У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ступак О.В., розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 13 червня 2016 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 19 вересня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У травні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 17 серпня 2012 року ОСОБА_2 надано кредит у сумі 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором. Оскільки відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, станом на 31 березня 2016 року виникла заборгованість у сумі 11 398 грн 29 коп., яка складається із: заборгованість за кредитом - 297 грн 83 коп., заборгованість за процентами - 6 931 грн 49 коп., пеня та заборгованість із комісії - 3 150 грн, та штрафи у сумі 500 грн (фіксована частина) та 518 грн 97 коп. (процентна складова).

Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 13 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 19 вересня 2016 року змінено рішення суду першої інстанції, у задоволенні позову відмовлено з інших підстав.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити, оскільки із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного рішення апеляційного суду вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Підтвердженням досягнення згоди з усіх істотних умов договору є підписи представника банку та безпосередньо позичальника.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відмовляючи в задоволенні указаного позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з цим позовом, на застосуванні якої наполягав відповідач.

Проте з такими висновками правильно не погодився апеляційний суд, зазначивши, що сплив позовної давності є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову за умови обґрунтованості позову по суті заявлених вимог, проте на підставі наявних у справі доказів апеляційний суд дійшов висновку про недоведеність та необґрунтованість заявлених позовних вимог та відмову в задоволенні позову саме з цих підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Зокрема, ч. 4 ст. 60 ЦПК України передбачає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтовуючи свій висновок апеляційний суд виходив із того, що згідно з матеріалами справи 17 серпня 2012 ОСОБА_2. заповнила у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» бланк анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій вона шляхом проставлення відміток у полях «Платіжна картка - кредитка «Універсальна»», «Дебетова особиста картка» і «Бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою - кредитка «Універсальна»/Gold» виявила бажання оформити на своє ім'я зазначену вище платіжну картку із кредитним лімітом у сумі 500 грн. При цьому суд установив, що у полі «Пам'ятка клієнта», що містить, у тому числі, Тарифи і основні умови обслуговування та кредитування отримав(-ла) і ознайомлений(-на) з її змістом під розписку» відмітка відповідача відсутня. Згідно з цим бланком анкети-заяви, ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становить договір про надання банківських послуг.

У зв'язку із цим апеляційний суд належно оцінив ту обставину, що Пам'ятка клієнта/справка про умови кредитування не підписана позичальником, наявний у справі документ (копія) підписаний лише однією стороною договору - керівником банку, а Тарифи банку, які теж є обов'язковою складовою кредитного договору, не були додані до позовної заяви.

Разом із тим апеляційний суд надав належну оцінку тій обставині, що в анкеті-заяві немає вказівки на дату отримання клієнтом платіжної картки, позивачем не надано доказів, які б вказували на видачу відповідачу платіжної картки та на реквізити такої, а поданий позивачем на обґрунтування своїх вимог розрахунок заборгованості не містить відомостей про реквізити платіжної картки та/або карткового рахунку.

Згідно з наданою суду банківською випискою, операції за карткою № 4149****8642 розпочалися 14 грудня 2012 року.

Під час перегляду справи в апеляційному порядку позивачем надано суду довідку щодо кредитних карток із зазначенням кредитного договору, за яким були надані кредитні картки, як такий, що був укладений 14 грудня 2012 року.

Проте, вирішуючи спір, апеляційний суд правильно виходив із того, що у справі відсутній кредитний договір від 17 серпня 2012 року б/н, оскільки наявні документи не утворюють визначеної кредитором сукупності документів, що разом складають договір, а також відсутні відомості, які б вказували на видачу позичальнику платіжної картки № НОМЕР_1, використанням якої обґрунтовано позов, саме на підставі кредитного договору від 17 серпня 2012 року б/н. Крім того, у справі відсутній і кредитний договір від 14 грудня 2012 б/н, на який посилається позивач у вищевказаній довідці та укладанням якого обґрунтовує видачу позичальнику двох платіжних карток.

У зв'язку з цим апеляційний суд обґрунтовано вважав неможливим встановити істотні умови кредитного договору, що стосуються процентної ставки, комісій, відповідальності за порушення грошових зобов'язань, які впливають на сукупну вартість кредиту.

За таких обставин правильним є висновок апеляційного суду про недоведеність та необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Ухвалюючи рішення у справі, апеляційний суд достатньо повно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні. Наведені в касаційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити Публічному акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» у відкритті касаційного провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою на рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 13 червня 2016 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 19 вересня 2016 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ О.В.Ступак