21.06.2016 Єдиний унікальний номер 205/7550/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Басової Н.В.

при секретарі - А.О. Волкобоєвої

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ОСОБА_3 державної нотаріальної контори, ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, зобов»язання видати свідоцтво про право на спадщину, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач 19 жовтня 2015 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вказаним позовом, в якому згідно уточнень вказав, що після смерті його матері ОСОБА_5, яка померла 12.11.2013 року, відкрилася спадщина у вигляді квартири № 51 у будинку № 14 на ж/м ОСОБА_6 у м. Дніпропетровську. Спадкоємцем є позивач по справі, який 29 березня 2014 року звернувся до ОСОБА_2 ОСОБА_3 державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Листом від 17.12.2014 року відповідач повідомив, що враховуючи те, що вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.03.2014 року позивач визнаний винним у заподіянні потерпілій ОСОБА_5 умисних тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, що спричинили смерть потерпілої тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та з урахуванням ч. 1 ст. 1224 ЦК України, ОСОБА_1 не є спадкоємцем майна померлої ОСОБА_5 На даний час позивач перебуває у місцях позбавлення волі і просив нотаріуса відкласти будь-які дії з оформлення спадщини до його звільнення. Позивачу стало відомо, що його донька відповідач по справі у 2014 році звернулася з заявою про прийняття спадщини та їй було видано свідоцтво про право на спадщину на квартиру № 51 у будинку № 14 на ж/м ОСОБА_6 у м. Дніпропетровську; ? частину квартири № 142 у будинку № 14 на ж/м ОСОБА_6 в м. Дніпропетровську. Відповідач прийняла спадщину, але вона має право на отримання спадщини лише в порядку ст. 1266 ЦК України. Однак, на момент видачі їй свідоцтва про право на спадщину обставини які визначені в ст. 1266 ЦК України відсутні, а тому відповідачу безпідставно було видано свідоцтво про право на спадщину, в порушення прав позивача. Вважає, що нотаріус безпідставно відмовив йому в видачу свідоцтва. Позивач просив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з квартири № 51 у будинку № 14 на ж/м ОСОБА_6 у м. Дніпропетровську, видане 26 липня 2014 року Державним нотаріусом ОСОБА_2 ОСОБА_3 державної нотаріальної контори ОСОБА_7 спадкоємцеві ОСОБА_4; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з ? частин квартири № 142 у будинку № 14 на ж/м ОСОБА_6 в м. Дніпропетровську, видане 26 липня 2014 року Державним нотаріусом ОСОБА_2 ОСОБА_3 державної нотаріальної контори ОСОБА_7 спадкоємцеві ОСОБА_4; зобовязати ОСОБА_3 державну нотаріальну контору видати позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом, на спадкове майно ОСОБА_5, яка померла 12.11.2013 року, яке складається з квартири № 51 у будинку № 14 на ж/м ОСОБА_6 у м. Дніпропетровську, та ? частини квартири № 142 у будинку № 14 на ж/м ОСОБА_6 в м. Дніпропетровську.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. В обґрунтування позовних вимог посилався на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні позовну заяву не визнав та просив відмовити в її задоволенні в повному обсязі.

Представник співвідповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, письмово просили слухати справу у відсутність їх представника.

Суд вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню по наступним підставам.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності з ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Матеріалами справи встановлено, що 12 листопада 2013 року померла ОСОБА_5, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданим Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 7839(а.с.34). Після її смерті відкрилася спадщина, що складається з ? частини квартири № 142 у будинку № 14 на ж/м ОСОБА_6 в м. Дніпропетровську та квартири 51 у будинку № 14 на ж/м ОСОБА_6 у м. Дніпропетровську.

Згідно з ч.2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.03.2014р. ОСОБА_1 визнано винним у вчинені умисних тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя, що спричинили смерть його матері, ОСОБА_5, тобто злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та призначено покарання у вигляді девяти років шести місяців позбавлення волі (а.с.10-12).

Згідно з ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч.1 ст.1224 ЦК України не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя.

Таким чином, враховуючи вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.03.2014р., який набрав чинності 22.04.2014р., суд доходить висновку, що ОСОБА_1 не має права на спадкування, оскільки умисно наніс тяжкі тілесні ушкодження спадкодавцю, що призвели до її смерті.

Згідно з ч.1 ст.1265 ЦК України у пяту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 (до шлюбу ОСОБА_1) О.Е. відповідно до свідоцтва про народження, виданого 26.02.1991р. Відділом РАЦС виконкому Ленінської районної рад народних депутатів м. Дніпропетровська, є донькою ОСОБА_1 та онукою померлої ОСОБА_5 (а.с.32).

ОСОБА_4 прийняла спадщину після померлої ОСОБА_5, оскільки 07.12.2013р. у передбачені ЦК України строки звернулась до ОСОБА_2 ОСОБА_3 державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (а.с.47).

У звязку з чим 26 липня 2014 року відповідачу ОСОБА_2 ОСОБА_3 державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яке складається з ? частини квартири № 142 у будинку № 14 на ж/м ОСОБА_6 в м. Дніпропетровську (а.с.25).

26 липня 2014 року ОСОБА_4 (до шлюбу «Профатілова») ОСОБА_2 ОСОБА_3 державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру № 51 у будинку № 14 на ж/м ОСОБА_6 у м. Дніпропетровську (а.с.25 на звороті).

Враховуючи вищевикладене, посилання позивача на ст. 1266 ЦК України, в обґрунтування позовних вимог є безпідставними.

Таким чином, позовні вимоги про визнання недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з квартири № 51 у будинку № 14 на ж/м ОСОБА_6 у м. Дніпропетровську, видане 26 липня 2014 року Державним нотаріусом ОСОБА_2 ОСОБА_3 державної нотаріальної контори ОСОБА_7 спадкоємцеві ОСОБА_4; визнання недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з ? частин квартири № 142 у будинку № 14 на ж/м ОСОБА_6 в м. Дніпропетровську, видане 26 липня 2014 року Державним нотаріусом ОСОБА_2 ОСОБА_3 державної нотаріальної контори ОСОБА_7 спадкоємцеві ОСОБА_4 не підлягають задоволенню, оскільки жодних порушень судом не встановлено.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги про зобовязання ОСОБА_3 державну нотаріальну контору видати позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом, на спадкове майно ОСОБА_5, яка померла 12.11.2013 року, яке складається з квартири № 51 у будинку № 14 на ж/м ОСОБА_6 у м. Дніпропетровську, та ? частини квартири № 142 у будинку № 14 на ж/м ОСОБА_6 в м. Дніпропетровську, оскільки як зазначено вище ОСОБА_1 не має права на спадкування, оскільки умисно наніс тяжкі тілесні ушкодження спадкодавцю, що призвели до її смерті.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, судові витрати необхідно віднести на користь держави.

На підставі викладеного і керуючисьст.ст. 5, 6, 10, 27, 57-60, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ОСОБА_3 державної нотаріальної контори, ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, зобов»язання видати свідоцтво про право на спадщину відмовити.

Судовий збір віднести на користь держави .

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя Н.В. Басова