Ухвала

іменем україни

10 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до комунального закладу Київської обласної ради «Ржищівський археолого-краєзнавчий музей» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою комунального закладу Київської обласної ради «Ржищівський археолого-краєзнавчий музей» на рішення апеляційного суду Київської області від 07 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до комунального закладу Київської обласної ради «Ржищівський археолого-краєзнавчий музей» (далі - КЗКОР «Ржищівський археолого-краєзнавчий музей») про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що перебував із відповідачем у трудових відносинах, проте наказом № 48 від 18 березня 2015 року його було незаконно звільнено з посади оператора малолітражного котла.

Рішенням Ржищівського міського суду Київської області від 03 вересня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 07 жовтня 2015 року зазначене рішення районного суду скасовано й позов задоволено.

Скасовано наказ КЗКОР «Ржищівський археолого-краєзнавчий музей» № 48 від 18 березня 2015 року про звільнення ОСОБА_1

Поновлено ОСОБА_1 на посаді оператора малолітражного котла КЗКОР «Ржищівський археолого-краєзнавчий музей» з 31 березня 2015 року.

Стягнуто з КЗКОР «Ржищівський археолого-краєзнавчий музей» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 15 250 грн 70 коп.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі КЗКОР «Ржищівський археолого-краєзнавчий музей» просить рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції, яке було помилково скасовано, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню виходячи з наступного.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 21 КЗпП Українитрудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За правилами ч. 1 ст. 23 КЗпП Українитрудовий договір може бути таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Судом установлено, що ОСОБА_1 працював у відповідача на посаді завідуючого відділом з господарської роботи.

Згідно з наказом № 119 від 23 жовтня 2014 року, у зв'язку з початком опалювального сезону та відповідно до заяви ОСОБА_1, позивача було звільнено з посади завідуючого відділом з господарської роботи та з 01 листопада 2014 року переведено на посаду оператора по обслуговуванню газового котла.

Наказом № 48 від 18 березня 2015 року ОСОБА_1 звільнено з посади малометражного газового котла у зв'язку з закінченням опалювального сезону з 01 квітня 2015 року на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Наказом № 90 від 30 червня 2015 року до наказу № 48 внесено виправлення замість п. 1 ст. 36 КЗпП України зазначено п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Згідно акта № 6 від 13 травня 2015 року ОСОБА_1 відмовився від ознайомлення з наказом про звільнення № 48.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України передбачено, що підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

За правилами ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ч. 3 ст. 235 КЗпП Українипри винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином, установивши, що жодного трудового договору на визначений строк або такого трудового договору, що укладається на час виконання певної роботи. між позивачем і відповідачем не укладалося, оскільки наказ про переведення позивача на посаду оператора малометражного газового котла не містить жодної вказівки на укладення трудового договору на підставі ч. 3 ст. 23 КЗпП (на час виконання певної роботи), крім того, у відповідній заяві ОСОБА_1 не просив про укладення жодного строкового договору, а відтак наявні між ним та роботодавцем трудові правовідносини були врегульовані безстроковим трудовим договором, що укладений на невизначений строк (п. 1 ч. 1 ст. 23 КЗпП), суд апеляційної інстанції дійшов вірного й обґрунтованого висновку про незаконність звільнення позивача на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Зазначені висновки суду відповідають обставинам справи й узгоджуються з нормами матеріального права.

При цьому, судом апеляційної інстанції дотримані вимоги цивільного процесуального закону, всебічно, повно й об'єктивно з'ясовані обставини справи та надана їм належна оцінка.

Також апеляційним судом вірно визначено період вимушеного прогулу й розмір середнього заробітку, що підлягає стягненню на користь позивача на підставі довідки КЗКОР «Ржищівський археолого-краєзнавчий музей» № 38 від 02 вересня 2015 року.

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги КЗКОР «Ржищівський археолого-краєзнавчий музей» не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Таким чином, підстав для скасування оскаржуваного рішення апеляційного суду немає, оскільки висновки суду щодо задоволення позову зроблені вірно.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргукомунального закладу Київської обласної ради «Ржищівський археолого-краєзнавчий музей» відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 07 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

Т.П.Дербенцева

Д.О.Остапчук

В.О.Савченко