Справа № 340/684/15-ц
Провадження № 22-ц/779/323/2016
Головуючий у 1 інстанції Данилюк М. П.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів: Горблянського Я.Д., Матківського Р.Й.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю апелянта ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Верховинського районного суду від 09 грудня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2015 року ОСОБА_5 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором. Позовну заяву мотивувала тим, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, 05.12.2012 року укладено договір на будівництво дачного будинку. В рахунок будівництва на придбання матеріалів нею передано ОСОБА_2Ю 5 000 у.о., що підтверджується розпискою від 05.12.2012 року. Відповідач протягом двох років з дня отримання від неї коштів не виконав своїх зобовязань щодо придбання матеріалів, до будівництва дачного будинку не приступив. Нею на адресу відповідача направлено листа щодо відмови від виконання робіт з будівництва дачного будинку та повернення коштів, отриманих в рахунок будівництва. До теперішнього часу відповіді на лист щодо повернення коштів від відповідача не отримано, грошових коштів, отриманих в рахунок будівництва не повернено, а тому просила стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 5 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 108 450 грн. та покласти на нього судові витрати.

Рішенням Верховинського районного суду від 09 грудня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 кошти за розпискою 5 000 доларів США, що становить в гривневому еквіваленті суму 108 450 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що оскаржуване рішення є незаконним та необгрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуальногог права, суперечить принципу рівності сторін, справедливості та грунтується виключно на припущеннях.

Апелянт заперечує укладення договору будівельного підряду з позивачем, оскільки він не укладався між сторонами, тому не можуть застосовуватися правила, які стосуються цього договору. Зазначив, що придбання та наявність придбаних матеріалів підтверджується наданими суду доказами, а саме накладною №25 від 07.12.2012 року та товарно-транспортною накладною від 07.12.2012 року, фотографіями та матеріалами перевірки заяви ОСОБА_5 про вчинення ОСОБА_2 шахрайських дій, наданими з Верховинського РВ УМВС, висновком якого про результати розгляду заяви ОСОБА_5 від 18.05.2015 року втановлено, що ОСОБА_2 придбав матеріали та зберігає їх на належній йому земельній ділянці. Позивач може їх отримати, вивезти та продати в будь-який момент.

Також, апелянт не погоджується з обгрунтуванням суду щодо суми стягнення грошових коштів. Оскільки у розписці чітко вказано грошову одиницю зобовязання і суму 40 750 грн., що становило на той час 5 000 доларів США. Саме на цю суму ним було придбано будівельні матеріали. Однак судом, без жодного обгрунтування, без зазначення причини різниці між сумами в національній валюті, зазначеній в розписці, і стягнутій за рішенням суду, було вирішено стягнути з нього 108 450 грн.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів за розпискою.

Вислухавши апелянта та його представника, представника позивача, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 212, 213 ЦПК України були повно і всебічно дослідженні обставини справи та дана належна оцінка доказам, на які сторони посилалися в суді першої інстанції. Суд правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і застосував закон, який їх регулює.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з положень ч. 1 ст. 837, 875 ЦК України, п. 22 ст. 1, ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», встановивши, що між сторонами був укладений договір підряду на будівництво садового будинку, позивач є споживачем, тому суд дійшов висновку про наявність підстав щодо розірвання договору та стягнення на користь позивача отриманих відповідачем згідно розписки від 05.12.2012 року коштів у сумі 5 000 доларів США, що еквівалентно 108 450 гривень.

Судом встановлено, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 05.12.2012 року укладено договір будівельного підряду дачного будинку. В рахунок будівництва на придбання матеріалів позивачем передано ОСОБА_2 5 000 у.о., що становила у гривневому еквіваленті 40 750 грн. що підтверджується розпискою від 05.12.2012 року.

З матеріалів справи вбачається, що 27.12.2014 року позивач надсилала на адресу відповідача вимогу про розірвання договору підряду на будівництво садового будинку від 05.12.2012 року, в зв'язку з не виконанням ОСОБА_2 умов даного договору та просила повернути кошти в розмірі 5 000 доларів США (а.с.6). Однак, відповідач не відреагував належним чином на вказану вимогу та не повернув позивачу грошові кошти. Про придбаний будівельний матеріал позивача до теперішнього часу належним чином не повідомлено. Будівельні матеріали було придбано на імя відповідача ОСОБА_2, даний факт підтверджується наявними в матеріалах справи фотокопіями будівельних матеріалів, накладною та товаро-транспортною накладною (а.с. 21-22, 28-31).

У відповідності до ч. 1 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

В силу ст. 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

За приписами ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Частиною 2 статті 849 ЦК України передбачено, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

За змістом ст. 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Статтею 875 ЦК України передбачено, що за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Згідно з п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця.

Як вбачається з матеріалів справи 05 грудня 2012 року позивач ОСОБА_5 надала відповідачу ОСОБА_2 5 000 доларів США, що було еквівалентно 40 750 грн. в рахунок будівництва на придбання матеріалів. Строк виконання договору не встановлений.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 пояснив, що він, як приватний підприємець, 05.12.2012р. від ОСОБА_5 отримав оплату у грошовій одиниці долари США у кількості 5 000 за місцем роботи ОСОБА_5 у м. Донецьку. Отримані долари він обміняв на гривні та придбав 07 грудня 2012 року пиломатеріали на суму 39600 гривень у кількості 22 м3 по ціні 1800 гривень за 1м3, які знаходяться на даний час у нього. На підтвердження придбання пиломатеріалів надає накладну та товаро-транспортну накладну від 07.12.2012р., а також фотознімки цих пиломатеріалів (а.с.28-29, 30-31).

Із пояснень, написаних власноручно ОСОБА_2 на вимогу правоохоронного органу, який розглядав звернення ОСОБА_5, вбачається, що, зустрівшись у грудні 2012 року за місцем роботи ОСОБА_5 у м. Донецьку, вона в усній формі замовила ОСОБА_2 будівництво садового будинку в м. Донецьку пос. Хорошово. Обговорюючи деталі даного питання, між ними було укладено усну домовленість про те, що він повинен буде їй збудувати садовий будинок в зазначеному місці загальною площею 80 м2 з вартістю такої послуги 128 000 гривень при умові обовязкової предоплати в розмірі 50% загальної вартості робіт до початку їх проведення, що було необхідним для закупівлі будівельних матеріалів. Маючи спільну згоду на умови цього усного договору, ОСОБА_5 надала йому в якості авансу 40 000 гривень, що дорівнювало 31% загальної вартості, тобто трохи більше половини суми обумовленого між ними авансу. Він провів закупівлю та обробку пиломатеріалів для проведення зазначеного будівництва. Однак, до транспортування зазначених будматеріалів та будівництва не приступав, оскільки ОСОБА_5 на протязі 2013 року зволікала з проведенням доплати, обумовленої між ними суми авансу, що ставило його в умови можливого ризику власних затрат, повязаних з цими роботами. (а.с.36-37).

Колегія суддів, проаналізувавши у сукупності усі наявні у матеріалах справи докази, дійшла висновку, що правовідносини між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України, які стосуються договору підряду, оскільки сторони уклали усний договір, відповідно до якого відповідач - приватний підприємець ОСОБА_2 зобов'язався побудувати ОСОБА_5 садовий будинок у с. Хорошово поблизу Донецька. На виконання цього договору в рахунок будівництва на придбання матеріалів були передані грошові кошти у розмірі 5 000 доларів США, що становило 40 750 гривень.

З огляду на таку форму розрахунку, сторони визначили грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази про те, що відповідач, придбавши на виконання укладеного між ним та ОСОБА_5 договору пиломатеріали, повідомив позивача про придбання цих матеріалів та предявив вимогу про оплату договору у повному обсязі.

Із фіксації судового засідання технічними засобами встановлено, що ОСОБА_5 у суді першої інстанції пояснень щодо того, що відповідач її повідомляв про придбання пиломатеріалів не надавала, а, навпаки, стверджувала, що відповідач обіцяв їй повернути гроші, надані за розпискою.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про порушення умов договору відповідачем.

Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Ця норма кореспондується із приписами статті 524 ЦК України, згідно з якою зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Таким чином, положення чинного законодавства хоч і передбачають обов'язковість застосування валюти України при здійсненні розрахунків, але не містять заборони визначення грошового еквіваленту зобов'язань в іноземній валюті.

Відтак, коригування платежу за договором, в основі якого лежить зміна курсової різниці (зміна курсу гривні стосовно долара), прямо не заборонена та не суперечить чинному законодавству України.

Отже, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобовязань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобовязання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобовязання у випадку зміни курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Курс долара США, встановлений Національним Банком України станом на 02.11.2015р. (на день подачі позову) становив 2299.3727 за 100 доларів США Х 5 000 = 114 968, 64 грн.; на день ухвалення рішення на 09.12.2015р. 2291,3187/100х5000=114 565, 94грн., тому суд правильно стягнув суму у гривні у межах позовних вимог у розмірі 108 450 грн.

Умови договору підряду відповідають загальним засадам цивільного законодавства щодо свободи договору (стаття 627 ЦК України ) та положенням щодо вільного встановлення у договорі ціни як його умови (стаття 632 ЦК України ).

Доводи апеллянта про те, що між ним та позивачем ще не було укладено договору підряду, а був лише договір щодо придбання пиломатеріалів, який він виконав, а позивач не вивезла свої матеріали, не заслуговують на увагу, оскільки відповідач, надаючи свої пояснення правовохоронним органам, не поділяв цю домовленність на два договори, а вважав її одним цілим договором, стверджуючи про часткову оплату за договором, зазначаючи, що він не приступив до транспортування будівельних матеріалів, що дає підстави вважати, що сторони досягли згоди, що вартість транспортування пиломатеріалів входить у загальну ціну договору, що відповідає положенням ст. 843 ЦК України.

Доводи апеллянта про те, що він не отримав вимогу позивача про розірвання договору (а.с.6), оскільки він не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1 також не приймаються судом, так як у розписці, яку він наддав позивачу на виконання цього договору, зазначена ця адреса ним особисто і доказів того, що відповідач повідомляв позивача про зміну його місця знаходження, матеріали справи не містять.

Суд у рішенні помилково послався на статтю 875 ЦК України, яка регулює договір будівельного підряду, оскільки, договір, який мав місце між сторонами, не мав ознак договору будівельного підряду. Проте, це не впливає на правильність висновків суду щодо встановлених обставин справи і по суті ухвалено правильне рішення.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 308 314-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Верховинського районного суду від 09 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у двадцятиденний строк з дня набрання законної сили.

Судді: І.О. Максюта

ОСОБА_6

ОСОБА_7