Справа № 755/4576/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого - судді: Астахової О.О.

при секретарях: Швидкій Л.В., Лавриненко Н.С.

за участю:

позивача ОСОБА_1, представника позивача - адвоката Мурашова А.Ю.

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника Мурашова Андрія Юрійовича до Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Представник позивача звернувся з позовом до суду у якому просить скасувати наказ НАК «Нафтогаз України» від 11.02.2016 року № 45-Кпро звільнення ОСОБА_1 з посади заступника директора департаменту матеріального, господарського та інформаційно-технічного забезпечення "НАК «Нафтогаз України»; поновити позивача на посаді заступника директора департаменту матеріального, господарського та інформаційно-технічного забезпечення в НАК «Нафтогаз України»; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди - 60 000,00 грн.

Мотивуючи вимоги тим, що з 2006 року позивач працював у НАК «Нафтогаз Україна» на керівних посадах.Наказом №99-К від 04.05.2011 року він був призначений на посаду заступника директора департаменту матеріального, господарського та інформаційно-технічного забезпечення НАК «Нафтогаз Україна».

Наказом керівника НАК «Нафтогаз Україна» від 05.02.2015 р. №42-К ОСОБА_1 було незаконно звільнено з посади з 14.02.2015 року. За рішенням Дніпровського районного м. Києва від 03.06.2015 р. цей наказ скасовано.

Наказом в. о. голови правління НАК «Нафтогаз Україна» від 14.08.2015 р. № 228-К ОСОБА_1 поновлено на посаді та прийнято рішення попередити його про наступне звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва та праці, обумовленими ліквідацією департаменту матеріального, господарського та інформаційно-технічного забезпечення відповідача.

Наказом керівника НАК «Нафтогаз Україна» від 11.02.2016 р. №45-К ОСОБА_1 звільнено з посади заступника директора департаменту матеріального, господарського та інформаційно - технічного забезпечення з 12.02.2016 року. У видану трудову книжку внесено №22 від 12.02.2016 р. про звільнення у зв'язку зі скороченням штату. Проведено частковий розрахунок на день звільнення.

Правовою підставою звільнення в наказі визначено п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

Своє звільнення позивач вважає незаконним з підстав порушення відповідачем статей 40, 42, 49-2 КЗпП України, оскільки відповідачем не були йому запропоновані інші посади відповідної професії та спеціалізації відповідача, а також будь-яка інша робота в компанії за період часу з моменту попередження про наступне вивільнення до дати його звільнення, на які б він погодився з огляду на те, що він є єдиною працюючою особою в сім'ї і на його утриманні перебувають дружина і двоє неповнолітніх дітей.

З підстав, передбачених статтями 40, 42, 49-1, 231-233, 235, 237 , 237-1 КЗпП України, позивач просить поновити його на роботі, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду, яку він оцінює у 60 000 грн. і обґрунтовує душевним болем, якого він зазнав внаслідок приниження з боку відповідача під час звільнення, втратою засобів існування, зміною способу життя та необхідністю захищати свої права і шукати роботу в той час, як були працевлаштовані навіть його колишні підлеглі.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснив, що після зміни керівництва в компанії почався ряд звільнень з урахуванням власних принципів нового керівництва щодо кадрової політики.

Вперше він був звільнений з посади заступника директора департаменту матеріального, господарського та інформаційно - технічного забезпечення відповідно до наказу "НАК "Нафтогаз України" від 05.02.2015 р. №42-К з 14.02.2015 року.

На підставі судових рішень, відповідачем видано наказ № 228-к від 14.08.2015 року, яким поновлено його з 15.02.2015 року на посаді заступника директора департаменту матеріального, господарського та інформаційно - технічного забезпечення, виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу та у зв»язку зі змінами в організації виробництва і праці, обумовленими ліквідацією наказом від 04.12.2014 року № 436 Департаменту матеріального, господарського та інформаційно - технічного забезпечення, у встановленому трудовим законодавством порядку уповноважено Департамент управління персоналом попередити його про наступне вивільнення.

Разом з тим, йому не було запропоновано відповідачем всі вакансії наявні на підприємстві, хоча він неодноразово звертався до "НАК ""Нафтогаз України" з проханням надати весь перелік наявних вакантних посад на підприємстві. Крім того, відповідачем пропонувались виключно декретні посади, що враховуючи практику компанії передбачало передчасний вихід працівника на роботу та відповідно одночасне звільнення позивача.

Отримавши запрошення на засідання профспілкового комітету, членом якого він являється, він з'явився на засідання, надав пояснення щодо того, що не зважаючи на його письмові заяви йому не надали повний перелік вакантних посад на підприємстві, звернув увагу на те, що інформація про наявність вакантних посад не розголошується та не була у вільному доступі, а також на засіданні профспілки повідомив, що має на утриманні двох неповнолітніх дітей і непрацюючу дружину, у зв»язу із чим вирішення питання про надання згоди на його звільнення було відкладено.

У період його лікування, що підтверджується листками непрацездатності, профспілковий комітет надав згоду на його звільнення, яка є необґрунтованою.

Позивач звернув увагу суду, що ні відмови ні згоди на його працевлаштування у НАК «Нафтогаз Україна» після повідомлення про вивільнення він не надавав, а враховуючи чисельні письмові заяви до відповідача з проханням надати усі наявні вакантні посади, очікував їх перелік.

Проте, наказом НАК «Нафтогаз України» від 11.02.2016 року № 45-Кйого було звільнено з посади заступника директора департаменту матеріального, господарського та інформаційно-технічного забезпечення у зв»язку із скороченнм штату.

Також, зазначив, його звільнення було проведено без врахування пільг, переваг і гарантій, які приймаються до уваги при вирішенні питання прийому на роботу, зокрема освіту, кваліфікацію, наявний у нього досвід роботи на керівних посадах у НАК «Нафтогаз Україна», а також той факт, що він є єдиним працюючим в сім»ї, і внього на утриманні перебувають дружина з двома неповнолітніми дітьми.

Крім того, повідомлення про звільнення було прийнято одночасно із його поновленням на роботі, що не відповідає діючим нормам трудового законодавства.

Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що відповідачем не надані докази того, що з моменту попередження про звільнення до фактичної дати звільнення ОСОБА_1 не було запропоновано не тільки вакантних на підприємстві посад відповідної професії та спеціалізації, а й всієї іншої роботи на підприємстві, на переведення на яку ОСОБА_1 міг погодитись.

Зазначив, що поновлення ОСОБА_1 на раніше займаній посаді до штатного посадового розпису "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" посади заступника директора Департаменту матеріального, господарського та інформаційно- технічного забезпечення власником підприємства не вводилось, відповідного наказу не видавалось, на посаді позивача було табельовано разом з іншими працівниками департаменту, що вказує на штучний мотив для його звільнення, оскільки станом на 14.08.2015 року Департаменту матеріального, господарського та інформаційно-технічного забезпечення "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" фактично не було ліквідовано і передбачених наказом від 04.12.2014 року №436 змін в організації виробництва, які потребували б звільнення ОСОБА_1 не відбулось. Вказані обставини доводить наданими відповідачем суду доказами - витягом з табелію обліку робочого часу працівників Департаменту матеріального, господарського та інформаційно-технічного забезпечення "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за 2015-2016 рік, де в різні періоди значатся працюючими крім позивача ще декілька посадових осіб.

Відповідно до наданого відповідачем витягу зі штатно-посадового розпису та публічних оголошень відповідача в мережі Інтернет, кількість вакантних посад на підприємстві, які могли бути запропоновані позивачеві складає понад 20 вакансій. Наголосив, що від переведення на іншу роботу за вказаними вакантними посадами ОСОБА_1 не відмовлявся.

Повідомив, що відповідачем визнано в суді, що вказані роботи для переведення ОСОБА_1 не пропонувались, проте відповідачем ніяк не доведено, що за рівнем освіти, кваліфікації, спеціалізації та досвідом роботи він не міг займати ці посади. Твердження ОСОБА_1 про відповідність його фахового рівня кваліфікаційним вимогам по цих посадах, які власником не порівнювались, не співставлялись і не вирішувались, в суді відповідачем не спростовано.

Крім того вказує, що відповідачем при звільненні не встановлено чи користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі. Так нявності передбачених законодавством про працю пільг та переваг ні адміністрацією ні профспілковим органом власника не визначалось, не перевірялось, не порівнювалось, не оцінювалось і в основу рішення про звільнення не покладалось. Це питаня жодною посадовою особю відповідача не з'ясовувалось, відповідного всновку не складалось і особі, яка підписала наказ про звільнення, не доповідалось та в обґрунтування наказу не покладалось.

Внаслідок незаконного повторного звільнення з роботи без надання пільг, переваг та додержання гарантій, питання про які власником ніяк не вирішувались, а профспілковим органом при наданні дозволу на звільнення, взагалі не розглядалось та ніяк не оцінювалось, позивач невимовно тяжко страждав, втратив засоби існування та у зв»язку з вимушеною зміною способу життя і повторною необхідністю захищати свої права в суді та вимушеністю шукати роботу переніс емоційне напруження, що тягне за собою в своїй сукупності психологічний дискомфорт і моральні переживання, які він оцінює у 60 000,00 грн.

З огляду на наведені ними обставини, позивач та його представник просили задовольнити позов.

Представники відповідача проти заявлених позовних вимог заперечували, посилаючись на те, що в НАК «Нафтогаз Україна» були проведенні зміни в організації виробництва і праці, а саме - скорочення штату працівників, наслідком якого є скорочення посад.

Обставина ліквідації департаменту матеріального, господарського та інформаційно - технічного забезпечення, на посаді заступника якого позивача було поновлено підтверджується судовими рішеннями першої і другої інстанцій у справі №22-ц/796/9291/2015, а відтак не потребує доказування.

На підставі наказу від 14.08.2015 №228-К «По особовому складу», окрім іншого, позивача було поновлено з 15.02.2015 року на посаді заступника директора департаменту матеріального, господарського та інформаційно - технічного забезпечення та доручено Департаменту управління персоналом та соціальної сфери у встановленому порядку попередити ОСОБА_1 про наступне вивільнення у зв'язку з скороченням штату, а також на період до переведення його на іншу посаду чи звільнення з роботи у встановленому порядку тимчасово ОСОБА_1 було підпорядковано начальнику Управління матеріального та господарського забезпечення, утвореного у зв'язку з ліквідацією Департаменту матеріального, господарського та інформаційно-технічного забезпечення.

Трудовим законодавством України на роботодавця не покладено обов'язок надсилати поновленому на роботі працівнику копію наказу про поновлення його на роботі чи іншим чином знайомити його з текстом такого наказу. Оскільки рішення суду про поновлення працівника на роботі фактично поновлює трудові правовідносини між позивачем та відповідачем, у поновленого на роботі працівника згідно з ст. 21 КЗпІІ України виникає обов'язок виконувати роботу, визначену умовами трудового договору, що був чинним на момент звільнення його з роботи, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку підприємства. Відповідно, після проголошення рішення суду про поновлення на його роботі працівник має прибути на підприємство у встановлений правилами внутрішнього трудового розпорядку робочий час для виконання своїх трудових обов'язків незалежно від того, чи виконав роботодавець свій обов'язок щодо видання наказу про поновлення на роботі.

Враховуючи зазначене, Компанія ознайомила ОСОБА_1 з наказами від 04.06.2015 року №160-К та від 14.08.2015 року №228-К про поновлення його на роботі в перший день з'явлення його на підприємстві, а саме 10.09.2015. До цього дня ОСОБА_1 не з'являвся на підприємстві та не надавав Компанії свою трудову книжку та інші документи, визначені ст. 24 КЗпП України.

ОСОБА_1було поновлено на виконання рішення суду, одночасно запропонувавши йому іншу роботу, що відповідає його професії, спеціальності, кваліфікації та досвіду роботи.

На попередженні про наступне вивільнення ОСОБА_1 написав прохання надати йому повний перелік вакантних посад, які на той час були в Компанії.

ОСОБА_1 має повну вищу освіту освітньо-кваліфікаційного рівня «спеціаліст» за спеціальністю «менеджмент організацій» та досвід роботи у сфері матеріально-технічного постачання та забезпечення матеріально-технічними ресурсами. Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» пропонувала ОСОБА_1 для переведення його на іншу роботу 10 посад, які відповідали його професії, кваліфікації та досвіду роботи шляхом направлення пропозицій в період з 23.09.2015р. по 07.10.2015 р.

На цих 10-ти пропозиціях ОСОБА_1 зазначив аналогічне прохання про надання переліку всіх вакантних посад, проте по жодній не надав своєї згоди на переведення та не повідомив про свою відмову від пропонованої роботи.

Представники відповідача зазначають, що відповідач вжив всіх можливих заходів щодо переведення позивача на іншу роботу на підприємстві, чим позивач не скористався.

Враховуючи те, що трудовим законодавством України на роботодавця покладено обов'язок пропонувати працівнику іншу роботу, що відповідає його професії, спеціальності, кваліфікації та досвіду роботи, за її наявності, а не обов'язок надати працівнику перелік усіх наявних робіт незалежно від того чи відповідають вони його професії, спеціальності, кваліфікації та досвіду роботи, для обрання працівником серед них тієї, що йому більше подобається, Компанія не мала законних підстав надавати ОСОБА_1 перелік всіх вакантних посад, які існували в Компанії, незалежно від того чи відповідають вони його професії, спеціальності, кваліфікації та досвіду роботи.

Також, керуючись ст. 42 КЗпП України відповідач провів порівняння кваліфікації і продуктивності праці, а також інших обставин, з метою визначення переважного права на залишення на роботі працівників, які виконували відповідні функції та обов'язки.

ОСОБА_1 у ліквідованому Департаменті матеріального, господарського та інформаційно-технічного забезпечення обіймав посаду заступника директора департаменту. Таку ж посаду обіймали ще дві особи: ОСОБА_5 та ОСОБА_6. На іншу роботу з числа осіб, які обіймали посаду«заступник директора департаменту», був переведений ОСОБА_6, який порівняно з ОСОБА_1 має вищий рівень кваліфікації, тобто, відповідно до частини першої ст. 42 КЗпП України - переважне право в залишенні на роботі.

В подальшому, відповідно до вимог ст. 43 КЗпП України, компанією була отримана згода профспілкового органу на розірвання з позивачем трудового договору за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, - у зв'язку із скороченням штату.

При звільненні з роботи позивачу згідно з вимогами ст. 47 КЗпП України у день звільнення було видано трудову книжку та копію наказу про звільнення, додану ним до позовної заяви, проведено розрахунок.

Представники відповідача вважають необґрунтованою і безпідставною вимогу позивача про стягнення моральної шкоди, оскільки ніяких дій, що свідчили б про приниження позивача, відповідачем не вчинялося, доказів моральних страждань позивач не надав, матеріальних змін у способі життя він не мав зазнати, оскільки при звільненні отримав грошові кошти.

З підстав, наведених у письмових запереченнях та наданих в судовому засіданні поясненнях, представники відповідача просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, допитавши свідка ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, приходить до наступного.

Судом встановлено, що Наказом №99-К від 04 травня 2011 року ОСОБА_1 був призначений на посаду заступника директора Департаменту матеріального, господарського та інформаційно-технічного забезпечення компанії.

Наказом НАК «Нафтогаз» № 436 «Про затвердження змін до штатного розпису апарату Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» від 04.12.2014 року ліквідовано Департамент матеріального, господарського та інформаційно-технічного забезпечення. (Т. 1 а.с. 48).

Тобто, мали місце зміни в організації виробництва і праці компанії.

Суд не вправі надавати оцінку правомірності чи доцільності цих змін, оскільки це стосується суто внутрішньої господарської діяльності окремого суб'єкта господарювання і не є предметом доказування у судових спорах.

05 лютого 2015 року, відповідно до наказу №42-К, ОСОБА_1 було звільнено із зазначеної посади - з 09 лютого 2015 року.

Наказом №60-К від 14 лютого 2015 року відповідачем було змінено дату звільнення позивача - з 09 лютого 2015 року на 14 лютого 2015 року.

Підставою звільнення стало скорочення чисельності штату працівників, - п.1) ч. 1 ст.40 КЗпП України.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03.06.2015 року скасовано накази Національної акціонерної компанії «Нафтогаз Україна» «По особовому складу» №42-к від 05.02.2015р. та № 60-к від 14.02.2015р. про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника директора Департаменту матеріального, господарського та інформаційно-технічного забезпечення.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі в Національній акціонерній компанії «Нафтогаз Україна».

Стягнуто з Національної акціонерної компанії «Нафтогаз Україна» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу (з 14.02.2015р. по 03.06.2015р.) 132 769, 12 грн. (Т.1 а.с.38-41).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 16.07.2015 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03.06.2015 року в частині задоволення позовних вимог про скасування наказів про звільнення скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

В іншій частині рішення суду змінено, вказавши, що ОСОБА_1 підлягає поновленню на посаді заступника директора Департаменту матеріального, господарського та інформаційно-технічного забезпечення Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» з 15 лютого 2015 року, а також зменшивши суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу до суми 110 138,02 грн. та суму судового збору до суми 1344,98 грн.

В решті рішення суду залишено без змін.

Наказом НАК «Нафтогаз Україна» від 14.08.2015 №228-К «По особовому складу», окрім іншого, скасовано накази Національної акціонерної компанії «Нафтогаз Україна» «По особовому складу» №42-к від 05.02.2015р. та № 60-к від 14.02.2015р. про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника директора Департаменту матеріального, господарського та інформаційно-технічного забезпечення.

Поновлено позивача з 15.02.2015 року на посаді заступника директора департаменту матеріального, господарського та інформаційно - технічного забезпечення та доручено Департаменту управління персоналом та соціальної сфери у встановленому порядку попередити ОСОБА_1 про наступне вивільнення у зв'язку з скороченням штату, а також на період до переведення його на іншу посаду чи звільнення з роботи у встановленому порядку.

Тимчасово ОСОБА_1 було підпорядковано начальнику Управління матеріального та господарського забезпечення, утвореного у зв'язку з ліквідацією Департаменту матеріального, господарського та інформаційно-технічного забезпечення ОСОБА_7 (Т. 1 а.с.50,51).

31.08.2015 року НАК «Нафтогаз» направила лист на адресу позивача, який останній отримав 03.09.2015 року, з проханням надати трудову книжку для здійснення запису про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника директора Департаменту матеріального, господарського та інформаційно-технічного забезпечення та повідомити про намір продовження трудових взаємовідносин з Компанією. ( Т. 1 а.с. 52,53).

У період з 16.09.2015р. по 07.10.2015 р. НАК «Нафтогаз» надавало, а позивач отримував попередження про наступне його вивільнення з посади заступника директора Департаменту матеріального, господарського та інформаційно-технічного забезпеченняіз пропозиціями переведення на наступні посади:

- провідного фахівця Відділу розвитку нафтової галузі та нормативного убезпечення Управління обліку нафти і нафтопродуктів та логістики за строковим трудовим договором на період відпустки для догляду за дитиною, яка потребує домашнього догляду ОСОБА_8, до дня фактичного виходу її на роботу, але не пізніше 19 жовтня 2015 року, з посадовим окладом 7 700 грн.;

- головною фахівця Відділу управління ризиками фінансово-господарської діяльності Управління економічної та інформаційної безпеки Департаменту економічної, промислової, інформаційної безпеки та управління ризиками за строковим трудовим договором на період проходження військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_9, до дня фактичного виходу його на роботу, але не пізніше 9 лютого 2016 року, з посадовим окладом 11 540 грн.;

- головною фахівця Відділу організації внутрішнього аудиту Компанії Управління координації внутрішнього фінансового контролю Департаменту внутрішнього аудиту за строковим трудовим договором на період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ОСОБА_10, до дня фактичного виходу її на роботу, але не пізніше 14 квітня 2018 року, з посадовим окладом 11 540 гри. на місяць;

- головного фахівця Відділу супроводу кредитних договорів та договорів застави Управління позичкового капіталу Казначейського департаменту за строковим трудовим договором на період відпустки для догляду за дитиною, яка потребує домашнього догляду ОСОБА_11, до дня фактичного виходу її на роботу, але не пізніше 30 листопада 2015 року, з посадовим окладом 11 540 грн. на місяць;

- головного фахівця Відділу інформаційно-аналітичної роботи та розрахунків попередніх періодів Управління імпорту природного газу з Російською Федерацією та розрахунків Департаменту співробітництва з питань транзиту і постачання природного газу за строковим трудовим договором на період відпустки для догляду за дитиною, яка потребує домашнього догляду ОСОБА_12, до дня фактичного виходу її на роботу, але не пізніше 14 листопада 2015 року, з посадовим окладом 11 540 грн. на місяць;

- головного фахівця Відділу трансфертного ціноутворення Управління обов'язкової звітності за строковим трудовим договором на період відпустки для догляду за дитиною, яка потребує домашнього догляду ОСОБА_13, до дня фактичного виходу її на роботу, але не пізніше 19 січня 2016 року, з посадовим окладом 11 540 грн. на місяць;

- заступника начальника Відділу формування планових розподілів газу Центрального диспетчерського управління Департаменту балансів газу, метрології та обліку газу і нафти за строковим трудовим договором на період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ОСОБА_14, до дня фактичного виходу її на роботу, але не пізніше 16 березня 2016 року, з посадовим окладом 12 990 грн. на місяць;

- головною фахівця Відділу податкового планування Управління податковою

планування та розрахунків Департаменту податковою планування і регуляторної

політики за строковим трудовим договором на період відпустки для догляду за дитиною

до досягнення нею трирічною віку ОСОБА_15, до дня фактичною виходу

її на роботу, але не пізніше 7 жовтня 2016 року, з посадовим окладом 11 540 грн. на

місяць;

- помічника заступника голови правління Служби забезпечення роботи правління за строковим трудовим договором на період відпустки для догляду за дитиною, яка погребує домашнього догляду ОСОБА_16, до дня фактичного виходу її на роботу, але не пізніше 30 листопада 2015 року, з посадовим окладом 14 430 грн. на місяць;

головного фахівця Відділу податковою планування Управління податкового планування та розрахунків Департаменту податковою планування і регуляторної політики за строковим трудовим договором на період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ОСОБА_17, до дня фактичного виходу її на роботу, але не пізніше 15 листопада 2017 року, з посадовим окладом 11 540 грн. на місяць.(Т. 1 а.с. 54-63).

Як було встановлено у судовому засіданні та не заперечувалось сторонами, своєї згоди або відмови від запропонованих посад ОСОБА_1 не надавав.

За даними витягу з протоколу № 17 засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації НАК «Нафтогаз України» від 10.02.2016 року надано згоду на розірвання трудового договору з ОСОБА_1, заступником директора Департаменту матеріального, господарського та інформаційно-технічного забезпечення, за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв»язку із скороченням штату працівників. ( Т.1 а.с. 68,69).

Таким чином, відповідно до вимог ст. 43 КЗпП України та статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» відповідачем було отримано згоду профспілкового комітету - первинної профспілкової організації НАК «Нафтогаз України», членом якої є позивачна розірвання трудового договору з ОСОБА_1

Наказом "НАК "Нафтогаз України " від 11.02.2016 р. №45-К ОСОБА_1 звільнено з посади заступника директора департаменту матеріального, господарського та інформаційно - технічного забезпечення з 12.02.2016 року. (Т.1 а.с. 74 а).

Підставою звільнення стало скорочення чисельності штату працівників, - п.1) ч. 1 ст.40 КЗпП України.

Суд не приймає до уваги посилання позивача, що всі запропоновані йому посади були тимчасовими, з огляду на те, що були вакантними на період або відпустки по догляду за дитиною, або на період проходження військової служби за призивом під час мобілізації, що зумовлювало у подальшому його звільнення у випадку виходу працівників на роботу, оскільки законодавець не встановлює будь- яких обмежень з означених підстав, а передбачає лише обов»язок власника запропонувати працівнику наявну на підприємстві роботу із числа вакантних посад, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, тощо, у випадку змін в організації праці.

Суд критично відноситься до тверджень позивача та його представника, що під час засідання профспілкового комітету 10.02.2016 року, останнім не було враховано пояснення позивача, зокрема щодо перебування на його утриманні дружини та неповнолітніх дітй, відомостей про освіту ОСОБА_1, його кваліфікацію, стаж роботи на керівних посадах, оскільки такі дані не доведені перед судом належними та допустимими доказами.

Разом з тим, суд приймає до уваги що відповідачем не було запропоновано позивачу, як того вимагає положення ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України усі вакантні посади у НАК «Нафтогаз України», які ОСОБА_1 за своєю спеціальністю, кваліфікацією, освітою досвідом, тощо може виконувати.

Як убачається із досліджених судом попереджень - у кількості 10-ти, вони видавались позивачу періодично: 16.09.2015 р., 23.09.2015 р., 24.09.15 р., 25.09.15 р., 28.09.15 р., 29.09.15 р., 30.09.15 р., 01.10.15 р., 05.10.15 р, 07.10.15 р., заяви ОСОБА_1 про надання усього списку ваканцій не було задоволено. Мотивів стороною відповідача з цього приводу не наведено.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно із п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1,2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник є таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст.40 , ч. 3 ст.49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 492 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Саме така правова позиція викладена Верховним Судом України за результатом розгляду справи №6-40цс15 (у постанові від 01.04.2015р.).

Відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Проте, як було встановлено у судовому засіданні за переліком наданим стороною відповідача вакантних посад їх було понад двадцять, а пропонувалось позивачу десять.

Крім того, суд погоджується з доводами представника позивача, що ОСОБА_1 при кожному його попередженні відповідачем мав лише часткову та обмежену пропозицію роботи, з якої у кожний окремий момент пропонування не мав можливості зробити вибору. Оскільки на письмові вимоги позивача відповідачем не надавалась інформація щодо наявності усіх вакантних посад, за якими позивач може виконувати роботу з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Таким чином, ОСОБА_1 був позбавлений права обрати з усіх вакантних посад наявну на підприємстві роботу для надання своєї згоди на переведення.

Суд приймає до уваги посилання представника відповідача ОСОБА_4, що свідоцтво про освітній кваліфікаційний рівень знань англійської мови позивача, було отримано ОСОБА_1 після наказу про його звільнення, а тому пропозиції вакантних посад, які потребують досконалого знання англійської мови йому не пропонувались.

Разом з тим, виходячи з переліку посад за відомостями про посади НАК «Нафтогаз України» які були вакантними в період попередження ОСОБА_1 про наступне вивільнення (16.09.2015) до дня звільнення його з роботи (12.02.2016) включно, є посади, які не потребували знання англійської мови, були вакантними у період вивільнення позивача, але при цьому йому не пропонувались. Зокрема, як зазначив позивач посадазаступника начальника відділу тарифів з постачання і транспортуванян енергоносіїв; заступника начальника відділу аналізу фінансових порушень управління координації внутрішнього фінансового контролю, посадові обов'язки якого повністю відповідають характеру попередньої роботи ОСОБА_1;головного фахівця відділу майнових відносин та інвестиційної діяльності департаменту майнових та корпоративних відносин, тощо (Т. 2 а.с. 36-39).

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Належних та допустимих доказів того, що освіта, кваліфікація та досвід позивача не відповідала жодній із 25 вакантних посад суду надано не було.

Таким чином, відповідач суду не довів, що він належним чином виконав вимоги ч.2 ст.40 , ч. 3 ст.49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника.

За таких підстав суд приходить до висновку, що звільнення позивача з роботи відбулось з порушенням вимог чинного законодавства, а тому ОСОБА_1 підлягає поновленню на роботі в НАК «Нафтогаз України» на посаді заступника директора Департаменту матеріального, господарського та інформаційно-технічного забезпечення НАК «Нафтогаз України» з 15 лютого 2016 р. (13.02.2016 р. та 14.02.2016 року є вихідними днями).

Позовні вимоги щодо скасування наказу НАК «Нафтогаз України» №45-к від 11.02.2016 р. задоволенню не підлягають, оскільки чинним законодавством України, яким регулюються трудові правовідносини, визначено, що видача та скасування наказів відноситься виключно до компетенції власника або уповноваженого ним органу, а до повноважень суду належить перевірка їх законності.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різницю в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Розмір відшкодування за час затримки, здійснюється судом відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати № 100, від 08.12.1995 року, затвердженого Кабінетом Міністрів України та виходячи з даних довідки НАК «Нафтогаз України» від 06.09.2016 року № 9-403-Д, правильність якої перевірена судом. (Т.2 с. 28).

ОСОБА_1 був звільнений 12.02.2016 року. Середньомісячна заробітна плата позивача станом на 12.02.2016 року складає 18 870,00 грн.

Кількість робочих днів грудня місяця 2015 року - 23, січня місяця 2016 - 19 днів. Середньомсячне число робочих днів - 21 день (23+19):2; середньоденна заробітна плата - 898,57 грн. ( 18 870,00 грн. :21 день).

Так, кількість робочих днів вимушеного прогулу з 13.02.2016 р. по 23.11.2016 р. становить: лютий 2016 р. - 11 днів; березень -22; квітень - 21; травень - 19; червень - 19; липень - 22; серпень - 22; вересень - 22; жовтень - 20; листопад - 17 та складає 195 днів.

За таких обставин сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 175 221,15 грн. (195 днів х 898,57 грн.)

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, то суд не знаходить їх обґрунтованими і доведеними та погоджується з доводами представників відповідача, якими вони заперечують проти даних вимог.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 суду показав, що він являється начальником Управління матеріального та господарського забезпечення, утвореного у зв'язку з ліквідацією Департаменту матеріального, господарського та інформаційно-технічного забезпечення. Позивач після поновлення на роботі був йому підпорядкований. В свою чергу він забезпечив ОСОБА_1 робочим місцем за адресою: м. Київ, вул. Гонти,3 та надав йому кабінет в якому знаходився стіл, стілець. Осіб у підпорядкуванні позивача не було.

Крім того, як було встановлено судом, позивач не перебував на робочому місці у період з 04.11.2015 року по 05.02.2016 року на підставі листків непрацездатності, які за даними виконавчої Дирекціі Фонду соціального страхування з тимчасової непрацездатності від 16.02.2016 №5.1-31-196 та Київського міського відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової непрацездатності від 24.02.2016 №712-08 були визнані необґрунтованими. (Т. 1 а.с.81-83).

Належних доказів того, що порушення прав позивача призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають додаткових зусиль для організації свого життя позивачем суду не надано.

Як зазначається у Рішеннях Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі «Перна проти Італії», від 09 лютого 2007 року «Білуха проти України», - в окремих випадках визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, завдану особі.

А відтак, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд виходить з положень ст. 88 ЦПК України, а тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 752,21 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 5-1, 40, 42, 43 , 49-2, 235, 237-1 КЗпП України , ст. ст. 4, 10, 11, 57-61, 79, 88, 208-209, 212-215, 218, 222, 223, 294, 367 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 в особі представника Мурашова Андрія Юрійовича до Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди- задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника директора Департаменту матеріального, господарського та інформаційно-технічно забезпечення Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» з 15 лютого 2016 року.

Стягнути з Національної акціонерної компанії «Нафтогаз Україна» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.02.2016 р. по 23.11.2016 року у розмірі 175 221,15 грн. (сто сімдесят п»ять тисяч двісті двадцять одна гривня ) 15 копійок.

Стягнути з Національної акціонерної компанії «Нафтогаз Україна» в дохід держави судовий збір в розмірі 1 752,21 грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць.

В іншій частині - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва, шляхом подання апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя