Справа № 202/6501/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06 квітня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

в складі: судді-Бельченко Л.А

при секретарі- Терещук Л.І.,

за участі представника позивача- Ремез К.І.,

відповідачів - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача- Горбачова І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення суми боргу,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачів, указуючи, що 10.01.2012 року відповідач, ОСОБА_1, діючи в інтересах подружжя , отримав від нього в борг грошові кошти у розмірі 11 000 доларів США на придбання автомобілю, які частково, у сумі 4000 доларів США, повернув. Відповідачі тривалий час були його близькими друзями, тому розписку в них він, позивач, не брав. Неодноразово він, позивач, звертався до відповідачів з проханням повернути суму боргу. 09.02.2015 року він звернувся до ОСОБА_1 із письмовою вимогою повернути йому борг. Але станом на цей час борг відповідачами не повернутий. Тому просив суд стягнути з відповідачів солідарно борг у розмірі 7000 доларів США, що становить 154 210, 00 гривень.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги визнав частково, указуючи, що з ОСОБА_2 він перебував у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірваний за рішенням суду.

На початку 2012 року він, позивач, звернувся до ОСОБА_3В . з проханням надати йому в борг 11000 доларів США для придбання автомобілю. За ці грошові кошти вони придбали автомобіль для ОСОБА_2, який зараз є предметом поділу між їх подружжям. Частину боргу у сумі 4000 доларів США він повернув позивачеві. Іншу частину боргу він сам повертати не бажає, бо сімейні стосунки між ним та ОСОБА_2 припинені. Також відповідач ОСОБА_1 зазначив, що він на час отримання в борг від ОСОБА_3 11 000 доларів виплачував іпотечний кредит. Тому не міг за власні кошти придбати другий автомобіль.

Відповідач, ОСОБА_2, позовні вимоги не визнала, указуючи, що у лютому 2012 року вони з ОСОБА_1, який був її чоловіком, придбали для неї автомобіль Хюндай за 11 000 доларів, які були їх власними коштами. ЇЇ на той час чоловік, ОСОБА_1 добре заробляв, тому вони за три роки виплати кредит за перший автомобіль і через шість місяців придбали другий автомобіль для неї. Про те, що ОСОБА_1 брав гроші у борг у ОСОБА_3 для придбання цього автомобіля, вона дізналася із позовної заяви останнього. Ніяких вимог до неї щодо повернення суми боргу ОСОБА_3 не пред*являв. Відповідач ОСОБА_2 вважає, що ОСОБА_3 безпідставно звернувся до суду з цим позовом, оскільки він є другом і кумом ОСОБА_1, і на прохання останнього, у зв*язку із поділом майна між ними, пред*явив ці вимоги з метою зменшити її, відповідача, частку при поділі спільно нажитого майна подружжя. Просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд,вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є колишнім подружжям. В проваджені Індустріального районного суду м. Дніпропетровська перебуває справа про поділ спільно нажитого майна між ними (а.с. 81)

09.02.2015 року на адресу відповідача ОСОБА_5 від ОСОБА_3 була направлена вимога щодо повернення боргу у розмірі 7000 гривень. З цієї ж вимоги вбачається, що ОСОБА_3 повідомляє ОСОБА_5 про те, що останнім 10.01.2012 року були отримані грошові кошти в борг у розмірі 11 000 доларів США для придбання автомобіля за усним договором, що згідно домовленості між ними ОСОБА_5 зобов*язався повернути борг протягом трьох років, а повернув лише 4000 доларів та вимагає повернути ще 7000 доларів боргу ( а.с.29).

Відповідач ОСОБА_5 дані обставини не заперечував.

Відповідач ОСОБА_2 заперечувала укладання договору позики з ОСОБА_3 та факт отримання грошових коштів.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує вастановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходу громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа , - незалежно від суми. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до положень статей 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 59 цього Кодексу докази мають бути належними.

У рішенні від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50 цс16 Верховний Суд України зазначив, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Як встановлено судом, письмовий договір позики між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 не укладався, розписка про отримання грошових коштів останнім ОСОБА_3 не видавалась.

За встановлених судом обставин суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Слід зазначити, що суд критично ставиться як до показів позивача, так і до показів відповідача ОСОБА_5 щодо укладання між ними договору позики на суму 11000 доларів США, оскільки зазначене не підтверджується належними та допустими доказами, серед яких позивач указує письмову вимогу на адресу відповідача ОСОБА_5 про повернення грошових коштів, до якої суд також ставиться критично.

За таких підстав суд приходить до висновку про відмову у задоволені позовних вимог ОСОБА_3

Керуючись ст. ст.10, 11, 58,60, 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_3 у позовних вимогах до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення суми боргу .

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення через суд першої інстанції.

Суддя-- ОСОБА_6