АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/304/16 Справа № 758/6007/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Демидова С. О. Доповідач - Єлізаренко І.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Єлізаренко І.А.

суддів - Гайдук В.І., Калиновського А.Б.

за участі секретаря - Гулієва М.І. о

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про повернення незаконно списаних коштів та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про повернення незаконно списаних коштів та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилалася на те, що з 01 березня 2013 року вона працює у Київському міському правобережному центрі для ВІЛ-інфікованих дітей та молоді на посаді фахівця із соціальної роботи та отримує заробітну плату на картку, яка була відкрита у ПАТ КБ «Приватбанк». Через декілька місяців вона почала отримувати заробітну плату не в повному обсязі, в зв'язку з чим звернулася до бухгалтерії за місцем своєї роботи, де підтвердили перерахунок заробітної плати в повному обсязі. Після чого вона звернулася до відділення ПАТ КБ «Приватбанк», на що отримала письмову відповідь, згідно якої банком проводиться відрахування 50% заробітної плати з її зарплатної карти в рахунок погашення її заборгованості за кредитним договором №DNH4KP26340297 від 04 травня 2006 року та кредитним договором №KRKRF від 02 січня 2007 року без її її згоди. Вважає, що такі дії банку є незаконними, тому просила визнати дії ПАТ КБ «ПриватБанк» незаконними, стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь незаконно списані з її картки грошові кошти у розмірі 5 836 грн. стягнути з банка на її користь 5 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2015 року відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні її позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 листопада 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи 04 травня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № DNH4KP26340297, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 1 298 грн. 70 коп., зі сплатою за користування відсотків у розмірі 2,09 % на місяці на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 05 травня 2008 року (а.с.5, 106, 107).

Також, 02 січня 2007 року між позивачем ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір №KRKRF, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі та 1 472 грн., зі сплатою за користування відсотків у розмірі 0,42 % на місяці на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 01 січня 2008 року (а.с.6, 89, 97).

Згідно довідки, наданої ПАТ КБ «ПриватБанк» від 17 лютого 2016 року, ОСОБА_2 було допущено невиконання умов вищевказаних кредитних договорів, у зв'язку з чим, станом на 17 лютого 2016 року, утворилася заборгованість у загальному розмірі за двома договорами - 56 896 грн. 16 коп. (а.с.126).

З матеріалів справи вбачається з 01 березня 2013 року ОСОБА_2 працює у Київському міському правобережному центрі для ВІЛ інфікованих дітей та молоді на посаді фахівця із соціальної роботи та для отримання заробітної плати позивачем ОСОБА_2 було відкрито зарплатну картку у ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.9).

Звернувшись до суду зі вказаними позовними вимогами 22 травня 2015 року позивач посилалася на те, що банк, без її відома та згоди, проводив списання грошових коштів у період часу з березня 2013 року з її зарплатної карти у рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами (а.с. 1-3, 14).

Як вбачається з матеріалів справи за кредитним договором № DNH4KP26340297 від 04 травня 2006 року та за кредитним договором № KRKRF від 02 січня 2007 року позивач ОСОБА_2 має прострочену заборгованість, в рахунок погашення якої банком було здійснено автоматичне списання коштів для погашення простроченої заборгованості шляхом списання з її зарплатної карти коштів у період часу з березня 2013 року по травень 2015 року у розмірі 2 901 грн. 09 коп. (а.с. 115-120, 125).

Відмовляючи з задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції посилався на те, що позивачем при укладанні кредитних договорів з банком була надана згода на списання коштів з заробітної картки, а тому підстав для задоволення позовних вимог немає, однак, погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 1054 ЦК України, обов'язком Позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Як вбачається із матеріалів справи між позивачем ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено два кредитних договори № DNH4KP26340297 від 04 травня 2006 року та №KRKRF від 02 січня 2007 року, згідно яких позивачу було надано кредитні кошти у розмірі 1 298 грн. 70 коп. та 1 472 коп., відповідно (а.с.5, 6, 97, 106, 107).

Згідно довідки, наданої ПАТ КБ «ПриватБанк» від 17 лютого 2016 року, ОСОБА_2 було допущено невиконання умов вищевказаних кредитних договорів, у зв'язку з чим, станом на 17 лютого 2016 року, утворилася заборгованість у загальному розмірі за двома договорами - 56 896 грн. 16 коп. (а.с.126).

З 01 березня 2013 року позивач ОСОБА_2 працює у Київському міському правобережному центрі для ВІЛ інфікованих дітей та молоді на посаді фахівця із соціальної роботи для отримання заробітної плати позивачем ОСОБА_2 було відкрито заробітну картку у ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.9).

Позивач, звернувшись до суду зі вказаними позовними вимовами, просила стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь незаконно списані з її картки грошові кошти у розмірі 5 836 грн., однак, з наданих банком розрахунків вбачається, що із картрахунку позивача ОСОБА_2 банком в період часу з березня 2013 року по травень 2015 року (період часу звернення позивача до суду) було здійснено автоматичне списання коштів для погашення простроченої заборгованості за вищевказаними кредитними договорами шляхом списання з її зарплатної карти коштів у розмірі - 2 901 грн. 09 коп. (а.с. 115-120, 125).

Статтею 1071 ЦК України передбачено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом.

З матеріалів справи вбачається позивач ОСОБА_2 розпорядження на автоматичне списання коштів з її зарплатної карти на погашення заборгованості за кредитними договорами банку не надавала.

ПАТ КБ «ПриватБанк», проводячи автоматичне списання коштів із зарплатної картки позивача, посилався на п.1.1.3.2.11 Умов та Правил надання банківських послуг, що є невід'ємною частиною договору (а.с.7, 8).

До матеріалів справи представником банку були надані Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», в яких міститься пункт 4.6, згідно якого клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта в межах суми, що підлягає сплаті банку, а також списання грошових коштів з картрахунку, однак, на час укладання з позивачем кредитних договорів - 04 травня 2006 року та 02 січня 2007 року, вищевказані кредитні договори були укладені між позивачем та ЗАТ КБ «ПриватБанк», але Умов та Правил надання банківських послуг саме ЗАТ КБ «ПриватБанк», з яким і було укладено кредитні договори, суду не надано (а.с.110-114).

Із наданих банком Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що позивач ці Умови при укладанні кредитних договорів, не підписувала, доказів на підтвердження того, що позивач ознайомлена з такими Умовами на час укладання кредитних договорів матеріали справи також не місять.

Отже, позовні вимоги позивача в цій частині підлягають частковому задоволенню та з банку на користь позивача повинно бути стягнуто суму в розмірі 2 901 грн. 09 коп., що підтверджується наданими до матеріалів справи доказами, та була списана банком без розпорядження позивача на автоматичне списання коштів з зарплатної картки позивача в період часу з березня 2013 року по травень 2015 року на погашення заборгованості за кредитними договорами, оскільки належних доказів на підтвердження наявності згоди позивача на автоматичне списання таких коштів з її картрахунку у рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами матеріали справи не містять.

Стосовно заявлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 грн. слід зазначити наступне.

Згідно ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача, суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

У п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що спори про відшкодування заподіяної фізичної особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках коли встановлена відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Однак, правовідносини, що виникли між сторонами у даній справі, є договірними, тому відшкодування моральної шкоди, у випадку їх порушення, законом не передбачено.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про повернення незаконно списаних коштів та відшкодування моральної шкоди - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про повернення незаконно списаних коштів та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати дії Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» щодо списання грошових коштів з картрахунку ОСОБА_2 неправомірними.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 неправомірно списані грошові кошти у розмірі 2 901 грн. 09 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді