Справа № 344/1589/15-ц
Провадження № 2/344/1062/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2016 р. м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

за участі секретаря Прокопів С.Р.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Коломийському районі Івано-Франківської області до Управління Держпраці в Івано-Франківській області, третя особа ОСОБА_3, -

ВСТАНОВИВ:

в позові вказано, що 04/09/2014 р. в ДТП в с. Яблуниця загинув ОСОБА_4, який виконував вантажні перевезення на підставі цивільно-правового договору від 03/06/2014 р. між ним та ТзОВ «Коломийський бетон». 11/11/2014 р. комісією територіального управління Держгірпромнагляду складено акт за формою Н-5, яким вказаний нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний із виробництвом та складено акт Н-1. Наслідком складення відповідних актів є виплата грошових коштів позивачем, який заперечує вказані акти з тих підстав, що нещасний випадок не пов`язаний із виробництвом. Тому позивач просив суд скасувати вказані акти.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позов з підстав, що в ньому зазначені та надала пояснення про те, що між ОСОБА_4 та ТзОВ «Коломийський бетон» було укладено цивільно-правовий договір про надання послуг з перевезення вантажів, заяву про прийняття на роботу ОСОБА_4 не подавав ТзОВ «Коломийський бетон»; ТзОВ «Коломийський бетон» не приймав наказу про прийняття ОСОБА_4 на роботу, на ОСОБА_4 не поширювались правила внутрішнього трудового розпорядку, страхові внески в системі соціального страхування від нещасних випадків на виробництві не сплачувались, облік робочого часу на основі складення табелю обліку відпрацьованого робочого часу працівника не здійснювався, результати роботи ОСОБА_4 оформлювались складенням акту прийняття виконаних робіт, договір між ОСОБА_4 та ТзОВ «Коломийський бетон» не було скасовано, не розірвано сторонами; заробітна плата ОСОБА_4 не виплачувалась, наказу про прийняття на роботу ОСОБА_4 не приймалось, з ним ОСОБА_4 не ознайомлювалось, запису про трудові відносини в трудову книжку не вносилось.

В судовому засіданні представник відповідача заперечила позов з тих підстав, що ОСОБА_4 проходив медичний огляд, використовував транспорт ТзОВ «Коломийський бетон» на підставі відрядження, був допущений до виконання робіт а тому спірний договір містить ознаки трудового договору, хоча є цивільно-правовою угодою.

В судовому засіданні третя особа ОСОБА_3 заперечила позов.

Судом встановлено наступні обставини.

06/11/2014 р. складено акт розслідування нещасного випадку від 04/09/2014 р. та складено висновок комісії про те, що нещасний випадок із ОСОБА_4 пов`язаний із виробництвом.

11/11/2014 р. складено акт №1, відповідно до якого транспортний засіб, яким керував ОСОБА_4 належить ТзОВ «Коломийський бетон», а причиною ДТП була втрата керування транспортним засобом ОСОБА_4

Відповідно до інформації ТзОВ «Коломийський бетон» від 21/10/2014 р. №23 ОСОБА_4 був прийнятий на роботу по цивільно-правовому договору з 03/06/2014 р., виконував вантажні перевезення на свій ризик, не підлягав під дію правил внутрішнього трудового розпорядку, не сплачував страхові внески на загальнообов`язкове соціальне страхування.

03/06/2014 р. ОСОБА_4 та ТзОВ «Коломийський бетон» уклали «Цивільно-правовий договір», відповідно до якого Замовник доручив, а Виконавець прийняв на себе зобов`язання здійснити вантажні перевезення, виконавець не підпадає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку, не має права на отримання державної соціальної допомоги із соціального страхування, не сплачує страхові внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, витратами зумовленими народженням та похованням.

Відповідно до п. 1.2. Замовник забезпечує виконавця усім необхідним для виконання роботи, передбаченої вказаним договором.

В п. 2 договору передбачено, що розмір винагороди сторони визначають їх домовленістю.

Відповідно до п. 2.2. договору оплата за виконану роботу здійснюється на підставі акту.

В п. 6 договору строк завершення договору сторони не визначили.

В ст. 627 ЦК України проголошено свободу договору.

В ст. 204 ЦК України вказано, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до відомості на виплату грошей за липень 2014 р. ОСОБА_4 виплачено 1678,47 гривень винагороди за надані послуги і виконані роботи.

31/07/2014 р. складено акту №55 прийняття-виконання робіт по договору від 03/06/2014 р., відповідно до якого утримано 2,6 % в якості єдиного соціального внеску.

Відповідно до трудової книжки на ім`я ОСОБА_4 з 27/08/2014 р. звільнений з роботи.

Відповідно до свідоцтва про смерть № 193745 ОСОБА_4 помер 04/09/2014 р.

Відповідно до свідоцтва про шлюб №063573 ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 11/11/2008 р.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже обставина перебування в трудових відносинах підлягає підтвердженню трудовим договором, наказом працедавця про прийняття на роботу, записом в трудовій книжці.

Так, відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до змісту договору від 03/06/2014 р. ОСОБА_4 та ТзОВ «Коломийський бетон» домовились саме з підстав та в порядку, що визначені цивільним, а не трудовим законодавством про виконання робіт ОСОБА_4 на замовлення ТзОВ «Коломийський бетон»; на вказані відносини не поширювались правила трудового розпорядку, ОСОБА_4 не подавав заяв ТзОВ «Коломийський бетон» про прийняття його на роботу; відповідний наказ про прийняття на роботу не приймався; запис в трудову книжку не здійснювався, трудова книжка не перебувала на підприємстві; облік робочого часу, відповідно до законодавства не здійснювався; ОСОБА_4 не отримував заробітну плату, а отримував винагороду, відповідно до обсягу виконаних робіт, який визначався на підставі актів виконаних робіт

Суду не надано жодного доказу на доведення обставини перебування ОСОБА_4 в штаті працівників ТзОВ «Коломийський бетон», допуску його до виконання саме трудових обов`язків, а не виконання цивільно-правових зобов`язань.

В свою чергу обставина страхування особи в системі нещасних випадків на виробництві підлягає підтвердженню доказами про сплату внесків на відповідне страхування.

Так, відповідно до ст.2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» дія цього Закону поширюється на осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях, незалежно від їх форм власності та господарювання (далі - підприємства), у фізичних осіб, на осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, та громадян - суб'єктів підприємницької діяльності.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» держава гарантує усім застрахованим громадянам забезпечення прав у страхуванні від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» одним із основних принципів страхування від нещасного випадку є обов'язковість страхування від нещасного випадку осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) та інших підставах, передбачених законодавством про працю, а також добровільність такого страхування для осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, та громадян - суб'єктів підприємницької діяльності.

Отже доказом страхування особи в системі страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності для осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, та громадян - суб'єктів підприємницької діяльності є договір добровільного страхування у зазначеній системі страхування.

Вказаних доказів відповідач та третя особа суду не надали. Наявність такого доказу заперечено позивачем.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції на момент виникнення нещасного випадку) нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров'ю або настала смерть.

Так перед судом не доведено заподіяння ОСОБА_4 шкоди саме в його робочий час, оскільки правила внутрішнього трудового розпорядку на нього не поширювались, не доведено перед судом і робота ОСОБА_4 на умовах ненормованого робочого часу.

Крім цього відповідно до п. 12 постанови Кабінету Міністрів України 30 листопада 2011 р. N 1232 «Деякі питання розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві» у разі коли нещасний випадок стався з фізичною особою - підприємцем чи особою, що забезпечує себе роботою самостійно та добровільно застрахована у Пенсійному фонді України за умови сплати нею внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання (крім випадків, передбачених пунктом 37 цього Порядку), розслідування організовує Фонд за місцем настання нещасного випадку, який утворює комісію у складі не менш як три особи. До складу комісії входять представник Фонду за місцем настання нещасного випадку (голова комісії) та представники райдержадміністрації (у разі настання нещасного випадку в місті районного значення чи районі мм. Києва і Севастополя) чи облдержадміністрації (у разі настання нещасного випадку в місті обласного значення) (далі - місцева держадміністрація) за місцем настання нещасного випадку, первинної організації профспілки, членом якої є потерпілий, або територіального профоб'єднання за місцем настання нещасного випадку, якщо потерпілий не є членом профспілки.

Однак відповідно до змісту акту від 06/11/2014 р. ні його персональний склад, ні керівний орган, ні територіальна належність зазначених органів не відповідають вказаній правовій нормі.

В свою чергу відповідно до п. 13 постанови Кабінету Міністрів України 30 листопада 2011 р. № 1232 «Деякі питання розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві» проведення розслідування нещасного випадку, який стався з фізичною особою - підприємцем чи особою, що забезпечує себе роботою самостійно і не застрахована у Пенсійному фонді України як платник єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, організовує територіальний орган Держгірпромнагляду за місцем настання нещасного випадку, який утворює комісію у складі не менш як три особи.

До складу комісії входять представник територіального органу Держгірпромнагляду за місцем настання нещасного випадку (голова комісії) та представники місцевої держадміністрації за місцем настання нещасного випадку, первинної організації профспілки, членом якої є потерпілий, або територіального профоб'єднання за місцем настання нещасного випадку, якщо потерпілий не є членом профспілки.

Таким чином розслідування спірного нещасного випадку було організовано як стосовно нещасного випадку, який стався з фізичною особою - підприємцем чи особою, що забезпечує себе роботою самостійно і не застрахована у Пенсійному фонді України як платник єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Однак результати такого висновку здійснено як щодо застрахованих громадян у системі страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання працівникам, які працюють на умовах трудового договору.

Отже складання оспорюваних актів здійснено із порушенням встановленого законодавством порядку здійснення відповідних дій.

Однак відповідно до п. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до п. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

При цьому в п. 3 ст. 27 ЦПК України вказано, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до ст. 131 ЦПК України відповідачу було роз`яснено його обов`язок подати суду відповідні докази до початку розгляду справи по суті, та роз`яснено правові наслідки не здійснення відповідних дій.

Відповідно до п. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак відповідачами не спростовано правових підстав позову та порушення встановленого законодавством порядку розслідування нещасних випадків на виробництві, що в свою чергу не забезпечує об`єктивності результатів вчинених дій.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 28 листопада 2011 року.

Відповідно до п. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

В п. 2 ст. 13 ЦК України зазначено, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (п. 3 ст. 13 ЦК України).

В п. 6 ст. 13 ЦК України у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Отже позов обґрунтовано належними правовими підставами в частині визнання недійсними та скасування оспорюваних актів.

Крім цього позивач просив суд про визнання нещасного випадку, що мав місце із ОСОБА_4 таким, що не пов`язаний із виробництвом.

Однак порядок та підстави розслідування нещасних випадків врегульовано положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 р. № 1232 «Деякі питання розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві».

В свою чергу до компетенції суду віднесено вирішення спорів щодо оскарження висновків відповідних органів, а не виконання повноважень зазначених органів, шляхом реалізації їх повноважень.

Крім цього пов`язаність спірного нещасного випадку з виробництвом чи, навпаки, не пов`язаність такого випадку з виробництвом є правовою підставою даного позову, оскільки є фактичною обставиною цього спору, а тому позивачеві не гарантовано право на встановлення правової підстави позову в якості факту, що має юридичне значення, оскільки встановлення таких фактів не може бути здійснено судом за обставин наявності правового регулювання відносин щодо встановлення відповідних фактів. В протилежному випадку це було б порушення положень глави 6 ЦПК України.

Тому у вказаній частині позов не обґрунтовано належними правовими підставами.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд, -

У Х В А Л И В:

позов задовольнити частково;

визнати недійсним та скасувати акт №1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом Н-1 від 11/11/2014 р. та акту спеціального розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 11/11/2014 р. з ОСОБА_4;

в іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з дня його проголошення. У разі відсутності сторін, під час проголошення судового рішення подається апеляційна скарга протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя С.О. Бородовський