У х в а л а

іменем україни

02 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Маляренка А.В.,Демяносов М.В.,Парінової І.К.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Київського національного університету імені Тараса Шевченка до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, третя особа: Міністерство оборони України, про виселення та стягнення заборгованості, за касаційною скаргою Київського національного університету імені Тараса Шевченка на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 21 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року Київський національний університет імені Тараса Шевченка звернувся до суду із зазначеним позовом на обґрунтування якого зазначив, що починаючи з 1995 року між КНУ ім. Тараса Шевченка та Міністерством оборони України було укладено договір про підготовку спеціалістів від 11 вересня 1995 року та договір від 22 грудня 1997 року.

З метою забезпечення освітньої діяльності та в рамках цієї співпраці до гуртожитку університету тимчасово було поселено військовослужбовців із сім'ями. При поселенні до гуртожитку № 11 університету військовослужбовці були ознайомлені з правилами проживання в гуртожитку, з терміном проживання та порядком оплати за проживання, умови яких вони виконували, вносячи оплату та дотримуючись порядку проживання в гуртожитку.

У 2011 році співпраця між університетом та Міністерством оборони України закінчилась, а разом з нею і термін проживання військовослужбовців у гуртожитку університету, проте відповідачі займані ними приміщення до цього часу не звільнили.

Окрім того, починаючи з моменту заселення відповідачів до гуртожитку № 11, що належить КНУ ім. Тараса Шевченка, відповідачі користуються послугою з проживання та здійснювали оплату отриманої послуги спочатку в повному обсязі, а згодом частково, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на грудень 2014 року становить 76 702 грн 92 коп.

Розмір оплати за проживання в гуртожитку, зокрема і в гуртожитку № 11, встановлено, а в подальшому змінено, на підставі наказів ректора та калькуляцій до них від 21 березня 2006 року № 184-32, від 30 грудня 2009 року № 871-32 та від 11 травня 2011 року № 365-32.

З урахуванням наведеного просив суд виселити ОСОБА_8 та ОСОБА_9 із займаної кімнати НОМЕР_2 гуртожитку АДРЕСА_1; виселити ОСОБА_8 ОСОБА_10 із займаної кімнати НОМЕР_1 гуртожитку АДРЕСА_1; стягнути із ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_8 ОСОБА_10 солідарно суму заборгованості у розмірі 76 702 грн 92 коп. на користь КНУ ім. Тараса Шевченка; стягнути із відповідачів солідарно суму судового збору на користь КНУ ім. Тараса Шевченка.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 21 жовтня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі КНУ ім. Тараса Шевченка просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку, що відсутні підстави для задоволення позову, оскільки саме Міністерство оборони України було зобов'язано після введення в експлуатацію житлового будинку по АДРЕСА_2 вивільнити (шляхом переселення сімей військовослужбовців і працівників Збройних Сил України в житлові приміщення, які їм будуть надані) та передати університету житлові кімнати в гуртожитку № 11 КНУ ім. Тараса Шевченка, а також до кінця 2011 року провести відселення всіх сімей військовослужбовців, звільнених в запас або відставку, та передати вивільнені житлові кімнати у студентському гуртожитку № 11, після закінчення терміну тимчасового користування житловими приміщеннями в місячний термін звільнити їх.

Однак, Міністерство оборони України зазначені вище умови договору не виконало і ОСОБА_8 та члени його сім'ї ОСОБА_9 ОСОБА_8 ОСОБА_10 переселені не були. Таке виселення відповідачів має бути наслідком належного виконання договірних відносин Міністерством оборони України, оскільки саме через неналежне виконання стороною договірних відносин − Міністерством оборони України порушено права позивача.

Оскільки, невиконання договірних зобов'язань відбулося зі сторони Міністерства оборони України, а не відповідачами у справі, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Київського національного університету імені Тараса Шевченка відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 21 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

А.В.Маляренко

М.В.Демяносов

І.К.Парінова