Провадження № 22-ц/783/358/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2016 рокуколегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Бермеса І.В., Мусіної Т.Г.,

за участі секретаря: Фейір К.О.,

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їхнього представника ОСОБА_4, представника ОСОБА_5 ОСОБА_6, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_6 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 16 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_7, третьої особи УДАІ ГУМВСУ у Львівської області про визнання договору удаваним та стягнення суми, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 16 вересня 2015 року позов задоволено.

Визнано удаваним договір доручення, який було укладено між ОСОБА_5, ОСОБА_3, з видачею довіреності від 18.10.2005 року, посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрованої в реєстрі за № 8294, якою в порядку передоручення, уповноважено ОСОБА_2 або ОСОБА_3 представляти інтереси ОСОБА_5 в правочині з питань експлуатації, розпорядження належного йому автомобіля "Хонда Аккорд", 1993 року випуску.

Визнано, що між ОСОБА_7, який діяв від імені ОСОБА_5 та ОСОБА_2, ОСОБА_3 фактично укладено договір купівлі продажу автомобіля "Хонда Аккорд", 1993 року випуску.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 129 660 грн. 00 коп. збитків та 162,00 грн. судових витрат, а всього 129 822 гривень.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_6.

В апеляційній скарзі посилається на те, що його довіритель продав автомобіль марки «Хонда Аккорд» 1993 року випуску ОСОБА_7 за обумовлену ціну, уклавши на користь останнього довіреність від 24 березня 2004 року на право користування та розпорядженням.

У подальшому, ОСОБА_7 будучи фактичним власником даного автомобіля продав його ОСОБА_3 за 6000 доларів США, оформивши довіреність від 18 жовтня 2005 року. Жодних домовленостей між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 про представництво останнім інтересів ОСОБА_5 не було.

Зазначає, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 18 жовтня 2005 року був укладений договір купівлі-продажу автомобіля, оформлений у вигляді довіреності. Кошти за автомобіль від ОСОБА_3 отримав ОСОБА_7 і аж ніяк не ОСОБА_5, який залишався його власником формально.

У ситуації що склалася, винен сам ОСОБА_3, який не оформив належним чином договір купівлі-продажу від 18 жовтня 2005 року, за що і поплатився.

Апелянти вважають, що в даній справі сплив строк позовної давності та суд першої інстанції безпідставно не застосував наслідки спливу позовної давності як одну з підстав для відмови в задоволенні позову, відповідно до ст. 267 ЦК України.

Просить рішення Франківського районного суду м. Львова від 16 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_5 ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їхнього представника ОСОБА_4 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

В силу ст.237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Як зазначено у ст.238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє.

Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є.

Правові наслідки вчинення правочину представником визначені ст.236 ЦК України, а саме правочин вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Виходячи із норм ст..244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.

Як вірно установлено судом першої інстанції, відповідно до біржової угоди від 25 січня 2003 року №АЛ-017307 автомобіль «Хонда Аккорд», 1993 року випуску на підставі доручення від імені ОСОБА_9 було продано ОСОБА_5 та зареєстровано за останнім 27 січня 2003 року Яворівським МРЕВ (т.1 а.с.142).

24 березня 2004 року ОСОБА_5 видав довіреність терміном на три роки, до 24 березня 2007 року, згідно якої уповноважував ОСОБА_7 представляти його інтереси з питань експлуатації, розпорядження та зняття з реєстрації автомобіля, в тому числі з правом його відчуженням, одержання коштів та ін. (т.1 а.с.8).

18 жовтня 2005 року ОСОБА_7, діючи в порядку передоручення, видав довіреність ОСОБА_2 та ОСОБА_3, якою уповноважував останніх до 24 березня 2007 року представляти інтереси ОСОБА_5 з питань експлуатації, розпорядження та зняття з реєстрації вказаного автомобіля, в тому числі з правом його відчуженням, одержання коштів та ін. (т.1 а.с.11).

07 травня 2007 року автомобіль «Хонда Аккорд», 1993 року випуску, який на той час перебував у власності ОСОБА_5, і яким продовжували користуватися ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (згідно довіреності від 18 жовтня 2005 року термін дії якої, вже сплив) було затримано працівниками ДАІ по підозрі того, що автомобіль у розшуку (т.1 а.с.25).

По даному факту, 25 травня 2007 року Жидачівським РВ ГУ МВСУ у Львівській області було порушено кримінальне провадження за ч.1 ст.190 КК України, в ході якого встановлено, що у 2003 році ОСОБА_5 на автомобільному ринку «Кривчиці» у м. Львові познайомився із невстановленими особами, які в подальшому продали йому зазначений автомобіль, оформивши відповідні документи використовуючи паспорт останнього.

У межах розслідування кримінальної справи, будучи допитаними в якості свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтвердили, що 18 жовтня 2005 року сплатили ОСОБА_7 кошти в сумі 6000 доларів США, що не заперечувалося ОСОБА_7 та ОСОБА_5 Показання у кримінальному провадженні ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 давали в якості свідків будучи попередженими про кримінальну відповідальність за ст.384 КК України (завідомо неправдиві показання) та 385 КК України (відмова свідка давати показання)

Згідно рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 15 червня 2011 року, яке набрало законної сили, біржову угоду №АЛ 017307 від 27 грудня 2003 року, укладену між ОСОБА_5 та ОСОБА_9, про купівлю-продаж автомобіля «Хонда-Аккорд» 1993 року, реєстраційне свідоцтво ТЗ ІНС №447701 від 27 жовтня 2001 року, визнано недійною та визнано право власності за ОСОБА_9 на вказаний автомобіль.

Судом встановлено, що автомобіль «Хонда-Аккорд» 1993 року, №29410 ТС вибула із володіння ОСОБА_9 поза його волею, і доручення на його відчуження він нікому не давав (т.1 а.с.199).

Згідно результатів пошуку «АМТ фізичних та юридичних осіб», спірний автомобіль з 26 грудня 2011 року зареєстрований за ОСОБА_10 (т.1 а.с.231).

За договором купівлі продажу одна сторона передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України).

Відповідно до ст.685 ЦК України, право продажу товару належить власнику товару. Якщо продавець не є власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Як зазначено у ст. 661 ЦК України у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав.

Правочин щодо звільнення продавця від відповідальності або щодо її обмеження у разі витребування товару у покупця третьою особою є нікчемним.

Згідно з ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 203 ЦК України передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами правочину, який сторони насправді вчинили.

Згідно п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року, за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст.235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме той правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Наявними у справі доказами встановлено, що між позивачами та ОСОБА_7, який діяв по довіреності від імені ОСОБА_5 фактично було укладено договір купівлі-продажу автомобіля, відтак суд першої інстанції обґрунтовано договір доручення від 18 жовтня 2005 року визнав удаваним, як такий, що вчинений з метою приховування договору купівлі-продажу.

З урахуванням того, що ОСОБА_7 18 жовтня 2005 року при укладенні удаваного правочину діяв за дорученням та від імені ОСОБА_5, а ОСОБА_3 оплативши за спірний автомобіль суму еквівалентну 6 000 доларів США залишився без грошей та автомобіля, суд першої інстанції вірно застосував положення ч.2 ст.235 ЦК України та стягнув суму збитків із ОСОБА_5

Не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги відповідача про пропуск позовної давності позивачами.

Встановлено, що за захистом свого права ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися 25 травня 2007 року, пред'явивши позов до ОСОБА_7 та ОСОБА_5 (т.1 а.с.6-7).

Тому строк позовної давності позивачами не пропущений

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 16 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Бермес І.В.

ОСОБА_11