допущені при свідоцтва про право на спадщину .

Позивачка просить визнати свідоцтво про право на спадщину від 08.12.2014 р. в цілому. Однак, суд вважає, що до задоволення підлягає вимога про визнання недійсним свідоцтва лише в частині спірного майна спадкування господарських будівель та споруд, приналежних до будинку №40 на вул.. Льняній у м.Львові.

На підставі наведеного, керуючись ст..ст. 10,62,213-215, 218,209 ЦПК України ст.ст. 1216, 1218, 1236 та 1301 ЦК України,суд

вирішив:

позов задовольнити частково.

Визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане після смерті ОСОБА_3 08.12.2014 р. державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори, зареєстроване в Реєстрі за №6-713 на ім.я ОСОБА_2 ,в частині спадщини, на яку видане свідоцтво,виключивши із спадкового майна ,зазначеного у Свідоцтві ,господарські будівлі та споруди, приналежні до 1/2 частини житлового будинку №40 на вул..Льняній у м.Львові.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м.Львова протягом десяти днів.

Суддя ОСОБА_6