Придніпровський районний суд м.Черкаси
РІШЕННЯ
Справа № 711/4575/14-ц
Номер провадження2/711/514/16
Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого: судді Смоляра А.О.
при секретарі: Бак М.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Омега Банк», треті особи без самостійних вимог: товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія» Вектор Плюс», арбітражний керуючий ФОП ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про визнання кредитного договору, змін та доповнень до нього, а також договору іпотеки недійсним, -
ОСОБА_1 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовною заявою до ПАТ « Сведбанк» про дострокове розірвання кредитного договору та договору іпотеки.
В своїй позовній заяві позивач посилається на те, 14.12.2007 року між ним, як позичальником та АКБ ТАС - Комерцбанк, правонаступником якого є публічне акціонерне товариство Сведбанк, укладено кредитний договір за №2301/1207/88-945.
Відповідно до п. 1.1. договору банк зобовязався надати йому, як позичальнику, кредитні кошти у вигляді кредитної лінії, що не поновлюється у розмірі 600000 доларів США на строк з 14.12.2007 року по 13.12.2017 року, а він зобовязувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобовязання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором.
Пунктом 1.3 договору визначено його зобовязання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 13% річних.
Також, в забезпечення зазначеного кредитного договору , 14.12.2007 року між ним та АКБ ТАС - Комерцбанк було укладено іпотечний договір за № 2301/1207/88-945-І, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_3.
За цим іпотечним договором він передав відповідачу в іпотеку нерухоме майно готельно - ресторанний комплекс, розташований по вул. Петровського, 172 в м . Черкаси.
Так, ним та банком в повному обсязі було виконано п. 1.4 кредитного договору: АКБ ТАС - Комерцбанк перерахував на рахунок ЧТУ АКІБ Укрсиббанк 376000 доларів США, а ним виведено предмет іпотеки, а саме, готельно - ресторанний комплекс із застави в ЧТУ АКІБ УкрСиббанк , а також погашено поточну заборгованість.
Проте , через декілька місяців його викликали до керівництва Черкаського відділення АКБ ТАС - Комерцбанк, де в усній формі йому було повідомлено, що вони не мають можливості надавати йому наступні транші грошових коштів в кредит, оскільки в договорі маються певні неточності, які унеможливлюють здійснення перерахунок коштів.
При цьому, надали йому на підпис зовсім інший кредитний договір, але також за № 2301/1207/88 - 945 від 14.12.2007 року.
Цей договір він підписав, оскільки йому терміново потрібні були кошти, а оформлювати кредит в іншій банківській установі він не побажав , так як це потребувало б значного часу.
Згодом, в подальшому він виявив, що обидва договори мали однакові реєстраційні номери, дату їх укладення, але перший договір був укладений між АКБ ТАС-Комерцбанк з ним, як з фізичною особою, а інший договір, як із приватним підприємцем.
Після того, як правонаступником став ПАТ Сведбанк кошти в кредит він не отримував.
В послідуючому, на його звернення до адміністрації Черкаського відділення ПАТ Сведбанк по питанню видачі наступних траншів в кредит, керівництво ПАТ Сведбанк повідомило, що не має фінансової можливості виконати вищевказаний кредитний договір.
При цьому, фактично змусили його укласти ще декілька договорів, якими були внесені зміни до попереднього кредитного договору з АКТ ТАС- Комерцбанк.
Зміни до договору з ним не узгоджувалися та не обговорювалися, а в подальшому вони виявилися суттєвими та значно погіршили його становище.
Такі зміни та доповнення до договорів вносились неодноразово:
1) 16.07.2009 року - укладено договір про внесення змін та доповнень №1 до кредитного договору № 2301/1207/88-945 від 14.12.2007 року. (укладений як з фізичною особою).
Відповідно до п.1.1. - розмір кредиту становить 505 000 доларів США на строк до 13.12.2017 року, розмір кредиту в національній валюті не визначено.
2) 27.07.2009 року ним підписано ще один договір про внесення змін та доповнень №2 до кредитного договору, при цьому строк кредитування був продовжений до 14.12.2022 року та визначено, що погашення кредиту та сплата процентів за період користування кредитом має здійснюватися шляхом фіксованих платежів (ануїтетних платежів) в сумі 5648,77 доларів США - до 10 числа кожного місяця.
Крім цього, у цей же день між ним та відповідачем було укладено договір про внесення змін і доповнень №1 до договору іпотеки.
3) 28.07.2009 року - він також підписав ще два договори про внесення змін та доповнень до кредитного договору за №3 та №4.
Зміни та доповнення передбачали реструктуризацію заборгованості, зміну річної процентної ставки та встановлення для нього обовязку сплати комісії за дострокове погашення заборгованості за кредитом.
4) 17.09.2009 року ним підписано ще один черговий договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору за №5.
Цими змінами та доповненнями було змінено розмір комісії, яка підлягає сплаті у разі дострокового погашення заборгованості за кредитом.
Після того, як було підписано вищевказані зміни та доповнення до кредитного договору, він в черговий раз звернувся із заявою до відповідача по питанню видачі наступного траншу коштів у кредит, проте, 18 серпня 2009 року отримав лист від відповідача з посиланням на те , що станом на 1.07.2009 року ПАТ Сведбанк тимчасово припинив активні операції по споживчому кредитуванню.
Таким чином, відповідач закрив кредитну лінію, не вказавши чітко про причину прийнятого рішення.
Позивач вказує, що вищевказане невиконання ПАТ Сведбанк зобовязань за кредитним договором, призвело до того, що 22 червня 2010 року його за постановою Господарського суду Черкаської області визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.
Разом з тим, йому стало відомо, а саме, з листів ПАТ Сведбанк від 25.03.2013 року, а також ТОВ ФК Вектор Плюс від 14.12.2012 року про те , що 28.11.2012 року відповідач ПАТ Сведбанк відступив право вимоги до нього та його майнових і фінансових поручителів, а саме - ТзОВ Факторингова компанія Вектор Плюс, а це товариство в свою чергу відступило право вимоги іншому товариству - ТзОВ Кредитні ініціативи.
При зверненні до відповідача та до вищевказаних товариств, з проханням про надання інформації щодо сум кредиту та нарахований процентів, він отримав різні дані, які викликали у нього сумніви про укладення факторингових угод та вимог кредиторів, а під час розгляду справи в господарському суді Черкаської області справи про визнання його банкрутом, судом відмовлено про заміну первісного кредитора ПАТ Сведбанк його правонаступником ТОВ Кредитні ініціативи.
Вважає, що кредитні договори та іпотечний договір укладені з порушенням норм чинного законодавства, під обманом та спрямовані на порушення його прав, як споживача, а тому є недійсними з наступних підстав.
Спірні правовідносини регулюються Законом України Про захист прав споживачів, оскільки він є фізичною особою, яка придбала продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Також, продукт, що набувається, тобто кредит, який є предметом договору, відповідає ознакам продукту передбаченого вказаним Законом та до спірних правовідносин має застосовуватися саме Закон України Про захист прав споживачів, що відповідає положенням і Рішенню Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року .
Вважає, що зміст спірного кредитного договору та внесені зміни та доповнення суперечать актам цивільного законодавства та є недійсним, так як не містять в собі детальний розпис загальної вартості кредиту , що не узгоджується із положеннями Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, які затверджені постановою НБУ від 10.05.2007 року за № 168.
Відповідно до додатку №1 до договору Графік погашення кредиту - не визначено , яку суму коштів він має сплачувати на погашення тіла кредиту та яку суму на сплату процентів за користування кредитом. В договорі та в додатках до нього не зазначається за яким курсом та в якій валюті він має сплачувати кредит.
Зазначає, що відповідачем допущено порушення вимог ст.11 Закону України Про захист прав споживачів, що виразилося в тому , що його не повідомлено та йому не доведено: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги, необхідність здійснення оцінки майна, та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється, тощо.
Відповідачем допущено істотне порушення його прав, як споживача фінансових послуг, через невиконання банком вимог закону щодо надання споживачу повної, своєчасної, достовірної інформації про послугу, яка є предметом договору. За таких обставин, він не мав можливості належним чином оцінити властивості такої фінансової послуги та можливі негативні наслідки.
Вважає, що відповідач не мав наміру виконувати кредитний договір від 14.12.2007 року, сам договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків шляхом надання йому кредиту в іноземній валюті та ці обставини є порушенням ч.5 ст. 203 ЦК України. Оскільки факт приховування важливої інформації перед підписанням кредитного договору від 14.12.2007 року , а крім того, невідповідність встановленим між сторонами у договорі умовам до фактично встановлених з метою отримання прихованого прибутку, є прямим умислом, та свідчить, що договір вчинено під впливом обману.
Станом на 14.12.2007 року АКТ ТАС - Комерцбанк за умовами кредитного договору № 2301/1207/88 - 945 не мав права надавати кредит готівкою іноземною валютою фізичній особі у відповідності до п.6 ч.1 ст. 4 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг.
- йому не був вручений оригінал другого примірника договору, чим порушено п. 4 ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів
- договір не містить умови, які регулюють розірвання договору, що є порушенням п.8 ч.1 ст. 6 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг
- відсутні умови про відповідальність відповідача за невиконання або неналежне виконання умов договору, що суперечить п. 9 ч. 1 ст. 6 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг
- вважає, що спірний кредитний договір є несправедливим та відповідно до ч.5 та ч. 6 ст. 18 Закону України Про захист прав споживачів у разі, якщо положення договору визнано несправедливими, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
Недійсність основного зобовязання (вимоги) спричиняє недійсність правочину, щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Отже, іпотечний договір, укладений на забезпечення кредитного договору, також повинен бути визнаний недійсним.
Ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 11 вересня 2015 року замінено відповідача по справі ПАТ «Сведбанк» на ПАТ «ОСОБА_4 банк», та залучено до участі у справі треті особи без самостійних вимог: товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія» Вектор Плюс».
Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Просили позов задовольнити в повному обсязі.
Третя особа арбітражний керуючий ОСОБА_2 та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити з підстав викладених позовній заяві.
Представники товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» та товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія» Вектор Плюс» в судове засідання не з»явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, поважна причина неявки суду не відома.
Представник відповідача ПАТ «ОСОБА_4 банк» в судове засідання повторно не зявився. Був належним чином повідомлений. До початку засідання надав клопотання про розгляд справи в їх відсутність, посилаючись на те, що 06.07.2015 року прийнято рішення №127 «Про початок процедури ліквідації «ПАТ «ОСОБА_4 банк» та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку.
Суд, вважаючи причину представника відповідача неповажною, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України та проти чого не заперечував позивач.
Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, третю особу та її представника, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З аналізу вказаних норм вбачається, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
Відповідно суд, при розгляді справи по суті спору повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
У розумінні положення ст. 57 ЦПК України - доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно до положень ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ч. 5 ст. 110 ЦПК України, позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.
Відповідно п. 7 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняються позивачі у справах за позовами про захист прав споживачів.
В судовому засіданні встановлено, що 14.12.2007 року між ОСОБА_1, як позичальником та АКБ ТАС - Комерцбанк, правонаступником якого є публічне акціонерне товариство Сведбанк (в даний правонаступником час є ПАТ «Омега Банк»), укладено кредитний договір за №2301/1207/88-945.
Відповідно до п. 1.1 договору банк зобовязався надати позичальнику, кредитні кошти у вигляді кредитної лінії, що не поновлюється у розмірі 600000 доларів США на строк з 14.12.2007 року по 13.12.2017 року, а ОСОБА_1 зобовязувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобовязання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором.
Пунктом 1.3 договору визначено зобовязання позивача сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 13% річних.
Також, в забезпечення зазначеного кредитного договору, 14.12.2007 року між позивачем ОСОБА_1 та АКБ ТАС - Комерцбанк було укладено іпотечний договір за № 2301/1207/88-945-І, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_3.
За цим іпотечним договором ОСОБА_1 передав відповідачу в іпотеку нерухоме майно готельно - ресторанний комплекс, розташований по вул.. Петровського, 172 в м . Черкаси.
Вбачається, що ОСОБА_1 та банком в повному обсязі виконано п. 1.4 кредитного договору: АКБ ТАС - Комерцбанк перерахував на рахунок ЧТУ АКІБ Укрсиббанк 376000 доларів США, а позивачем ОСОБА_1 виведено предмет іпотеки, а саме, готельно-ресторанний комплекс із застави в ЧТУ АКІБ УкрСиббанк, а також погашено поточну заборгованість.
В матеріалах справи ( а.с.16 т.1) також міститься кредитний договір між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ПП ОСОБА_1, номер даного договору та його умови є ідентичними з оспорюваним договором.
Також, встановлено, що між ОСОБА_1 та ПАТ «Сведбанк», як правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» в послідуючому, було укладено ряд змін та доповнень до кредитного договору, а саме:
1) 16.07.2009 року - укладено договір про внесення змін та доповнень №1 до кредитного договору №2301/1207/88-945 від 14.12.2007 року. (укладений як з фізичною особою).
Відповідно до п.1.1. - розмір кредиту становить 505 000 доларів США на строк до 13.12.2017 року, розмір кредиту в національній валюті не визначено.
2) 27.07.2009 року ОСОБА_1 підписано ще один договір про внесення змін та доповнень №2 до кредитного договору, при цьому строк кредитування був продовжений до 14.12.2022 року та визначено, що погашення кредиту та сплата процентів за період користування кредитом має здійснюється шляхом фіксованих платежів (ануїтетних платежів) в сумі 5648,77 доларів США - до 10 числа кожного місяця.
27.07.2009 року між ОСОБА_1 та ПАТ «СведБанк» було укладено договір про внесення змін і доповнень №1 до договору іпотеки.
3) 28.07.2009 року - ОСОБА_1 також підписав ще два договори про внесення змін та доповнень до кредитного договору за №3 та №4.
Зміни та доповнення передбачали реструктуризацію заборгованості, зміну річної процентної ставки та встановлення для позивача обовязку сплати комісії за дострокове погашення заборгованості за кредитом.
4) 17.09.2009 року ОСОБА_1 підписано ще один черговий договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору за №5.
Цими змінами та доповненнями було змінено розмір комісії, яка підлягає сплаті у разі дострокового погашення заборгованості за кредитом.
Відповідно до ст.ст.1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно з рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року, дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.
Згідно пунктах 1, 2 Резолюції Генеральної ОСОБА_5 ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 9 квітня 1985 року N 39/248 ( 995_903 ) зазначено такі цілі: сприяти країнам у встановленні або подальшому забезпеченні належного захисту свого населення як споживачів; сприяти створенню структур виробництва і розподілу, здатних задовольняти потреби і запити споживачів; заохочувати високий рівень етичних норм поведінки тих, хто пов'язаний з виробництвом і розподілом товарів та послуг для споживачів; сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою всіх підприємств на національному і міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах; заохочувати створення ринкових умов, що надають споживачам більший вибір при нижчих цінах. При цьому уряди повинні розробляти, укріплювати та продовжувати активну політику захисту інтересів споживачів.
Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ОСОБА_5 Європи від 17 травня 1973 року N 543, зокрема, передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача.
У Директиві 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року щодо несправедливих видів торговельної практики зазначається, що фінансові послуги через їхню складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов'язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і, таким чином, ефективного вибору. Для підтримання впевненості споживачів загальна заборона несправедливих видів торговельної практики однаковою мірою повинна застосовуватися до тих із них, що виникають як за межами контрактних відносин між торговцем та споживачем, так і під час виконання укладеного контракту (пункти 9, 13, 14 преамбули зазначеної Директиви).
За змістом Директиви 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів важливим для забезпечення довіри споживачів є пропонування ринком достатнього ступеня їх захисту. При цьому в зазначеній Директиві відповідні права споживачів регламентуються на доконтрактній стадії, а також на стадії виконання кредитної угоди.
Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Згідно ч.4 в кредитному договорі повинно зазначатися - сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.
Згідно п.3.4 розділу 3 Правил, Банки зобов'язані в кредитному договорі зазначити: вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов'язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб'єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках.
З п.3.2. розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного Банку України № 168 від 10 травня 2007 року (далі - Правила), вбачається, що кредитний договір має містити графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користуванням кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до Правил. У графіку платежів також має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.
З умов кредитного договору вбачається, що оспорюваний кредитний договір являється договором споживчого кредиту. Судом також встановлено, що в кредитному договорі № 2301/1207/88-945 відстуні відомості щодо детального розпису загальної вартості кредиту, не має умов, які п.п.3.2, 3.4 розділу 3 Правил, визнані обов'язковими. Також банком не надавався окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача. Детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача на день розгляду справи відповідач суду не надав.
Отже, в порушення п.2 ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач не надав ОСОБА_1, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, чим було порушено вимоги чинного закону.
Згідно п.19 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 6.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними - "…Відповідно до ст. 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману… визнається недійсним" Пункт п.20 вищевказаної постанови Пленуму вказує "Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою омани є умисел у діях однієї із сторін правочину."
У відповідності до правової позиції викладеної в постанові Верховного суду України №6-1341цс15 від 02.12.2015 року «За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.»
Таким чином, суд вважає, що банк не надав доказів, які б спростовували доводи позивача в цій частині.
Після підписання вищевказаних змін та доповненнь до кредитного договору, ОСОБА_1 звернувся із заявою до ПАТ «Сведбанк» по питанню видачі наступного траншу коштів у кредит, проте, 18 серпня 2009 року отримав лист з посиланням на те, що станом на 01.07.2009 року ПАТ Сведбанк тимчасово припинив активні операції по споживчому кредитуванню.
Тобто, ПАТ «Сведбанк» закрив кредитну лінію, не вказавши чітко про причину прийнятого рішення.
Суд вважає доведеною ту обставину, що зміни до договору з ОСОБА_1 не узгоджувалися та не обговорювалися, а в подальшому вони виявилися суттєвими та значно погіршили його становище, та ту обставину, що після того як правонаступником став ПАТ Сведбанк, ОСОБА_1 кошти в кредит не тримував.
22 червня 2010 року ФОП ОСОБА_1 за постановою Господарського суду Черкаської області визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.
З листів ПАТ Сведбанк від 25.03.2013 року, а також ТОВ ФК Вектор Плюс від 14.12.2012 року позивач ОСОБА_1 дізнався про те , що 28.11.2012 року відповідач ПАТ Сведбанк відступив право вимоги до нього та його майнових і фінансових поручителів, а саме - ТзОВ Факторингова компанія Вектор Плюс, а це товариство в свою чергу відступило право вимоги іншому товариству - ТзОВ Кредитні ініціативи.
При зверненні до відповідача та до вищевказаних товариств, з проханням про надання інформації щодо сум кредиту та нарахований процентів, позивач отримав різні дані, які викликали у нього сумніви про укладення факторингових угод та вимог кредиторів, а під час розгляду справи в господарському суді Черкаської області справи про визнання ОСОБА_1 банкрутом, судом відмовлено про заміну первісного кредитора ПАТ Сведбанк його правонаступником ТОВ Кредитні ініціативи.
Проте, 29.01.2014 року постановою Вищого господарського суду України скасовано ухвалу Київського апеляційного господарського суду та залишено без змін ухвалу господарського суду Черкаської області від 15 серпня 2013 року.
Судом встановлено , що позивач ОСОБА_1 у відповідності до вказаних рішень судів оригінали платіжних документів не отримав, та у звязку з виявленням підроблених від його імені платіжних документів, звернувся з відповідною заявою до правоохоронних органів та у звязку з цим порушено ряд кримінальних проваджень.
Проте, у звязку із ненаданням вказаними банківськими установами оригіналів документів, рішення по кримінальних провадженнях ще не прийняті.
Суд критично ставиться до правомірності укладення договорів факторингу, оскільки вони не визнані належними та допустимими доказами, в розумінні ст.ст.58,59 ЦПК України.
В матеріалах справи містяться ксерокопії договорів, реєстрів передачі договорів, однак суд не приймає їх як належні докази, оскільки вони не посвідчені належним чином (відсутня печатка юридичної особи, дата, посада особи), містяться нечитаємі дані. З тих же підстав суд не приймає і інші, додані третьою особою ксерокопії документів, як докази.
Суд також зазначає, що треті особи взагалі не надали суду доказів проведення розрахунків за укладеними договорами факторину.
Слід підкреслити, що відповідно до ст.1077 Цивільного кодексу України та пункту 2.1 договорів факторингу (згідно з якими клієнт "відступає" право вимоги, а не "зобовязується відступити") договір є реальним, тобто укладеним з моменту його повного і фактичного виконання. Отже, момент переходу права вимоги настає у момент фактичної передачі оригіналів документів про право вимоги до боржника та проведення оплати (а не у момент укладення договору).
Відповідно до ст.517 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.
Отже, відсутність оригіналів документів про право вимоги, відсутність доказів передачі цих документів про право вимоги новому кредитору свідчить про відсутність самого права вимоги у третіх осіб.
Дослідивши надані письмові матеріали справи та викладені в позовній заяві обставини щодо укладення кредитного договору, послідуючі дії сторін, направлені на внесення змін та доповнень до цього договору, вбачається, що кредитний договір , а також зміни та доповнення до нього та іпотечний договір, укладені з порушенням норм чинного законодавства та спрямовані на порушення прав ОСОБА_1, як споживача.
Відповідно до постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин від 30.03.2012 року за №5, при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним, судом мають враховуватися вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК України (ст.ст.215,1048-1052,1054,1055 ), статті 18-19 Закону України Про захист прав споживачів. (п.14 постанови ) .
Згідно статті 638 ЦК України , договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст.ст. 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок тяжкої обставини, є оспорюваним.
Позивач у своєму позові , як на правову підставу позовних вимог, посилається на ст.230 ЦК України, оскільки вважає, що дійсно, він, як сторона за кредитним договором, введений іншою стороною в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину.
Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину.
На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу у діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.
Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. ( п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними.)
Суд вважає обґрунтованими посилання ОСОБА_1 на те, що факт приховування важливої інформації перед підписанням кредитного договору від 14.12.2007 року та невідповідність, встановленим між сторонами у договорі умовам, до фактично встановлених, з метою отримання прихованого прибутку, в даному випадку і є умислом в діях відповідача.
Станом на час підписання договору - 14.12.2007 року АКТ ТАС - Комерцбанк, відповідно до умов кредитного договору № 2301/1207/88-945, не мав права надавати кредит готівкою іноземною валютою фізичній особі, відповідно до п.6 ч.1 ст. 4 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг та в кредитному договорі не зазначив, що має банківську ліцензію та генеральну ліцензію на вчинення валютних операцій.
Видача готівки іноземної валюти фізичним особам проводиться з їх поточних або депозитних (вкладних) рахунків, а тому, видача позивачу кредиту у готівковій іноземній валюті не відповідає вказаним вимогам Закону.
В судовому засіданні встановлено, що сторони не підписували договір на розміщення коштів на депозитному рахунку, у позивача ОСОБА_1 не був відкритий поточний рахунок, а тому він не був субєктом валютного ринку України та являвся лише клієнтом банку.
Також, є суттєвими та обґрунтованими посилання позивача на обставини того, що подальше виконання договору в умовах зростання офіційного та комерційного курсу долара США по відношенню до української гривні, приведе до явного порушення співвідношення майнових інтересів сторін та позбавить його того, на що він розраховував при укладенні договору з банківською установою.
Відповідачем не спростовано і інші обставини , на які посилається позивач, як на підстави своїх вимог , а саме , про те , що :
- після підписання кредитного договору ОСОБА_1 не був вручений оригінал його другого примірника, цим самим допущено порушення п.4 ст.11 Закону України Про захист прав споживачів.
- договір не містить умови, які регулюють розірвання договору, що є порушенням п.8 ч.1 ст.6 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг.
- в договорі відсутні умови, які б регулювали відповідальність відповідача - банку за невиконання або неналежне виконання умов договору, що суперечить п. 9 ч. 1 ст. 6 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг.
- банк включив в договір незаконні умови, які прямо порушують законодавство про захист прав споживачів та створюють дуже несприятливі умови для позичальника, переконавши та запевнивши позивача, що договір складено правильно, хоча позивачу не було надано всієї необхідної інформації про умови кредитування, яка має бути надана відповідно до вимог законодавства про захист прав споживачів.
- відповідно до ст. 21 Закону України Про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.
- відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України Про захист прав споживачів будь-яка діяльність, що вводить споживача в оману є нечесною підприємницькою практикою.
- відповідач - банк свідомо спонукав позивача на укладання договору на несправедливих та незаконних умовах, які істотно порушують баланс договірних прав та обов'язків на корить банку.
Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів укладених із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору
Відповідно до п. 3.6 постанови НБУ № 168 від 10.07.2007 р. «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).
Отже, із встановлених судом обставин, наданих сторонами доказів встановлено, що умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршання становища споживача.
Відповідно до п.5 ч.1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.
Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.
Враховуючи вимоги закону, суд приходить до висновку, що при встановлених обставинах є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача у цій частині.
Відповідно до ст.236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
На підставі вищевикладеного суд вважає, що іпотечний договір, укладений на забезпечення кредитного договору, також повинен бути визнаний недійсним.
У звязку з тим, що позовні вимоги ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження, підтверджені документально, має бути виключено з реєстру іпотек та заборон відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано у іпотеку за іпотечним договором № 2301/1207/88 - 945 - І від 14.12.2007 року, а саме, готельно-ресторанний комплекс за адресою - м. Черкаси вул. Петровського, 172.
На підставі викладеного суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача, тому задовольняє їх в повному обсязі.
Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню повністю і позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.7 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір»,тому судовий збір згідно ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави.
На підставі вищенаведеного , ст.ст.11,60, 213-215, 88, 224 ЦПК України , керуючись ст.ст. 202, 203, 215 -217, 230, 236, 548, 627 ЦК України, Законом України Про захист прав споживачів, Законом України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг , постановою НБУ від 10.05.2007 року за № 168 Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту", ст.ст. 31,57, 88, 110,209, 212, 214-215, 224-226, 367 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати недійсним кредитний договір за №2301/1207/88-945 від 14.12.2007 року, який укладений між ОСОБА_1 та АКБ ТАС- Комерцбанк, правонаступником якого являється ПАТ Сведбанк.
Визнати недійсним договір про внесення змін та доповнень № 1 від 16.07.2009 року до кредитного договору за № 2301/1207/88 - 945 від 14.12.2007 року.
Визнати недійсним договір про внесення змін та доповнень № 2 від 27.07.2009 року до кредитного договору № 2301/1207/88 - 945 від 14.12.2007 року.
Визнати недійсним договір про внесення змін та доповнень № 3 від 18.07.2009 року до кредитного договору № 2301/1207/88 - 945 від 14.12.2007 року.
Визнати недійсним договір про внесення змін та доповнень № 4 від 28.07.2009 року до кредитного договору № 2301/1207/88 - 945 від 14.12.2007 року.
Визнати недійсним договір про внесення змін та доповнень № 5 від 17.09.2009 року до кредитного договору № 2301/1207/88 - 945 від 14.12.2007 року.
Визнати недійсним договір про внесення змін та доповнень № 1 від 27.07.2009 року до договору іпотеки № 2301/1207/88-945-І від 14.12.2007 року.
Виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано у іпотеку за іпотечним договором № 2301/1207/88.-.945.-.І від 14.12.2007 року - готельно-ресторанний комплекс за адресою: м. Черкаси, вулиця Петровського, 172.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства „ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у сумі 3205 (три тис. двісті пять) грн.15 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.