АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.,

секретар Герман Я.І.

за участю ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4, ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю та за зустрічним позовом ОСОБА_3, яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_7 до ОСОБА_1, Коритненської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог орган опіки та піклування Вижницької районної державної адміністрації Чернівецької області, про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, свідоцтва про право на спадщину за заповітом, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 4 жовтня 2016 року,

встановила:

В липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом.

Просила:

- усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою загальною площею 0,1547 га, яка належить їй на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та знаходиться по вулиці Нагірна, 17 в селі Коритне, Вижницького району Чернівецької області, шляхом знесення за рахунок ОСОБА_3 та ОСОБА_6 обєктів самочинного будівництва будинку під літерою «Г» та прилеглих господарських споруд під літерами «Д», «Е», «Ж»;

- заборонити ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії, які порушують її право власності на вказану земельну ділянку.

Посилалася на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 перешкоджають їй вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належною їй на праві власності земельною ділянкою, яка розташована по вулиці Нагірна, 17 в селі Коритне, Вижницького району Чернівецької області.

Зазначала, що ОСОБА_3 проживає в самочинно збудованому відповідачами будинку літери «Г», який розташований на спірній земельній ділянці, а також протиправно користується вказаною земельною ділянкою та будівлями літер «Д», «Е», «Ж».

ОСОБА_3, яка у своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, звернулась до суду із зустрічним позовом.

Просила:

- визнати незаконним та скасувати рішення 36 сесії VI скликання Коритненської сільської ради «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою, що посвідчують право на земельні ділянки» №14-36/2015 від 23 січня 2015 року;

- визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 27 травня 2015 року, згідно якого посвідчується право власності ОСОБА_8 на земельну ділянку площею 0,1547 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по вулиці Нагірна, 17 в селі Коритне, Вижницького району Чернівецької області;

- визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 8 червня 2016 року, видане державним нотаріусом Вижницької державної нотаріальної контори, згідно якого до ОСОБА_1 перейшло право власності на спірну земельну ділянку.

Посилається на те, що державний реєстратор реєстраційної служби Вижницького районного управління юстиції прийняв незаконне рішення про державну реєстрацію права власності в частині державної реєстрації за ОСОБА_8 права власності на літню кухню літера «Д», сарай літера «Е», убиральню літера «Ж», які розташовані по вулиці Нагірна, 17 в селі Коритне, Вижницького району Чернівецької області, оскільки вони були самочинно побудовані ОСОБА_3 та ОСОБА_6

Також зазначала, що вона та її колишній чоловік ОСОБА_6 на земельній ділянці, яка була надано останньому рішенням Коритненської сільської ради №14 від 5 березня 1997 року, протягом 2000-2005 років побудували житловий будинок літера «Г», літню кухню літера «Д», сарай літера «Е», убиральню літера «Ж»

Рішення 36 сесії VI скликання Коритненської сільської ради «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою, що посвідчують право на земельні ділянки» №14-36/2015 від 23 січня 2015 року прийняте з порушенням вимог закону, оскільки дозвіл на виготовлення технічної документації на земельну ділянку надавався покійному ОСОБА_9, а не ОСОБА_8, яка стала власником спірної ділянки. Крім того, на земельній ділянці на момент прийняття вказаного рішення були розташовані будівлі і споруди, які не належали ОСОБА_8

У звязку з незаконністю рішення на підставі якого виготовлялися правовстановлюючі документи на землю також є незаконними свідоцтво про право власності на спірну земельну ділянку від 27 травня 2015 року та свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 8 червня 2016 року.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 4 жовтня 2016 року в задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

На вказане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні її позову ухвалити нове рішення, який її позов задовольнити. В решті рішення залишити без змін.

ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 4 жовтня 2016 року в частині відмови в задоволенні зустрічного позову та прийняти нове рішення, яким зустрічний позов задовольнити.

Посилаються на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід відхилити з таких підстав.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_6 та ОСОБА_10 у період з 2000-2005 років самочинно, без належного дозволу та відповідного проекту, побудували житловий будинок літера «Г», літню кухню літера «Д», сарай літера «Е», убиральню літера «Ж», які розташовані по вулиці Нагірна, 17 в селі Коритне, Вижницького району Чернівецької області на земельній ділянці, яка не була їм для цього відведена.

ОСОБА_1 не використано всіх передбачених законом заходів щодо реагування та притягнення до відповідальності вказаних вище винних осіб у самочинному будівництві.

В матеріалах справі відсутні докази про виділення ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,25 га та погодження будівництва індивідуального житлового будинку на спірній земельній ділянці.

Рішення 36 сесії VI скликання Коритненської сільської ради «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою, що посвідчують право на земельні ділянки» №14-36/2015 від 23 січня 2015 року прийняте з дотриманням вимог закону без порушення прав осіб.

У звязку відсутність підстав для визнання незаконного рішення Коритненської сільської ради №14-36/2015 від 23 січня 2015 року відсутні підстав для задоволення вимог про визнання незаконними свідоцтва про право власності на спірну земельну ділянку від 27 травня 2015 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 8 червня 2016 року.

Однак з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна.

Так, згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частин 1, 2 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно частини 4 статті 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини 2 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до пункту «г» частини 3 статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Частиною першою статті 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно частини 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року N 280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 20 листопада 2014 року визнано за ОСОБА_8 право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, а саме на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по вулиці Нагірній, 17 в селі Коритне Вижницького району Чернівецької області (а.с.10-14)

.

ОСОБА_1 успадкувала після смерті ОСОБА_8 земельну ділянку, площею 0,1547 га, що розташована по вулиці Нагірній, 17 в селі Коритне Вижницького району Чернівецької області з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 8 червня 2016 року (а.с.7).

ОСОБА_1 успадкувала житловий будинок після смерті ОСОБА_8 з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по вулиці Нагірній, 17 в селі Коритне Вижницького району Чернівецької області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 8 червня 2016 року (а.с.8).

Згідно копії технічного паспорту виготовленого КП «Вижницьке РБТІ» станом на 16 червня 2014 року на домоволодіння по вулиці Нагірна, 17 в с. Коритне, яке значиться за ОСОБА_8, інвентаризаційна справа №1/83, за вказаною адресою крім житлового будинку літера «А» (1957 року побудови), сараю літера «Б» (1965 року побудови), сараю літера «В» (1965 року побудови), також графічно зображені на плані земельної ділянки житловий будинок літера «Г» (2000 року побудови), літня кухня літера «Д» (2000 року побудови), сарай літера «Е» (2000 року побудови), убиральня літера «Ж» (2000 року побудови) (а.с.54-56).

02 квітня 2015 року КП «Вижницьке РБТІ» надіслало Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Чернівецькій області та сільському голові Коритненської сільської ради Вижницького району Чернівецької області повідомлення №11 про те, що по вулиці Нагірній, 17 в селі Коритне самочинно збудовані ОСОБА_8 житловий будинок літера «Г», літня кухня літера «Д», сарай літера «Е», що підтверджується його копією (а.с.23).

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду зобовязано Реєстраційну службу Вижницького районного управління юстиції Чернівецької області виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про реєстрацію права власності за ОСОБА_8 на літню кухню літера «Д», сарай літера «Е», убиральню літера «Ж» у складі обєкту нерухомого майна, яке знаходиться по вулиці Нагірній, 17, в селі Коритне Вижницького району Чернівецької області (а.с.68-72).

Рішенням 36 сесії VI скликання Коритненської сільської ради Вижницького району Чернівецької області №14-36/2015 від 23 січня 2015 року надано дозвіл ОСОБА_8 дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по вулиці Нагірній, 17 в селі Коритне Вижницького району Чернівецької області площею 0,25 га на якій розміщений її житловий будинок та господарські споруди відповідно до рішення суду №713/2104/14-ц від 20 листопада 2014 року (а.с.65).

27 травня 2015 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Вижницького районного управління юстиції Чернівецької області ОСОБА_11 за ОСОБА_8 зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1547 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по вулиці Нагірна, 17 в селі Коритне Вижницького району Чернівецької області, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27 травня 2015 року (а.с.74).

До складу спадщини після смерті ОСОБА_8, на яку ОСОБА_1 державним нотаріусом видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом входять земельна ділянка, площею 0,1547 га із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та житловий будинок літ. «А», з належними до нього сараями літ. «Б» і літ. «В», які розташовані в селі Коритне Вижницького району Чернівецької області по вулиці Нагірній, 17.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення у справі в частині відмови в первісному позові ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованого нерухомого майна зробив висновки , які не відповідають обставинам справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема суд першої інстанції зробив помилковий висновок про те, що в позові слід відмовити , оскільки знесення самочинного будівництва відповідно до положень ч. 7 ст. 376 ЦПК України є крайнім заходом та може застосовуватись у разі неможливості проведення його перебудови.

Питання самочинного будівництва та його наслідків регулює стаття 376 ЦК України.

У положеннях спеціальної матеріально-правової норми, що міститься в частині першій статті 376 ЦК України, поняття самочинного будівництва визначається через сукупність його основних ознак, за наявності яких обєкт нерухомості може бути визнаний самочинним, зокрема якщо такий обєкт: 1) збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) збудований без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно із частиною другою статті 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Водночас згідно із частиною третьою цієї статті право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Зазначена норма поширюється на випадки, коли самочинне будівництво здійснено на ділянці, що не була відведена для цієї мети (будівництва відповідного обєкта), незалежно від того, хто є власником цієї земельної ділянки (особа, яка здійснила самочинне будівництво, чи інша особа).

Суд може визнати право власності на самочинне будівництво тільки за умови надання земельної ділянки особі, що здійснила самочинне будівництво, у встановленому порядку, зокрема, у випадках: безоплатної передачі земельної ділянки громадянину із земель державної або комунальної власності (стаття 121 Земельного кодексу України; далі ЗК України); набуття особою, що здійснила самочинне будівництво, земельної ділянки, наданої для цієї мети іншій особі, у власність; укладення договору оренди, іншого цивільно-правового договору, що дає право забудови земельної ділянки; прийняття відповідним органом виконавчої влади чи місцевого самоврядування рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки тощо.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України).

З контексту норм частин третьої та четвертої статті 376 ЦК України випливає, що частина третя цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення немає, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить.

Аналіз норми частини третьої статті 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки такій особі власником та користувачем, якщо такий є і не являється забудовником. Це єдина умова для визнання права власності на обєкт нерухомості за такою особою.

Частина третя статті 376 ЦК України, на відміну від частини сьомої цієї статті, набуття права власності особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети не ставить у залежність від того, чи відповідають виконані роботи державним будівельним нормам і правилам і чи не порушують права третіх осіб та не суперечать суспільним інтересам.

З урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України та статті 3 ЦПК України.

З урахуванням норм частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 15 ЦК України правом звернення до суду за захистом наділені: особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів; органи і особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Таким чином, суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Таку правову позицію Верховний Суд України виклав у своїх постановах від 19 листопада 2014 року №6-180цс14 та від 9 листопада 2016 року № 6-1403 цс 16.

В пункті 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» розяснено, що позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК.

Якщо позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно пред'явлено до власника (користувача) земельної ділянки, який заперечує проти визнання права власності на це майно за особою, що його збудувала, власник (користувач) має право відповідно до вимог статті 123 ЦПК пред'явити зустрічний позов про знесення нерухомого майна.

Позов може бути пред'явлено до особи, яка здійснила будівництво, як про зобов'язання знесення забудови, так і про знесення забудови за рішенням суду самим власником (користувачем) земельної ділянки за рахунок особи, яка здійснила самочинне будівництво, з одночасним відшкодуванням підтверджених витрат на його знесення.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_6 та ОСОБА_3 у період з 2000-2005 років самочинно, без належного дозволу та відповідного проекту, на земельні ділянці, яка не була їм відведена, побудували житловий будинок літера «Г», літню кухню літера «Д», сарай літера «Е», убиральню літера «Ж», які розташовані по вулиці Нагірна, 17 в селі Коритне, Вижницького району Чернівецької області.

Вказане самочинне будівництво порушує права позиваки , як власника спірної земельної ділянки на якій воно розташоване, на вільне користування та розпорядження земельною ділянкою.

Вказане порушення прав позивачки ОСОБА_1,підлягає захисту шляхом усунення перешкод у користуванні та розпорядженні вказаною земельною ділянкою, шляхом знесення за рахунок ОСОБА_6, ОСОБА_3зазначених обєктів самочинного будівництва.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду про відсутність законних підстав для визнання рішення 36 сесії VI скликання Коритненської сільської ради №14-36/2015 від 23 січня 2015 року, свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27 травня 2015 року, свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 8 червня 2016 року.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази про те, що рішенням 36 сесії VI скликання Коритненської сільської ради №14-36/2015 від 23 січня 2015 року, свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 27 травня 2015 року, свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 8 червня 2016 року порушено законні права чи інтереси ОСОБА_3 та неповнолітньої ОСОБА_7

Враховуючи вищенаведене рішення суду першої інстанції в частині відмови в первісному позові ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованого нерухомого майна слід скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення вказаного позову.

Усунути ОСОБА_1перешкоди у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, загальною площею 0,1547 га, яка належить їй на праві власності та знаходиться по вулиці Нагірна, 17 в селі Коритне, Вижницького району Чернівецької області, шляхом знесення ОСОБА_1 обєктів самочинного будівництва. а саме житлового будинку літера «Г», літньої кухні літера «Д», сарая літера «Е», убиральні літера «Ж», які розташовані по вулиці Нагірна, 17 в селі Коритне, Вижницького району Чернівецької області за рахунок відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_3.

В решті рішення слід залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 висновків суду першої інстанції не спростовують.

Помилковими є доводи апеляційної скарги про те, що спірні будівлі побудовані на земельній ділянці, яка була надана відповідачу ОСОБА_6 згідно рішення виконавчого комітету Коритненської сільської Ради народних депутатів від 5 березня 1997 року №14 ( а.с. 82).

Як вбачається з матеріалів справи рішення виконавчого комітету Коритненської сільської Ради народних депутатів від 5 березня 1997 року №14 було надано ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,25 га та погоджено будівництво індивідуального жилого будинку на присадибній ділянці батька ОСОБА_9 (а.с.82).

Порядок надання громадянам земельних ділянок у власність чи в коритування станом на березень 1997 року регулювався ст. ст. 17, 19 ЗК України 1990 року.

З матеріалів справи вбачається, що рішення виконавчого комітету Коритненської сільської Ради народних депутатів від 5 березня 1997 року №14 про надання ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,25 га не було реалізовано.

Зокрема в матеріалах справи відсутні рішення Коритненської сільської Ради народних депутатів про надання дозволу ОСОБА_9Т на складання проекту відведення земельної ділянки, сам проект відведення вказаної земельної ділянки, перенесення меж земельної ділянки у натуру (на місцевість).

Також відсутні докази про те, що земельна ділянка якою користувався ОСОБА_9Т та яка знаходиться по вулиці Нагірна, 17 в селі Коритне, Вижницького району Чернівецької області вилучалася (викупалася) в нього в порядку, передбаченому статтями 31 і 32 цього Кодексу.

Згідно правил ст. 22 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на

місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

ОСОБА_12 не надала суду доказів того, що відповідач ОСОБА_6 набув право власності чи право користування земельною ділянкою, яка була надана йому рішенням виконавчого комітету Коритненської сільської Ради народних депутатів від 5 березня 1997 року №14.

Відповідно до правил статті 88 ЦПК України слід здійснити розподіл судових витрат.

Підпунктом 2 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено розмір судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Підпунктом 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону встановлено судовий збір за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Згідно статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25 грудня 2015 року, № 928-VIII установлено у 2016 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 1378 гривень.

З мотивувальної частини рішення вбачається, що колегія суддів прийшла до висновку про скасування рішення в частині відмови у позові про усунення перешкод у користуванні земельної ділянки шляхом знесення самочинно збудованого нерухомого майна та ухвалення нового рішення про задоволення такого позову.

Згідно квитанції від 1 липня 2016 року ОСОБА_1 за подання до суду позовної заяви сплатила судовий збір в сумі 551 гривні 21 копійка (а.с.1).

Згідно квитанції №23 від 13 жовтня 2016 року ОСОБА_1 за подання до суду апеляційної скарги сплатила судовий збір в сумі 606 гривень 32 копійки (а.с.195).

Отже, з ОСОБА_6, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 слід стягнути по 578 гривень 76 копійок з кожного в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви та апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 4 жовтня 2016 року в частині відмови у задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованого нерухомого майна скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованого нерухомого майна задовольнити.

Усунути ОСОБА_1перешкоди у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, загальною площею 0,1547 га, яка належить їй на праві власності та знаходиться по вулиці Нагірна, 17 в селі Коритне, Вижницького району Чернівецької області, шляхом знесення ОСОБА_1 обєктів самочинного будівництва. а саме житлового будинку літера «Г», літньої кухні літера «Д», сарая літера «Е», убиральні літера «Ж», які розташовані по вулиці Нагірна, 17 в селі Коритне, Вижницького району Чернівецької області за рахунок відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_3.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 578 (пятсот сімдесят вісім) гривень 76 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви та апеляційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 578 (пятсот сімдесят вісім) гривень 76 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви та апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його вступу в законну силу.

Головуючий

Судді: