Справа № 2/243/659/2016
РІШЕННЯ

Іменем України

26 лютого 2016 року м. Словянськ

Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді Лаптєва М.В.

при секретарі - Мороз К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Словянську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Санаторно курортний реабілістичний центр «Словянський курорт» ЗАТ лікувально оздоровчих закладів України «Укрпрофздоровниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

26 січня 2016 року до Слов'янського міськрайонного суду звернулася ОСОБА_1 з позовною заявою до Дочірнього підприємства «Санаторно курортний реабілістичний центр «Словянський курорт» ЗАТ лікувально оздоровчих закладів України «Укрпрофздоровниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, обґрунтувавши свої вимоги тим, що вона працювала у відповідача на посаді касира з платних послуг згідно наказу № 221/п від 07 червня 2012 року з 01.10.2012 року. Згідно наказу № 299/п від 27.08.2013 року була переведена на посаду старшого касира, наказом № 366/п від 25.12.2015 року була звільнена за згодою сторін на підставі п.1ст. 36 КЗпП України. На день звільнення заборгованість підприємства перед позивачкою становила 4269 грн. 15 коп.

При звільнені з підприємства відповідач не провів з нею повного розрахунку, у результаті чого заборгованість підприємства перед позивачем складає 4269 грн. 15 коп., згідно довідки № 07/1771 від 12.01.2016 року, а тому ставить питання про стягнення з відповідача зазначеної суми заборгованості по заробітній платі, суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, а також компенсації за моральну шкоду яку оцінює у 4000 грн. 00 коп., яку обґрунтовує тим, що незаконними діями відповідача їй була завдана суттєва моральна шкода, повязана з трудовими правовідносинами, яка виявилася у моральних стражданнях позивачки і переживаннях через порушення відповідачем її законних прав та інтересів в частині своєчасного отримання винагороди за свій труд. Порушення відповідачем трудових прав призвели до втрати ним налагоджених нормальних життєвих звязків, через що позивачка була вимушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Просила стягнути з відповідача судові витрати.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилася, про час, дату і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності в судове засідання не зявилася, однак надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності та відзив на позов, згідно якого вимоги про відшкодування моральної шкоди не визнала, крім того зазначила що заборгованість з заробітної плати була сплачена позивачці 15.02.2016 року.

Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала у відповідача на посаді касира з платних послуг згідно наказу № 221/п від 07 червня 2012 року з 01.10.2012 року. Згідно наказу № 299/п від 27.08.2013 року була переведена на посаду старшого касира, наказом № 366/п від 25.12.2015 року була звільнена за згодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. На день звільнення заборгованість підприємства перед позивачкою становила 4269 грн. 15 коп.

Приймаючи до уваги наданий представником відповідача належний доказ у вигляді платіжного доручення № 1504 від 15.02.2016 року щодо сплати позивачці всієї суми заборгованості по заробітній платі, суд приходить до переконання про відсутність підстав в частині задоволення позову щодо заборгованості із заробітної плати.

Згідно ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа. Організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом встановлено розрахунок при звільненні з позивачем в той день зроблений не був.

Вирішуючи питання стосовно виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день винесення рішення суду, суд виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір із приводу порушення відповідачем законодавства про оплату праці з передбачених ст.ст.116,117 КЗпП України підстав.

Норми трудового права ч.1 ст.116, ст.117 КЗпП України структурно віднесені до розділу У11 «Оплата праці» зазначеного Кодексу.

За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку.

Як роз'яснено у п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»№13 від 24.12.1999р., не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

Відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної

(годинної) заробітної плати. Відповідно до довідки Дочірнього підприємства «Санаторно курортний реабілістичний центр «Словянський курорт» ЗАТ лікувально оздоровчих закладів України «Укрпрофздоровниця» розмір середньоденної заробітної плати позивача складав 77 грн. 13 коп.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин

Таким чином розмір середнього заробітку позивачки за весь час затримки по день винесення рішення суду складає 39 днів х77,13 грн. = 3008 грн. 07 коп.

Виходячи з встановлених по справі обставин, наведених законодавчих норм права та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку підлягають задоволенню.

В частині стягнення моральної шкоди, суд вважає, що дана вимога підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Право фізичних та юридичних осіб на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок порушення їхніх прав, свобод та законних інтересів, має конституційно-правову природу і передбачено в статтях 32, 56, 62, 152 Основного Закону України.

Засади та сутність інституту моральної шкоди розкриваються в Цивільному кодексі України, у статті 23 якого встановлено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина друга); моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (частини четверта, п'ята).

Аналіз чинного законодавства дає підстави суду робити висновок, що інститут моральної шкоди має міжгалузевий характер, а тому особливості його застосування можуть встановлюватися галузевим законодавством.

У трудовому законодавстві право працівника на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням його трудових прав, визначено у статті 237-1 Кодексу, відповідно до якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя; порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Спір про відшкодування звільненому працівнику моральної шкоди, завданої затримкою розрахунку при звільненні, є трудовим спором.

У Цивільному кодексі України гарантується право особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу і встановлюється відшкодування моральної (немайнової) шкоди як один із способів захисту цивільних прав та інтересів (частина перша, пункт 9 частини другої статті 16).

Виходячи з цього, суд вважає, що в аспекті конституційного звернення визначені Цивільним кодексом України і Кодексом підстави та порядок відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди слід розглядати у нерозривному зв'язку з положеннями статті 233 Кодексу, у яких встановлено строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, зокрема тримісячний строк, який розпочинається з дня, коли працівник дізнався чи повинен був дізнатися про порушення свого права.

Звільнений працівник, якому з вини власника або уповноваженого ним органу несвоєчасно виплатили належні при звільненні суми, має право вимагати відшкодування завданої при цьому моральної шкоди.

Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер та ступень моральних страждань позивача. Дійсно невиплатою відповідачем належних позивачці коштів, їй спричинена моральна шкода, яка полягає в порушенні її законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, а ситуація яка склалася дійсно вимагала від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Разом з тим, суд вважає, що вимоги позивачки про відшкодування на її користь моральної шкоди, хоча і ґрунтуються на діючому законодавстві України, але вони не можуть бути задоволені в повному обсязі, оскільки суд не може погодитись із запропонованим розміром моральної шкоди. Але приймаючи до уваги ті обставини, що позивачка мала незручності з приводу порушення відносно неї законодавства та враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд вважає, що буде доцільним та справедливим стягнути з відповідача на користь позивачки моральну шкоду у розмірі 250,00 грн.

ЗУ «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин.

На підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати, а саме судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. та витрати по оплаті правової допомоги в сумі 300 грн. 00 коп.

Керуючись викладеним та ст.ст. 43 Конституції України, ст. ст. 115, 116, 223 , 237-1 КЗпП України, ст. 2 Закону України «Про оплату праці», 3, 10, 15, 16, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Санаторно курортний реабілістичний центр «Словянський курорт» ЗАТ лікувально оздоровчих закладів України «Укрпрофздоровниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Санаторно-курортний реабілітаційний центр «Словянський курорт» Закритого акціонерного товариства лікувально- оздоровчих закладів України «Укрпрофоздоровниця», , р/р № 9092 в філії ТВБВ № 1004/0570 АТ «Ощадбанк» м.Словянськ, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 3008 грн. 07 коп.; компенсацію за завдану моральну шкоду в сумі 250 грн. 00 коп. та витрати по оплаті правової допомоги в сумі 300 грн. 00 коп.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Санаторно-курортний реабілітаційний центр «Словянський курорт» Закритого акціонерного товариства лікувально- оздоровчих закладів України «Укрпрофоздоровниця», , р/р № 9092 в філії ТВБВ № 1004/0570 АТ «Ощадбанк» м.Словянськ на користь держави (одержувач коштів Словянське УК/м. Словянськ/ 22030001, розрахунковий рахунок 0075, код платежу 22030001, ЄДРПОУ банку 37803368, ЄДРПОУ суду - 26503448 МФО 834016 Банк ГУДКУ у Донецькій області) судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп.

В задоволенні решти частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення постановлено та підписано у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду ОСОБА_3