У х в а л а

19 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М.,

Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду Харківської області від 20 жовтня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Лан» про визнання договору оренди землі недійсним,

в с т а н о в и л а :

Барвінківський районний суд Харківської області рішенням від 26 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнив: визнав недійсним укладений між ОСОБА_4 та товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Лан» (далі - ТОВ «АФ «Лан») 30 березня 2007 року договір оренди земельної ділянки площею 5,7504 га для сільськогосподарського використання, розташованої на території Мечебилівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, зареєстрований 14 грудня 2007 року у Барвінківському районному відділі реєстрації земель; стягнув з ТОВ «АФ «Лан» на користь ОСОБА_4 243 грн 60 коп. судового збору та 4 тис. 736 грн витрат за проведення судово-почеркознавчої експертизи.

Апеляційний суд Харківської області рішенням від 20 жовтня 2015 року рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 26 травня 2015 року скасував та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовив у зв'язку зі спливом позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 12 листопада 2015 року відмовив ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою у вказаній справі з підстави, передбаченої пунктом 5 частини четвертої статті 328 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

4 лютого 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду Харківської області від 20 жовтня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 листопада 2015 року з передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статей 256, 257, частини першої статті 261 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

На підтвердження підстави перегляду зазначених судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанову Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

Пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України визначено, що підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 12 листопада 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд, відмовивши у відкритті касаційного провадження, погодився з висновком суду апеляційної інстанції про наявність правових підстав для застосування наслідків спливу позовної давності з огляду на те, що позивач дізнався про порушення свого права та про особу, яка його порушила, у 2010 році, тобто з часу отримання орендної плати за користування належною йому земельною ділянкою, і саме з цього часу у нього виникло право вимоги.

При цьому суди вважали, що отримання орендної плати протягом тривалого часу свідчить про схвалення відповідного договору оренди.

Разом з тим у постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року, наданій для порівняння, висловлено правову позицію про те, що відповідно до частини першої статті 261 ЦК України саме з моменту, коли зацікавлена сторона дізналася про порушення свого права, тобто про наявність спірного договору оренди, починається перебіг позовної давності.

Отже, порівняння наведених судових рішень не дає підстав вважати, що висновки, викладені в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 листопада 2015 року, суперечать висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Лан» про визнання договору оренди землі недійсним за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду Харківської області від 20 жовтня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 листопада 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк

А.Г. Ярема