Головуючий суду 1 інстанції - Ткаченко О.Д.
Доповідач - Дронська І.О.
Справа № 408/439/15-ц
Провадження № 22ц/782/235/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого судді Дронської І.О.

суддів: Борисова Є.А., Яреська А.В.,

за участю секретаря Попової Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду в місті Сєвєродонецьку Луганської області справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Луганській області на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 13 травня 2015року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Луганській області про зміну формулювання причини звільнення, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку, вихідної допомоги та відшкодування моральної шкоди

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що 24.12.2002року вона була прийнята на роботу за переведенням до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м.Свердловську Луганської області на посаду спеціаліста відділу відшкодування шкоди потерпілим. У зв'язку з неналежною виплатою заробітної плати відповідачем протягом 2014року, позивач, 28.11.2014року вимушено написала заяву на звільнення з роботи з 03.12.2014року за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України у зв'язку з невиконанням керівництвом управління виконавчої дирекції Фонду у Луганській області законодавства про працю з питань виплати заробітної плати, а саме ст.115 КЗпП України, умов п.4.3. розділу IV колективного договору управління та відділень виконавчої дирекції Фонду в містах та районах Луганської області на 2014 - 2016 роки, а також проведення з нею остаточного розрахунку, відповідно до ст..116 КЗпП України та здійснення виплати вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку. ЇЇ заява та подання в.о. начальника відділення виконавчої дирекції Фонду у м.Свердловську Петрова С.М. від 01.12.2014 року № 01/2369 « Про звільнення ОСОБА_2.» 03.12.2014року електронною поштою були направлені до управління виконавчої дирекції Фонду у Луганській області на ім'я в.о. начальника управління Калінічева Ю.О. Відповідь на заяву, а саме копію наказу управління щодо її звільнення від 28.11.2014року № 372-к вона отримала у відділенні тільки 24.12.2014року. З даним наказом вона не згодна, оскільки наказ про звільнення виданий числом, попереднім за число подання на її звільнення та відповідачем самостійно змінена правова підстава розірвання трудового договору на звільнення за власним бажанням без посилання на ч.3 ст.38 КЗпП України, наказом не передбачена виплата вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку згідно зі ст..44 КЗпП України. Також до теперішнього часу з нею не проведено остаточний розрахунок та виплату всіх сум, що належали їй на дату звільнення, у т.ч. не здійснено виплату вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку та не видану трудову книжку. Просила визнати формулювання причини її звільнення, вказане у наказі управління виконавчої дирекції Фонду у Луганській області від 28.11.2014року № 372-к на підставі ст..38 КЗпП України «за власним бажанням» незаконним; зобов'язати управління дирекції Фонду змінити в наказі від 28.11.2014року № 372-к формулювання причини звільнення 03.12.2014року, вказавши замість ст..38 КЗпП України звільнена за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, з внесенням цієї причини звільнення до трудової книжки; стягнути з управління виконавчої дирекції Фонду на її користь заборгованість із заробітної плати разом з компенсацією за її затримку в розмірі 10758,31грн.; стягнути з управління виконавчої дирекції Фонду на її користь вихідну допомогу у розмірі 10637,34грн.; стягнути з управління виконавчої дирекції Фонду на її користь середню заробітну плату за час затримки належних їй сум в розмірі 5772,20грн.; стягнути з управління виконавчої дирекції Фонду на її користь в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 15000,00грн., яка виразилась у тому, що відповідач в день звільнення і до теперішнього часу не провів повний розрахунок, що заподіяло позивачу величезні моральні страждання, втрату нормальних життєвих зв'язків, позбавлення можливості купувати необхідні речі, продукти харчування, ліки, сплачувати комунальні послуги, вчасно вносити кошти в рахунок погашення кредиту, що поглибило її моральні страждання.

У подальшому позивач уточнила свої позовні вимоги, просила врахувати усі її попередні вимоги, а також визнати незаконним формулювання причини її звільнення, вказане у наказі управління виконавчої дирекції Фонду у Луганській області від 28.11.2014року № 372-к на підставі ст..38 КЗпП України «за власним бажанням»; зобов'язати управління дирекції Фонду змінити в наказі від 28.11.2014року № 372-к формулювання причини звільнення 03.12.2014року, вказавши замість ст..38 КЗпП України звільнена за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, з внесенням цієї причини звільнення до трудової книжки; стягнути з управління виконавчої дирекції Фонду на її користь заборгованість із заробітної плати в розмірі 10394,56грн. та компенсацію за затримку виплати заробітної плати в розмірі 1007,83грн.; стягнути з управління виконавчої дирекції Фонду на її користь середню заробітну плату за час затримки належних їй сум в розмірі 11214,56грн.; стягнути з управління виконавчої дирекції Фонду на її користь в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 15000грн.

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 13 травня 2015року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Управлінню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Луганській області змінити формулювання причин звільнення ОСОБА_2 з роботи у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Свердловськ Луганської області із «звільнення за власним бажанням, ст..38 КЗпП України» на «звільнення за власним бажанням у зв'язку із порушенням власником законодавства про працю, ч.3 ст..38 КЗпП України». Стягнуто з відповідача на користь позивача 10758,31грн. не виплаченої заробітної плати та 10637,34грн. вихідної допомоги. У задоволенні інших позовних вимог стосовно заробітної плати за затримку виплати заробітної плати та інших пов'язаних з цим виплат та моральної шкоди відмовлено з причин пред'явлення позову до неналежного відповідача та за відсутності в цьому вини відповідача у справі. Вирішено питання щодо судового збору, який стягнуто з відповідача.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням позивачем ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції фактичних обставин справи, невірну оцінку доказів, що призвело до неправильного застосування норм матеріального та процесуального права просила рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Також, не погоджуючись із зазначеним рішенням апеляційна скарга подана і Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Луганській області в якій, посилаючись на те, що суд першої інстанції неправомірно визначив управління виконавчої дирекції Фонду як боржника по виплаті заробітної плати ОСОБА_2 та порушника умов трудового договору між роботодавцем та робітником та не прийняв до уваги та у повній мірі не з'ясував ті обставини, що відповідно до положення про управління начальник управління наділений функцією прийому працівників на роботу та звільнення з роботи, а питання щодо виплати заробітної плати, надання відпусток та інше, згідно положення про відділення, відноситься виключно до повноважень відділення, просило скасувати рішення суду першої інстанції в частині зобов'язання зміни формулювання причин звільнення ОСОБА_2 з роботи у відділенні виконавчої дирекції Фонду із звільнення за власним бажанням, ст..38 КЗпП України, на звільнення за власним бажанням у зв'язку із порушенням власником законодавства про працю, ч.3 ст.38 КЗпП України, стягнення на користь позивача заборгованості з заробітної плати в сумі 10758,31грн. та вихідної допомоги в сумі 10637,34грн. та стягнення судового збору на користь держави в сумі 243,60грн. за необґрунтованістю та ухвалити нове рішення, яким в повному обсязі відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Луганській області.

Апелянт ОСОБА_2, яку було повідомлено належним чином про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явилась, від останньої надійшла заява про розгляд справи за її відсутністю.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування

норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції у повній мірі не відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 24.12.2002року позивача було прийнято на роботу на посаду спеціаліста у відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Свердловськ Луганської області у відділ відшкодування шкоди потерпілим. За час, визначений у позові, уповноваженим органом не виконуються зобов'язання із своєчасної виплати заробітної плати, у зв'язку з чим, станом на 01.01.2015року, виникла заборгованість перед позивачем з заробітної плати, що, як вважає суд першої інстанції, свідчить про порушення даної вимоги закону керівництвом підприємства, де працювала позивач. 28.11.2011року позивач на ім'я в.о. начальника управління ВД Фонду у Луганській області звернулася із заявою про звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП України у зв'язку із порушенням умов трудового договору, укладеного між нею та відповідачем та законодавства про працю, з вимогою провести розрахунок у строки, передбачені ст..116 КЗпП України, у т.ч. й виплатити вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку, що передбачено ст..44 КЗпП України. Зазначена заява була погоджена з в.о. начальника відділення ВД Фонду в м.Свердловськ Луганської області з виданням подання за № 01/2369 від 01.12.2014року про звільнення ОСОБА_2, що також було направлено до управління ВД Фонду з переліком належних виплат за ч.3 ст.38 КЗпП України. 28.11.2014року в.о. начальника управління ВД Фонду видав наказ за № 372-к про звільнення ОСОБА_2 на підставі її особистої заяви та подання в.о. начальника Свердловського відділення, де в.о. начальника Свердловського відділення вказав на необхідність виплати позивачу надбавки за вислугу років з листопада 2014року по 03.12.2014 року у розмірі 30% від посадового окладу, надбавки за вислугу років за досягнення у праці, надбавку за високі досягнення у праці в розмірі 50% за цей же період, врахувати використану відпустку в кількості 2-х календарних днів та виплатити премію за підсумки роботи за листопад 2014року у розмірі 25% до посадового окладу з урахування надбавок за високі досягнення у праці та вислугу років.

Також судом першої інстанції встановлено, що на виконання наказу виконавчої дирекції Фонду № 882 від 17.11.2014року ( «Про роботу робочих органів виконавчої дирекції Фонду в Луганській області» у відповідності до постанови КМУ № 595 від 07.11.2014року) управлінням виконавчої дирекції Фонду видано наказ від 19.11.2014року «Про виконання наказу виконавчої дирекції Фонду від 17.11.2014року № 882», наказ управління № 506 про припинення діяльності управління у м. Луганську та переміщення управління до м. Сватове Луганської області та видано наказ начальникам (в.о.начальників) відділень у ВДФ в містах та районах Луганської області про проведення організаційних заходів щодо припинення роботи та переміщенні відділень ВДФ з населених пунктів, у яких відділення не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, в населенні пункти, на території яких державні органи здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 в частині зміни формулювання причини звільнення, суд першої інстанції обґрунтовано посилався на положення ст..38 КЗпП України щодо права працівника в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір, та положення щодо визначення правової підстави розірвання трудового договору на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України - факту порушення законодавства про працю, що спонукало працівника припинити трудовий договір з відповідачем та положення ст..235 КЗпП України щодо визнання формулювання причини звільнення неправильним.

Також суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв заперечення відповідача щодо наявності підстав для зміни формулювання управлінням підстав для звільнення ОСОБА_2 з ч.3 ст.38 КЗпП України «у зв'язку із порушенням умов трудового договору» на ст..38 КЗпП України «за власним бажанням».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в частині стягнення з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Луганській області грошових коштів за затримку розрахунку та моральної шкоди.

Зазначені висновки суду першої інстанції не спростовані апелянтом ОСОБА_2 та повністю відповідають встановленим у судовому засіданні обставинам справи та матеріалам справи.

Але колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в частині стягнення з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Луганській області на користь ОСОБА_2 10758,31грн. заборгованості по заробітній платі та 10637,34грн. вихідної допомоги.

Проаналізував мотивувальну частину рішення щодо мотивів, з яких суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення зазначеної частини позовних вимог ОСОБА_2 та законів, яким суд керувався ухвалюючи в цій частині рішення, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно не дослідив і не оцінив обставини по справі та надані сторонами, в їх сукупності, всі докази, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, невірно визначив юридичну природу спірних правовідносин сторін і закон, який їх регулює, що призвело до неправильного вирішення справи.

Так, відповідно до ст. 15 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (редакції на час виникнення спірних правовідносин) страхування від нещасного випадку здійснює Фонд соціального страхування, який є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту, який затверджується її правлінням. Фонд соціального страхування від нещасних випадків є юридичною особою, має печатку із зображенням Державного Гербу України та своїм найменуванням, а також емблему, яка затверджується його правлінням. Фонд набуває прав юридичної особи з дня реєстрації статуту у центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері реєстрації статутів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ст.ст.16,18 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» управління Фондом здійснюється на паритетній основі державою, представником застрахованих осіб та роботодавців. Безпосереднє управління Фондом здійснюють його правління та виконавча дирекція. Виконавча дирекція є постійно діючим органом правління Фонду та є підзвітною правлінню Фонду, проводить свою діяльність від імені Фонду у межах та в порядку, що визначаються його статутом та Положенням про виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування від нещасних випадків, організовує та забезпечує виконання рішень правління Фонду. Виконавча дирекція Фонду здійснює матеріальне - технічне забезпечення наглядової ради та правління Фонду. Робочими органами виконавчої дирекції Фонду є її управління в м. Києві, відділення в районах і містах обласного значення. Робочі органи виконавчої дирекції Фонду є юридичними особами, мають самостійні кошториси, печатку із зображенням Державного Гербу України та своїм найменуванням.

Як вбачається з положень п.п. 9,10 постанови № 19 Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 20.04.2001 року «Про затвердження Типового положення про відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в районах та містах обласного значення» відділення утримуються за рахунок коштів Фонду. Гранична чисельність, фонд оплати праці працівників відділення, кошторис доходів і видатків в межах виділених на це коштів, штатний розпис відділення затверджуються начальником управління. Відділення є юридичною особою, має самостійний кошторис, рахунок в установі банку, печатку із зображенням Гербу України та своїм найменуванням.

Відповідно до частини 1 статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Як вбачається із матеріалів справи, 24.12.2002 року ОСОБА_2 прийнята до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Свердловську Луганської області на посаду спеціаліста відділу відшкодування шкоди потерпілим, що підтверджується копією трудової книжки, а.с.16 .

Згідно Положення про управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області, затвердженого наказом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України № 210 від 21.03.2011 року, право на прийняття та звільнення працівників управління та відділень має начальник управління.

Відповідно до наказу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Луганській області № 372-к від 28.11.2014року звільнено ОСОБА_2, спеціаліста відділу відшкодування шкоди потерпілим відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Свердловську Луганської області за власним бажанням, у зв'язку з виходом на пенсію, ст. 38 КЗпП України, а.с.19.

Також зазначеним наказом зобов'язано в.о. начальника Свердловського відділення виплатити ОСОБА_2 надбавку за вислугу років роботи у Фонді на листопад 2014 року по 28.11.2014 року включно у розмірі 30% до посадового окладу; надбавку за високі досягнення у правці на листопад 2014 року по 28.11.2014 року включно у розмірі 50% до окладу з урахуванням надбавки за вислугу років (30%); компенсацію за невикористану відпустку в кількості 2-х календарних днів за період роботи з 24.12.2013року по 23.12.2014року провести кінцевий розрахунок; премію за підсумками роботи за листопад 2014 року у розмірі 25% до посадового окладу з урахуванням надбавок за високі досягнення в праці та вислугу років у Фонді.

Відповідно до п. 10 Положення про відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Свердловську Луганської області, затвердженого наказом управління № 94 від 17.02.2011 року, відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Свердловську Луганської області є робочим органом Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України; відділення є юридичною особою, має самостійний кошторис, рахунок в установі банку, печатку із зображенням Державного герба України та своїм найменуванням.

Зазначені обставини свідчать про те, що трудові відносини виникли між позивачкою та Відділенням виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Свердловську Луганської області на підставі трудового договору, який позивач уклала саме із Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Свердловську Луганської області та звідки остання і звільнилася.

Колегія суддів вважає, що належним відповідачем у справі за вимогами про оплату праці є та юридична особа (підприємство, установа, організація), з якою позивачем укладено трудовий договір. Трудовий договір з Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Луганській області ОСОБА_2 не укладала та перебувала у трудових відносинах з Відділенням виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Свердловську Луганської області.

Виходячи з цього, обов'язок проведення остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_2 має нести Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Свердловську Луганської області та саме Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Свердловську Луганської області має бути належним відповідачем за позовними вимогами про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки виплат по день фактичного розрахунку та інших виплат, передбачених КЗпП України на день звільнення.

В установленому законом порядку юридична особа Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Свердловську Луганської області не реорганізована та не ліквідована, а Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Луганській області не є її правонаступником у томі числі з питань проведення розрахунків із звільненими працівниками.

У той же час ОСОБА_2 позовні вимоги висунула до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Луганській області, при цьому, як було встановлено вище, роботодавцем, який може нести відповідальність у разі порушення трудових прав позивача є Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Свердловську Луганської області.

Аналогічна позиція викладена і Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справах: №№ 6-30263 ск-15 від 17.09.2015р; 6-24172 св15 від 24.09.2015року; 6-24263 св-15 від 29.10.2015р.; 6-23484 св-15 від 04.11.2015р.; 6-23189 св-15 від 04.11.2015р.; 6-21734 ск-15 від 26.11.2015р.; 6-23196 ск-15 від 03.03.2016року.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області в частині стягнення з Управління заборгованості з заробітної плати та вихідної допомоги підлягає задоволенню, оскільки доводи апелянта повністю знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, відповідають наданим відповідачем-апелянтам доказам у заперечення цієї частини позовних вимог ОСОБА_2 та останньою у відповідному порядку не спростовані.

Вирішуючи питання щодо моральної шкоди, за доводами апеляційної скарги ОСОБА_2, колегія суддів приходить до наступного.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області моральної шкоди на користь позивача, оскільки цей висновок відповідає матеріалам справи та вимогам закону.

Відповідно до позовної заяви ОСОБА_2 остання обґрунтовувала позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області тим, що відповідач в день звільнення і до теперішнього часу не провів повний розрахунок при її звільненні, що заподіяло позивачу величезні моральні страждання, втрату нормальних життєвих зв'язків, позбавлення можливості купувати необхідні речі, продукти харчування, ліки, сплачувати комунальні послуги, вчасно вносити кошти в рахунок погашення кредиту, що поглибило її моральні страждання.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року із змінами зазначено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Оскільки колегією суддів встановлено, що Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області за позовними вимогами про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за час затримки виплати заробітної плати середньої заробітної плати за час затримки розрахунку належних сум є неналежним відповідачем, тому вимога про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Щодо повернення трудової книжки.

Порядок ведення трудових книжок передбачено Інструкцією «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Мінпраці, Міністерством юстиції та Міністерством соцзахисту населення від 29 липня 1993 року №58 (далі - Інструкція), відповідно до п.п. 4.1, 4.2 якої власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Як вбачається з матеріалів справи 26.11.2014року проведено перереєстрацію місця знаходження управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області м. Сватове, де установа знаходилась й на час звільнення позивача - 28.11.2014року, у той час, як трудова книжка ОСОБА_2 знаходилась у м.Луганську, а сама позивач - у м.Свердловську, у яких було розпочато проведення АТО.

Відповідно до листа Луганської дирекції УДППЗ «Укрпошта» від 26.11.2014 року поштою припинено з 27.11.2014 року приймання поштових відправлень на/з територію(ї) Донецької та Луганської областей до/з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження. В додатку до листа визначений перечень населених пунктів, серед якого зазначено м. Луганськ та м. Свердловськ.

З урахування вищевикладеного, колегією суддів встановлено, що відповідач не мав можливості направити позивачу, як це передбачено п. 4.2 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки та видати трудову книжку в день звільнення, що виключає наявність вини відповідача, сам факт отримання трудової книжки з порушенням строків позивачем не заперечується.

На підставі зазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення моральної шкоди з відповідача і не дають підстав для зміни або скасування рішення суду в частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги позивача також не впливають на правильність прийнятого судом рішення, так як фактично містять суб'єктивне тлумачення апелянта норм матеріального та процесуального права і направлені на переоцінку доказів, які судом першої інстанції були належним чином досліджені та оцінені.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення по справі;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягає застосуванню.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення були неповно з'ясовані обставини, що мають значення по справі, суд вважав встановленими недоведені позивачем обставини, що мають значення для справи, що стало причиною невідповідності висновків суду обставинам справи та порушенню норм матеріального та процесуального права, що є підставою для зміни рішення суду першої інстанції із скасуванням рішення суду першої інстанції в частинах стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі в сумі 10758,31грн.та вихідної допомоги в сумі 10637.34грн. з ухваленням в цих частинах нового рішення. та в цих частинах ухвалити нове рішення,та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

Щодо доводів апеляційної скарги Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області про безпідставне стягнення судом першої інстанції з управління судового збору в сумі 243,60грн., то зазначені доводи колегія суддів вважає обґрунтованими, оскільки відповідно до п. 18 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» органи Фонду соціального страхування від сплати судового сбіру звільняються, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині також підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.3 ч.1 ст.307, ст.ст.309, 313, 314, 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Луганській області задовольнити частково.

Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 13 травня 2015року змінити, скасувавши в частинах стягнення з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Луганській області на користь ОСОБА_2 заборгованості по заробітній платі в сумі 10758,31грн., вихідної допомоги в сумі 10637.34грн., судового збору в сумі 243,60грн. та в цих частинах ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Луганській області про стягнення заборгованості по заробітній платі та вихідної допомоги відмовити.

У іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий

Судді