АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/903/16 Справа № 202/1584/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шклярук Д. С. Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

23 лютого 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Рудь В.В., Повєткіна В.В.

при секретарі - Сахарову Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

13 лютого 2015 позивач звернувся до суду із позовом та просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № DNI0GL00000187 від 14 квітня 2008 року, яка станом на 08.12.2014 року становить 51845,17 доларів США.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» - задоволенні.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DNI0GL00000187 від 14 квітня 2008 року в загальному розмірі 51845 доларів США 17 центів (1 135 927,67 грн. по курсу НБУ станом на 13.07.2015 року (100 дол. США = 2191.6483)), яка складається з: заборгованості по кредиту - 46191,24 долари США; заборгованості по процентам за користування кредитом - 2910,17 долари США; заборгованості по комісії за користування кредитом - 56,43 долари США; пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором - 203,17 долари США; штрафу (фіксованої частини) - 16,11 доларів США; штрафу (процентної складової) - 2468,05 доларів США.

Також вирішено питання щодо судових витрат (а.с.49-51).

В апеляційній скарзі апелянт посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с.73-77).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 квітня 2008 року між ЗАТ «Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк», та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № DNI0GL00000187, за умовами якого (п. 1, п. 7) позивач надав відповідачу кредитні кошти в сумі 57122,20 доларів США на наступні цілі: 51500,00 доларів США на придбання нерухомості, 515,00 доларів США на сплату за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 114,45 доларів США на страхування майна, 128,75 доларів США на особисте страхування, 4864,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та порядку визначених п. п. 2.1.3, 2.2.7 кредитного договору, на строк з 14.04.2008 року по 14.04.2028 року (п. 7.1) зі сплатою за користування кредитом процентів із розрахунку 11,04 % річних (0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості) (п. п. 2.2.2, 3.1, 3.2, 7.1 договору).

Позивачем умови договору було виконано, однак боржник своїх зобов'язань належним чином не виконала, в результаті чого станом на 08.12.2014 року утворилася заборгованість у сумі 51845,17 доларів США, яка складається з: 46191,24 доларів США - заборгованості за кредитом, 2910,17 доларів США - заборгованості по процентам за користування кредитом, 56,43 доларів США - заборгованості по комісії за користування кредитом, 203,17 доларів США - пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором, 16,11 доларів США - штрафу (фіксованої частини), 2468,05 доларів США - штрафу (процентної складової).

В забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір поруки від 14.08.2008 року, відповідно умов якого поручитель зобов'язався відповідати перед банком як солідарний із позичальником боржник за належне виконання зобов'язань що випливають із умов кредитного договору (п. п. 1,2,3 договору поруки).

Задовольняючи позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив з того, що відповідачі належним чином не виконували свої зобов'язання у зв'язку із чим станом на 08.12.2014 року виникла заборгованість, яка становить 51845,17 доларів США і яка підлягає солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача.

Вказані висновки суду відповідають нормам матеріального та процесуального права й ґрунтуються на вимогах закону та змісті договорів.

За вимогами ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі дійсно належним чином не виконують зобов'язання щодо повернення кредитних коштів, передбачені договорами та законом, позивач, скориставшись своїм правом вимоги дострокового повернення кредиту, правомірно звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитом, належним чином обґрунтувавши його й надавши відповідний розрахунок.

Підстави для застосування позовної давності та припинення поруки й відповідно відмови у задоволенні позову з цих підстав - відсутні.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставно стягнутої суми заборгованості, оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів про надання кредитних коштів та наявність заборгованості, колегія судді не приймає до уваги, оскільки згідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, а відповідно є обов'язковим для виконання сторонами.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що боржниками з 2008 року по 2014 рік здійснювалися періодичні платежі на виконання кредитного договору.

Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір є правомірним, оскільки його недійсність законом прямо не встановлена та судом він недійсним не визнаний, відповідачами належними та допустимими доказами не спростовано посилання позивача щодо отримання кредитних коштів в зазначеному розмірі, до тепер в повному обсязі згідно умов договору кредитні кошти не повернуті, а тому договір повинен виконуватися, виходячи зі змісту норм матеріального права та з урахуванням умов і змісту самого договору.

У справі, яка переглядається, встановлено, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Відповідачка на момент укладення договору погодилася з запропонованими умовами, не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови протягом тривалого часу.

Відповідачка, в порушення вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, не надала належних та допустимих доказів та не вказав на них під час розгляду справи щодо припинення зобов'язання його виконанням, проведеним належним чином, не спростувала розмір заборгованості, як і не надала доказів на спростування розрахунку, наданого позивачем, а тому суд обґрунтовано стягнув суму заборгованості за договором, згідно розрахунку наданого позивачем, у іноземній валюті, відповідно до ст.. 533 ЦК України та роз'яснень Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладених у п. 12 Постанови № 5 від 30.03.2015 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: