Ухвала

іменем україни

24 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Нагорняка В.А.,

суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

Леванчука А.О., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики, за касаційними скаргами ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 07 липня 2015 року та ОСОБА_4 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 06 січня 2015 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 07 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2008 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_8 про стягнення з неї як спадкоємця ОСОБА_9 80 тис. дол. США відповідно до укладеного між ним та ОСОБА_9 договору позики від 18 квітня 2007 року. Восени 2007 року ОСОБА_9 помер. На підставі викладеного позивач просив відповідно до вимог ст. 1282 ЦК України стягнути з відповідача вказану грошову суму в межах вартості спадкового майна померлого.

Надалі позивач уточнив свої вимоги, просив стягнути борг за договором позики із усіх спадкоємців померлого ОСОБА_9, які належним чином прийняли спадщину, а саме: з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

10 березня 2009 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 було укладено угоду про відступлення права вимоги, відповідно до якої до ОСОБА_3 перейшло право вимоги за договором позики від 18 квітня 2007 року.

Враховуючи вказане, позивач просив зобов'язати ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 повернути ОСОБА_3 80 тис. дол. США, а при неможливості повернення - стягнути з відповідачів на його користь в солідарному порядку 1 261 549 грн 60 коп. боргу, а також сплачений ОСОБА_7 судовий збір при подачі позову до суду.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 06 січня 2015 року позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 повернути ОСОБА_3 80 тис. дол. США, а при неможливості повернення - стягнути з відповідачів на його користь в солідарному порядку 1 261 549 грн 60 коп. боргу.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 07 липня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 по 144 800 грн в межах вартості частки в майні, одержаному у спадщину, а саме: квартири АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Обговоривши доводи касаційних скарг, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають відхиленню.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що відповідно до розписки від 18 квітня 2007 року ОСОБА_7 передав у борг ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 80 тис. дол. США, які останній мав повернути за першою вимогою. У даній розписці вказані особи поставили власноручно підписи і в ній міститься запис, що кошти були передані у присутності ОСОБА_8

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер.

Після смерті ОСОБА_9 та протягом шести місяців спадщину прийняли його дочки як спадкоємці першої черги, частки у спадщині яких є рівними, а саме: ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_5, шляхом їх звернення до нотаріальної контори із письмовими заявами. Від спадщини останні не відмовились.

10 березня 2009 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 було укладено угоду про відступлення права вимоги, відповідно до якої до ОСОБА_3 перейшло право вимоги за договором позики від 18 квітня 2007 року

Згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи від 09 червня 2009 року підпис, розташований напроти прізвища «ОСОБА_9», виконаний ОСОБА_9

Згідно з висновком комісійної почеркознавчої судової експертизи від 17 вересня 2014 року підпис від імені ОСОБА_9, розташований в другій колонці рукописних записів, навпроти прізвища ОСОБА_9, у розписці від 18 квітня 2007, виконаний ОСОБА_9

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, а тому дійшов висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача в солідарному порядку боргу за договором позики.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що на підставі статей 1281, 1282 ЦК України відповідати перед кредитором за борги ОСОБА_9 мають всі його спадкоємці у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Такі висновки ґрунтуються на фактичних обставинах, установлених судом, на доказах, поданих сторонами, які судом належним чином оцінені, і відповідають вимогам закону, який правильно застосовано.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора відповідно до ч. 2 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, реалізувавши які спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним.

Отже, відповідачі як спадкоємці померлого позичальника, прийнявши спадщину, у силу ст. ст. 1281, 1282 ЦК України зобов'язані у межах вартості спадщини задовольнити вимоги кредитора.

Як вбачається з матеріалів справи, до складу спадкового майна увійшла квартира АДРЕСА_1, що належала померлому ОСОБА_9, вартість якої згідно з висновком експерта від 22 червня 2015 року № 200/06-2015 становить 434 400 грн.

Доказів про наявність іншого спадкового майна матеріали справи не містять.

Колегія суддів касаційного суду вважає, що суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що після смерті позичальника спадщину прийняли його дочки та виходячи з факту прийняття спадщини трьома спадкоємцями, частки яких є рівними, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення на користь ОСОБА_3 боргу за договором позики з кожного по 144 800 грн в межах вартості частки в майні, одержаному у спадщину, а саме: квартири АДРЕСА_1.

З урахуванням вказаних норм колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не знаходить підстав для задоволення касаційних скарг та вважає, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційних скарг про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 07 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.А. Нагорняк

Судді: В.М. Коротун

А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

Т.О. Писана