АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1578/16 Головуючий 1 інст. - Шуліка Ю.В.
Категорія: житлові Доповідач - Котелевець А.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Гуцал Л.В., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Червонозаводського відділу державної міграційної служби у м. Харкові, за участю третьої особи - Служби у справах дітей Червонозаводського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про виселення та зняття з реєстрації,

в с т а н о в и л а:

В жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Червонозаводського відділу державної міграційної служби у м. Харкові, за участю третьої особи - Служби у справах дітей Червоно заводського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про виселення та зняття з реєстрації.

На обґрунтування позивач вказала, що є власницею квартири АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори Куксіним С.Ю. за реєстровим № 2-71.

В даному житлі зареєстровані та фактично мешкають ОСОБА_3 зі своєю донькою ОСОБА_4, чим створюють перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю.

Посилаючись на підстави, передбачені статтею 391 ЦК України, позивач просила виселити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із квартири АДРЕСА_1 та зняти їх з реєстраційного обліку за даною адресою.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 - представник ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, постановити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Зокрема зазначає, що рішення ухвалено без врахування правової позиції, що міститься в постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року № 6-158цс14, яка згідно зі статтею 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Відповідач ОСОБА_3 в запереченнях на апеляційну скаргу просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Червонозаводський відділ державної міграційної служби у м. Харкові, третя особа рішення суду першої інстанції не оскаржили, своїх заперечень на апеляційну скаргу не надали.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 303 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову в повному обсязі, суд першої інстанції вважав, що достатніх та допустимих доказів щодо перешкод у користуванні спірною квартирою не надано; відповідачка з малолітньою донькою оселилися в це житло та проживали там як члени сім'ї колишнього власника ще до набуття позивачем права власності на нього. Вимоги щодо зняття з реєстраційного обліку відносяться до компетенції відповідного державного органу - Державної міграційної служби України. Однак повністю погодитись з таким висновком не можна, оскільки суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи; неправильно застосував норми матеріального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте вказані вимоги закону залишилися поза увагою суду.

Спірною є квартира АДРЕСА_1.

Власником даної квартири був ОСОБА_6 на підставі Довідки № 039 Житлово-будівельного кооперативу «Байкал», виданої 09 червня 1993 року. Право власності ОСОБА_6 зареєстровано Харківським міським бюро технічної інвентаризації 14 червня 1993 року, номер запису 131/56258.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після смерті ОСОБА_6 власником квартири АДРЕСА_1 стала ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори Куксіним С.Ю. за реєстровим № 2-71. Право власності позивача належним чином оформлено (а. с. 7, 10).

Відповідачі були вселені та зареєстровані в спірній квартирі за згодою колишнього власника як члени його сім'ї: ОСОБА_3 - 18 вересня 1996 року, ОСОБА_4 - 10 червня 2004 року. На даний час проживають в квартирі, частково здійснюють обов'язкові платежі за це житло.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, на відповідачах також лежить процесуальний обов'язок доказування своїх доводів і заперечень.

Крім того, у частині 4 статті 60 ЦПК України визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 1 статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Право на користування жилим приміщенням членів сім'ї власника будинку і наймачів регулюється різними нормами. Зокрема, права і обов'язки членів сім'ї власника будинку регулюються статтями 156, 157 ЖК УРСР, а права і обов'язки наймачів - статтями 158-170 ЖК УРСР, а також главою 59 ЦК України.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові № 6-158цс14 від 05 листопада 2014 року, яка згідно зі статтею 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Оскільки ОСОБА_2 на законних підставах набула право власності на спірне житлове приміщення, у якому зареєстровані відповідачі, з припиненням права власності ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, втрачається право власності у членів його сім'ї.

З огляду на це, у суду першої інстанції не було підстав для відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 про виселення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1.

Рішенні суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позову.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржено.

Керуючись статтями 303, 307 ч. 1 п. 3, 309 ч. 1 п. 1, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2015 року змінити.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

ОСОБА_3, ОСОБА_4 виселити з квартири АДРЕСА_1.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає чинності негайно і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Л.В.Гуцал

Р.М.Піддубний