АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2703/16 Головуючий 1 інст. - Рибальченко Л.М.
Категорія: право власності
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«05» квітня 2016 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Малінської С.М.,

за участю секретаря: Кривошеіної О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Харківська міська рада про визначення часток у спільній сумісній власності та визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3. В обґрунтування свого позову посилався на те, що з 1993 року він з дружиною ОСОБА_2 і донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_4, який є їхнім родичем далекого ступеня спорідненості, проживали однією сім'єю в квартирі АДРЕСА_1.

20 березня 1995 року вони приватизували квартиру і згідно свідоцтва про право власності на житло № 1-95-46830-ф1 від 20.03.1995 року зазначена квартира належить на праві спільної сумісної власності йому, ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер.

Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому частку у спірній квартирі. Зазначив, що заповіт він не залишив, спадкоємців у нього не було і ніхто до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не звертався.

Вказав, що вони своє право на спадщину після смерті ОСОБА_4 довести не могли через відсутність документів, що підтверджують родинні стосунки з померлим. Частки співвласників квартири домовленістю між ними або рішенням суду не визначались, а отже відповідно до закону є рівними, тобто по ? ідеальній частці.

Зазначив, що після смерті ОСОБА_4 він та його сім'я з огляду на відсутність встановленого співвласниками квартири порядку користування квартирою, відкрито, безперервно, понад 10 років з ІНФОРМАЦІЯ_1 року продовжували володіти і користуватися всією квартирою, в тому числі і частиною квартири, що належала ОСОБА_4, сплачували комунальні платежі, утримували її у належному санітарно-технічному стані, робили необхідний ремонт.

Вказав, що безперервність володіння підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім'ї і прописку виданою КП «Жилкомсервіс» від 23 жовтня 2015 року, відповідно до якої у спірній квартирі постійно проживають і прописані з 1993 року він і його дружина, їхня донька, яку знято з реєстрації 20 листопада 2014 року.

Просив визначити частку квартири АДРЕСА_1, що належала за життя на праві спільної сумісної власності померлому ОСОБА_4 у розмірі ? ідеальній частці цієї квартири; визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за набувальною давністю право власності на ? частку квартири АДРЕСА_1, що належала за життя на праві спільної власності померлому ОСОБА_4, і визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1; визначивши за кожним право власності на 1/3 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 січня 2016 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Харківську міську раду.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 березня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1, через свого представника, подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення - скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. При цьому посилався на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув увагу на те, що після смерті ОСОБА_4 інші співвласники продовжили спільно володіти і користуватися всією квартирою, у зв'язку з чим правомірно заволоділи частиною квартири.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно відхилити, рішення суду - залишити без змін.

При цьому судова колегія виходить з наступного

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обгрунтовано виходив з його недоведеності.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що спірна квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності сторонам та померлому ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 20 березня 1995 року реєстраційний № 1-95-46830-ф1. В цій квартирі вони зареєстровані з 1993 року.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. На теперішній час в цій квартирі зареєстровані та проживають ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Шостою Харківською державною нотаріальною конторою 27 жовтня 2015 року ОСОБА_2 надано роз'яснення щодо порядку оформлення спадщини та рекомендовано звернутися до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пояснили, що з заявою про встановлення факту родинних відносин вони не зверталися.

Відповідно до ст. 555 ЦК України в редакції 1963 року, яка на діяла на час виникнення спірних правовідносин, спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом.

Як вбачається з матеріалів справи спадкоємців у ОСОБА_4 не було. Після його смерті з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини ніхто не звертався.

Матеріали справи також не містять доказів того, що спадкове майно перейшло до держави.

Частинами 1, 4 статті 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК набрав чинності з 01 січня 2004 року, норми статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції правильно зазначив, що визнання права власності на нерухоме майно на підставі статті 344 ЦК України можливе лише за наявності таких умов: добросовісності, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 не заперечував, що зазначене нерухоме майно на праві спільної сумісної власності належало йому, померлому ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Частиною 1 статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 не довів, що він не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку щодо відмови в задоволенні позову ОСОБА_1

Оскільки доводи апеляційної скарги не грунтуються на матеріалах справи, і висновків суду не спростовують, а оскаржене судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, судова колегія вважає, що передбачених ст. 309 ЦПК України підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1.ч.1.ст. 307, ст. 308, ст. 313, п.1.ч.1.ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 березня 2016 року -залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії