Справа № 362/7545/15-ц Головуючий у І інстанції Орда О. О.
Провадження № 22-ц/780/1840/16 Доповідач у 2 інстанції Кашперська Т. Ц.
Категорія 38 22.03.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

22 березня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Семиволос І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Глевахівської селищної ради Київської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до Глевахівської селищної ради Київської області, в якому просила визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними господарськими спорудами за адресою АДРЕСА_1

Заявлений позов мотивувала тим, що рішенням Глевахівської селищної ради № 72 від 30 березня 1989 року ОСОБА_4 було виділено земельну ділянку пл. 0,10 га. та надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку та господарських споруд в АДРЕСА_1; ОСОБА_4 не земельній ділянці на підставі відповідних дозволів розпочав будівництво житлового будинку. 29 жовтня 1993 року на підставі договору дарування ОСОБА_5 стала власником незакінченого будівництвом житлового будинку готовністю 73 %. Відповідно до довідки Глевахівської селищної ради від 02 листопада 2015 року будинок був побудований (закінчений будівництвом) у 2003 році. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 померла, після її смерті відкрилася спадщина, яка складалася в тому числі з зазначеного житлового будинку з надвірними спорудами. Свідоцтво про право на спадщину на даний будинок не було видано нотаріусом в зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Позивач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просила скасувати рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2016 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що до 01 січня 2004 року відносини права власності регулювалися ЦК УРСР 1963 року та Законом України «Про власність». Виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Посилалася на лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», згідно якого у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в установленому законом порядку до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення своїх спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Відповідач Глевахівська селищна рада направила до суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги визнала та просила апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам не відповідає.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що рішенням виконавчого комітету Глевахівської селищної ради від 30 березня 1989 року ОСОБА_4 виділено з вільного земельного фонду земельну ділянку розміром 0,10 га. по АДРЕСА_1 під забудову індивідуального жилого будинку та господарських будівель.

29 жовтня 1993 року ОСОБА_5 набула право власності на незакінчений будівництвом житловий будинок по АДРЕСА_1, готовність якого 73 %, на підставі договору дарування.

18 листопада 2011 року ОСОБА_5 склала заповіт на ім'я ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7 на все своє майно.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 померла. 20 червня 2015 року ОСОБА_2 звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, інші спадкоємці відмовилися від спадщини на користь ОСОБА_2

Згідно архівної довідки КП КОР «Західне бюро технічної інвентаризації» від 16 липня 2015 року № 556, станом на 31 грудня 2012 року право власності на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 не зареєстровано на ім'я ОСОБА_5, а зареєстроване на ім'я ОСОБА_4

Постановою приватного нотаріуса Васильківського районного нотаріального округу від 06 жовтня 2015 року відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок в зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів.

02 листопада 2015 року виконавчим комітетом Глевахівської селищної ради складено довідку № 639/02-22 про те, що за наявною інформацією та враховуючи подані документи, а саме технічний паспорт на житловий будинок АДРЕСА_1 та договори на постачання природного газу та електропостачання, житловий будинок за вищевказаною адресою побудовано в 2003 році.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відмовляючи позивачу ОСОБА_2 в задоволенні заявлених позовних вимог про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, суд першої інстанції виходив із того, що будівництво спірного будинку проводилось відповідно до вимог чинного законодавства, однак за життя ОСОБА_5 незакінчений будівництвом будинок в експлуатацію не здала і право на новостворену нерухомість не зареєструвала, отже в неї за життя не виникло право на спірний будинок як на об'єкт нерухомого майна, тому до складу спадщини після її смерті таке право не входить, а входять лише її права та обв'язки як забудовника.

Із даними висновками колегія суддів не може погодитися, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення.

Відповідно до частини першої ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Відповідно до ст. 128 ЦК УРСР, що діяв на час отримання за договором дарування ОСОБА_5 будинку, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відтак, виникнення права власності на будинок у спадкоємця ОСОБА_5 не залежало від реєстрації нерухомого майна органами бюро технічної інвентаризації.

Постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 1 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року»).

Таким чином, ОСОБА_5 мала всі законні підстави для придбання 29 жовтня 1993 року незакінченого будівництвом спірного житлового будинку, який згідно із вимогами чинного законодавства був об'єктом цивільних прав.

Виходячи із роз'яснень, зроблених Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ в листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Отже, оскільки ОСОБА_5 в передбаченому законом порядку за договором купівлі-продажу придбала нерухоме майно без оформлення державної реєстрації на нього, позивач як спадкоємець ОСОБА_5 має право на оформлення своїх спадкових прав, в чому судом першої інстанції їй було безпідставно відмовлено.

За таких обставин рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є підставами для його скасування із ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до Глевахівської селищної ради Київської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.