Справа № 459/2659/15 Головуючий у 1 інстанції: Грабовський В.В.
Провадження № 22-ц/783/846/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 року м. Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - Федоришина А.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Тропак О.В.

за секретаря Іванової О.О.,

за участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 9 листопада 2015 року у справі за позовом позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання недійсним відчуження автомобіля, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та стягнення компенсації за частку у спільному майні подружжя

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним рішенням відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання недійсним відчуження автомобіля, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та стягнення компенсації за частку у спільному майні подружжя.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_5, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що спірний автомобіль був придбаний в період шлюбу за спільні кошти на підставі доручення від 19.11.2001 р. Відповідач під час розгляду справи визнав факт придбання автомобіля для сім»ї, проте без згоди іншого з подружжя його відчужив, що суперечить вимогам ч. 3 ст. 65 СК України. Вважає, що відповідачі неправомірно, без її згоди уклали договір щодо відчуження автомобіля, чим порушили її права власника на спільне сумісне майно подружжя.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підтримання скарги, ОСОБА_4 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення з огляду на викладені мотиви.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довесим ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Судом встановлено та визнано сторонами, що до ОСОБА_5, її батька, та ОСОБА_4 на підставі нотаріально посвідченої довіреності (доручення), виданої гр. ОСОБА_7 19.12.2011 р., перейшло право володіння та користування на спірний автомобіль на строк у 9 років з правом кожного з них розпоряджатися цим автомобілем.

Отже, цим дорученням визначено права та обов»язки повірених щодо розпорядження спірним автомобілем.

Відтак підстав вважати, що транспортний засіб є спільним майном подружжя немає, оскільки спірний автомобіль був переданий сторонам з правом кожного з них розпоряджатися ним.

Твердження апелянта про те, що між довірителем та повіреними фактично було укладено договір купівлі-продажу, і що саме на підставі такого договору подружжя придбало спірний автомобіль, є безпідставними, так як не підтверджені жодними доказами.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання недійсним відчуження автомобіля.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_4, діючи від імені гр. ОСОБА_7, який був власником транспортного засобу та маючи повноваження на розпорядження спірним автомобілем, відчужив автомобіль ОСОБА_6 на підставі довідки-рахунку.

Посилання апелянта на те, що правочин є недійсним, оскільки ОСОБА_4 відчужив транспортний засіб без її згоди, є безпідставними, оскільки така згода чинним законодавством не передбачена у даних правовідносинах.

До того ж ОСОБА_5 не довела, що спірний автомобіль був придбаний подружжям за час шлюбу. Саме ж доручення на право розпорядження автомобілем не підтверджує право власності подружжя на майно.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність його висновків і тому рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 317 ЦПК України колегія суддів,

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 9 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: