Справа №766/391/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2016 року

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді: Майдан С.І.

при секретарі: Матієнко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні про примусове проникнення до житла,

встановив:

Державний виконавець відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управляння юстиції у м. Херсоні ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним поданням щодо примусового входження до житла боржника ОСОБА_2, а саме житлового приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Подання обґрунтовано тим, що боржник ОСОБА_2, будучи належним чином повідомлена про проведення виконавчих дій щодо опису мана за адресою: АДРЕСА_2, які були призначені на 26.02.2016 року та 01.04.2016 року, доступу до квартири не надала.

До суду державний виконавець Суворовського районного управляння юстиції у м. Херсоні ОСОБА_1 не зявилася, належним чином повідомлена про розгляд подання. До канцелярії суду надійшла заява від державного виконавця про розгляд справи у її відсутність та додано до заяви витяги з реєстру поштових відправлень про підтвердження вручення листа з повідомленням боржнику.

Дослідивши матеріали подання , судом встановлено наступне.

На примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції в м. Херсоні знаходиться виконавче провадження №50277910 з примусового стягнення з ОСОБА_2 на користь Державної податкової інспекції у м. Херсоні 284494, 12 грн.

З матеріалів подання вбачається, що повідомлення про проведення виконавчих дій за адресою: АДРЕСА_1 26.02.2016 року о 15 годині ОСОБА_2 отримала 25.02.2016 року (а.с.8,9,35). З акту державного виконавця від 26.02.2016 року вбачається, що в зазначену дату за адресою: АДРЕСА_2 державний виконавець провести виконавчу дію не зміг, так як двері квартири не відчинили. Проте, акт не містить часу його складання, а тому не підтверджує ту обставину, що саме в зазначений у повідомлені час 26.02.2016 о 15 годині ОСОБА_2 не надала доступу державному виконавцю до квартири, чим перешкоджала проведенню виконавчих дій.

Повідомлення про проведення виконавчих дій 01.04.2016 року ОСОБА_3 отримала тільки 06.04.2016 року (а.с.5,6,36). Оскільки боржник на час проведення виконавчих дій не була належним чином повідомлена про їх проведення, підстави вважати, що вона перешкоджає проведеною виконавчих дій 01.04.2016 року відсутні.

Згідно зі ст. 376 ЦПК питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, в якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця. Суд негайно розглядає подання, зазначене в ч. І цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

У частинах 1, 2 ст. 311 ЦК зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов'язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов'язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Відповідно до п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Згідно з п. 15 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників органів внутрішніх справ, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке за законом можливо звернути стягнення.

Пунктом 10 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено право державного виконавця на звернення до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання.

Отже, йдеться про застосування таких заходів примусового виконання, передбачених у законі, як:

а) звернення стягнення на кошти боржника;

б) звернення стягнення на інші види майна боржника;

в) вилучення у боржника і передання стягувачеві певних предметів;

г) відібрання дитини.

Процесуальний порядок вирішення цього питання регламентовано ст. 376 ЦПК.

Відповідно до частин 2-5, ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване це житло, не здійснюється. У такому разі державний виконавець зобов'язаний вжити всіх заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Зі змісту ст. 376 ЦПК вбачається, що вирішення питання про проникнення до житла боржника в судовому порядку може мати місце для встановлення майна боржника чи майна та коштів, належних боржникові від інших осіб.

Отже, як вбачається з аналізу ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" та ст. 376 ЦПК, умовами примусового проникнення до житла боржника для арешту майна, яке там знаходиться, є неможливість виконання рішення в інший спосіб, зокрема за рахунок звернення стягнення на кошти боржника та інше його майно.

У поданні про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи повинні бути зазначені достовірні дані про наявність майна чи дитини у приміщенні, до якого потрібно здійснити примусове проникнення.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна квартира за адресою: АДРЕСА_3 належить на праві власності ОСОБА_2

( а.с.15-18).

Враховуючи, що акт державного виконавця від 26.02.2016 року свідчить лише про вихід державного виконавця за адресою АДРЕСА_3, проте о котрій годині здійснений вихід в ньому не зазначено, не доведено ненадання доступу до житла у відведений для вчинення виконавчих дій час, а про виконавчу дію 01.04.2016 року боржник не був своєчасно повідомлений, суд в задоволенні подання відмовляє за необґрунтованістю.

Керуючись ст. 376 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити у задоволенні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні ОСОБА_1 про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_3.

На ухвалу протягом пяти днів може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Херсонської області через Херсонський міський суд Херсонської області. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

СуддяОСОБА_4