Справа № 454/1109/15-ц
Провадження № 22-ц/779/559/2016
Головуючий у 1 інстанції Пахут С.О.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

Головуючої: Василишин Л.В.

суддів: Беркій О.Ю., Пнівчук О.В.

секретаря Бойчука Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Апеляційного суду Львівської області, Держави Україна в особі Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 24 червня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаним позовом.

Свої вимоги ОСОБА_2 обґрунтовував тим, що у липні 2007 року він звернувся до Сокальського районного суду Львівської області з адміністративним позовом до Головного управління МВС України у Львівській області про зобовязання виплатити вартість бензину, використаного позивачем для заправки службового автомобіля в період з 01.01.2003 року по 01.07.2006 року.

Постановою Сокальського районного суду Львівської області від 23.07.2009 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2011 року вищевказану постанову залишено без змін.

22.06.2011 року Вищий адміністративний суд України ухвалив скасувати постанову Сокальського районного суду Львівської області від 23.07.2009 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2011 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

08.11.2011 року ухвалою Сокольського районного суду провадження у справі закрито, а позивачеві розяснено право звернутись до суду в порядку цивільного судочинства.

В подальшому ОСОБА_2 звернувся до суду із таким же позовом в порядку цивільного судочинства. Однак ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 23.11.2011 року у відкритті провадження було відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 21.02.2012 року ухвалу Сокальського районного суду від 23.11.2011 року залишено без змін.

13.03.2013 року Вищим спеціалізованим судом з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалу Сокальського районного суду від 23.11.2011 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 21.02.2012 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_2 вважає, що ухвала Апеляційного суду Львівської області від 21.02.2012 року є завідомо неправосудною і такою, що порушує норми Конституції України.

Позивач зазначив, що у зв»язку з порушенням органом влади Апеляційним судом Львівської області прав гарантованих Конституцією України шляхом постановлення судом завідомо неправосудної ухвали від 21.02.2012 року по справі № 22-ц-1578/12, в результаті чого, у колегії суддів був намір позбавити його доступу до правосуддя та грубо порушено конституційні права, він просив стягнути з апеляційного суду , держави в особі Мінюсту 1 000 000 грн. на відшкодування моральної шкоди завданої в результаті протиправних дій апеляційного суду Львівської області , що спричинили приниження честі , гідності та ділової репутації.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 24 червня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

На дане рішення суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом вимог матеріального, процесуального права та неповне зясування обставин справи.

Зокрема, на думку апелянта, судом першої інстанції не встановлено чи було порушено Апеляційним судом Львівської області норми ЦПК України при розгляді апеляційної скарги та чи порушені при цьому права апелянта, гарантовані Конституцією України.

Судом першої інстанції безпідставно не застосовано до спірних правовідносин положення ст.1176 ЦК України.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив скасувати рішення Сокальського районного суду Львівської області від 24 червня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити у позовному обсязі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ підсудність справ за позовом ОСОБА_2 до Апеляційного суду Львівської області, Держави Україна в особі Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди визначено Апеляційному суду Івано-Франківської області (а.с.39).

В судове засідання сторони не з»явилися.

Вислухавши доповідача,перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Оскільки ОСОБА_2 до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався, підстави для застосування даної норми відсутні.

Переглядаючи справу, колегія суддів частково погоджується з таким висновком, оскільки вважає, що при вирішенні справи суд першої інстанції в частині вимог до Апеляційного суду припустився помилки у застосуванні процесуального закону.

Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Апеляційного суду Львівської області, Держави Україна в особі Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди.

При цьому, як на підставу своїх вимог, ОСОБА_2 посилається на ту обставину, що відповідач Апеляційний суд Львівської області, переглядаючи справу за його позовом неправомірно залишив ухвалу суду першої інстанції без змін, чим спричинив йому моральну шкоду, яку просить стягнути з відповідачів в розмірі 1 000 000 грн.

ОСОБА_2 зокрема вказав, що 22.06.2011 року ухвалою Вищого адміністративного суду України рішення судів першої та апеляційної інстанції скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.6).

08.11.2011 року ухвалою Сокольського районного суду провадження у справі закрито, а позивачеві розяснено право звернутись до суду в порядку цивільного судочинства.

ОСОБА_2 звернувся до суду із таким позовом в порядку цивільного судочинства, однак ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 23.11.2011 року, залишеною без змін Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 21.02.2012 року, у відкритті провадження було відмовлено.

13.03.2013 року Вищим спеціалізованим судом з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалу Сокальського районного суду від 23.11.2011 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 21.02.2012 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Таким чином, зміст позовних вимог позивача ОСОБА_2 зводиться до того, що їх предметом є виключно процесуальні дії суду при здійсненні правосуддя.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Проте в даному випадку між позивачем та судом (відповідачем) такі правовідносини не виникають, тому така справа не може бути підсудна судам загальної юрисдикції.

Такі спори не пов'язані із захистом прав, свобод чи інтересів у публічно-правових відносинах від порушень з боку органів державної влади, оскільки оскаржені позивачем дії вчинені при здійсненні правосуддя, а тому законність таких дій може перевірятися лише судом вищої інстанції в порядку, передбаченому процесуальним законом.

Відповідно до ст.125 Конституції України в Україні діють місцеві, апеляційні, вищі спеціалізовані суди та Верховний Суд України.

Особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві.

Питання притягнення судді до відповідальності врегульовано законами України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про Вищу раду юстиції».

Таким чином, на сьогодні чинне законодавство дає можливість громадянину повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення та дій судді під час здійснення правосуддя.

Отже, законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» роз'яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 р. № 6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів» судам роз'яснено, що у розумінні положень ч. 1 ст. 2, пп. 1, 7, 9 ч. 1 ст. 3, ст. 17, ч. 3 ст. 50 Кодексу адміністративного судочинства України судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб'єктами владних повноважень і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з розглядом судових справ. Скарги на дії, бездіяльність і рішення суддів мають розглядатися відповідно до процесуального законодавства.

Зазначені роз'яснення є відтворенням положень ст. ст. 62, 126 і 129 Конституції України, відповідно до яких матеріальна та моральна шкода, заподіяна при здійсненні правосуддя, відшкодовується державою лише безпідставно засудженій особі в разі скасування вироку як неправосудного; судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, а однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Отже, зазначеними положеннями Конституції України визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов'язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування моральної шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Тому розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій судді (суду), пов'язаних із розглядом справи нормами ЦПК України чи іншими законами України не передбачено. Аналогічного висновку дійшов ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі №6-28768св15 від 25.11.2015 року.

З огляду на це, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення в частині вимог до Апеляційного суду Львівської області та закриття провадження у справі в цій частині на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

В частині вирішення судом вимог позивача до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України колегія суддів вважає рішення суду правильним та обґрунтованим, оскільки позивач не довів належними та допустимими доказами факт спричинення моральної шкоди в порядку ст.ст.11,60 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 307, 310, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 24 червня 2015 року в частині вимог ОСОБА_2 до Апеляційного суду Львівської області про відшкодування моральної шкоди скасувати, а провадження у справі в цій частині закрити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча Василишин Л.В.

Судді: Беркій О.Ю.

ОСОБА_3