АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1207/16 Справа № 199/3869/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Скрипник О. Г. Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

23 лютого 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Рудь В.В., Повєткіна В.В.

при секретарі - Сахарову Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Комунальне підприємство «Житлосервіс-9» Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про відшкодування шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

22 травня 2015 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що він є співвласником квартири АДРЕСА_1. Відповідачка є власником квартири НОМЕР_1 зазначеного будинку, яка розташована поверхом вище квартири позивача. Позивач зазначає, що з вини ОСОБА_3 сталося залиття квартири АДРЕСА_1, внаслідок чого позивачу була заподіяна матеріальна шкода у розмірі 38 194, 0 грн. Так, як відповідач добровільно суму завданої нею шкоди не сплачує, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 38 194 грн., моральну шкоду у розмірі 5 000 грн., витрати за підготовку висновку оцінювача у розмірі 1 500 грн., а також судовий збір.

Рішенням Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська від 18 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволенні частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, спричинену залиттям квартири у розмірі 38 194, 00 грн., моральну шкоду у розмірі 3 000, 00 грн., вартість висновку оцінювачів у розмірі 1500, 00 грн. та 640, 54 грн. на повернення судового збору (а.с. 220-221).

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення й ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с.224-225).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1.

Відповідачка проживає поверхом вище, та їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_2

12.03.2015 року з вини відповідача, яка самовільно виконала заміну трубопроводу холодного водопостачання на пластикову трубу, відбулося залиття квартири АДРЕСА_1, про що позивач повідомив КП «Житлосервіс-9» Дніпропетровської міської ради.

Відповідно до акту КП «Житлосервіс -9» Дніпропетровської міської ради від 16.03.2015 року, складеного в присутності головного інженера КП «Житлосервіс -9» ОСОБА_8, майстра ОСОБА_9 та ОСОБА_2, комісією було проведено обстеження належної позивачу та третім особам квартири та виявлено наступне: спальня 1: на стінах, на шпалерах є сліди затікання площею приблизно 10 м2; спальня 2: на стелі по периметру проступили жовті плями, в деяких місцях на стінах є сліди залиття; спальня 3: на стінах на стиках з'єднання має місце від'єднання шпалер, знизу під вимикачами шпалери порижіли. Здуття паркету на підлозі площею приблизно 12 м2. В коридорі сліди затікань на стінах площею приблизно 5м2, здуття паркету на підлозі площею приблизно 5м2. Ванна: на підвісній стелі в окремих місцях проступили жовті плями.

Затоплення квартири АДРЕСА_1 відбулося 12.03.2015 року з аварійної ситуації, яка склалася в квартирі НОМЕР_1 , а саме: стояк холодного водопостачання в санвузлу знаходиться у незадовільному стані, самовільно мешканці квартири НОМЕР_1 виконали заміну трубопроводу ХВС на пластикову трубу імпортного виробництва. На трубі має місце здуття поверхні, окремими місцями трубопровід розірвався. Стояки в квартирі НОМЕР_1 закриті та не мають вільного доступу для обстеження стану стояків.

Відповідно до висновку оцінювача від 10 квітня 2015 року, розмір збитків, заподіяних внаслідок залиття квартири складає 38 194, 00 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Так, вирішуючи питання щодо стягнення матеріальної шкоди в розмірі 38 194, 00 грн., суд 1 інстанції виходив із того, що причиною залиття АДРЕСА_1 є винні дії відповідача, як власника квартири, яка повинна утримувати свої санітарно - технічні прилади (крани, труби, які проходять у квартирі тощо) в належно виправному стані. Згідно висновку оцінювача від 10 квітня 2015 року, розмір збитків, заподіяних внаслідок залиття квартири, яке сталося 12.03.2015 року складає 38 194, 00 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд врахував зміни життєвих зв'язків позивача, глибину його душевних страждань, інших обставин справи, та з урахуванням вимог розумності і справедливості, дійшов висновку за можливе стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди суму 3000 грн.

Вирішуючи питання щодо судових витрат та стягуючи з відповідачки на користь позивача судовий збір в сумі 640,54 грн., а також витрати про сплаті за висновок оцінювачів у сумі 1500 грн., суд 1 інстанції виходив з вимог ст. ст. 84, 88 ЦПК України та положень ЗУ «Про судовий збір».

З такими висновками суду погоджується й колегія суддів апеляційного суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, дією або бездіяльністю, згідно частини першої статті 1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Відповідно до ч. 1 ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Згідно із ст. 22, 23 ЦК України особа має право на відшкодування збитків та моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Однак, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Згідно із ст. 151 ЖК України, власник зобов'язаний забезпечувати схоронність квартири, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, а ч. 2 ст. 383 ЦК України встановлює, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку. Згідно із п. п.4,6,8 ч.2 ст.20 вказаного Закону власник зобов'язаний за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини; дотримуватися правил пожежної і газової безпеки, санітарних норм; дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства щодо здійснення ремонту чи реконструкції приміщень або їх частин, не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг.

Із матеріалів справи вбачається, що вина відповідачки у спричиненні позивачу матеріальної та моральної шкоди підтверджена актом КП «Житлосервіс -9» Дніпропетровської міської ради від 16.03.2015 року та іншими доказами, яким суд 1 інстанції дав належну оцінку у їх сукупності та взаємному зв'язку, і відповідачкою не спростована, тому суд правильно задовольнив позовні вимоги.

Посилання апелянта на те, що залиття сталось через відсутність контролю з боку виконавця, який відповідно до ч.2 ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зобов'язаний здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень; утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором та/або законодавством; своєчасно за власний рахунок проводити роботи з усунення виявлених неполадок, пов'язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини, не заслуговує на увагу, оскільки судом 1 інстанції безспірно встановлено, що порив стояка холодного водопостачання стався у місці заміненої труби мешканцями квартири НОМЕР_1, а доказів погодження балансоутримувача на заміну стояка відповідачка не надала.

У судовому засіданні апеляційної інстанції відповідачка та її представник не заперечували сам факт залиття квартири позивача саме з їх квартири та з причин зазначених в акті й встановлених судом, а посилання на невстановлену причину прориву труби, через яку сталося залиття, як на підставу скасування рішення та відмову у позові є безпідставним, оскільки причина пориву не спростовує вину відповідачки у залитті квартири позивача, а належних і допустимих доказів на спростування своєї вини відповідачка не надала, як і не надала доказів на спростування механізму залиття, погоджуючись з ним: в санвузлі здуття поверхні, а окремими місцями розірвання пластикової труби трубопроводу ХВС, який мешканці квартири НОМЕР_1 самовільно замінили на пластикову трубу імпортного виробництва, що не є підставою для скасування рішення, оскільки не спростовує вину відповідачки, яка як власниця квартири, повинна утримувати свої санітарно - технічні прилади (крани, труби, які проходять у квартирі тощо) в належно виправному стані.

Також безпідставними є доводи апелянта щодо іі відсутності при складанні акту та не відповідність його типовій формі, оскільки є формальними й не спростовують вини відповідачки у залитті квартири позивача.

Доводи апелянта, щодо незгоди з розміром завданої матеріальної шкоди, визначеної у висновку від 10.04.2015 року, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки відповідачка не надала суду доказів, які б спростовували вказану в кошторисі суму.

Відповідачка не скористалась в судді 1 інстанції, правом довести відсутність своєї вини у спричиненні шкоди, та визначення суми завданої матеріальної шкоди, не заявляючи клопотання про призначення експертизи, тому суд першої інстанції, враховуючи предмет спору, вірно поклав на неї відповідальність за завдану позивачу шкоду, визначивши її розмір на підставі висновку від 10.04.2015 року, оскільки відповідачка не спростувала розмір завданої шкоди та довела, що шкода завдана не з її вини, а у деліктних правовідносинах обов'язок по доведенню своєю невинуватості покладений саме на відповідача.

При цьому, колегія зазначає, що підстав для задоволення клопотання про призначення експертизи, заявленого в суді апеляційної інстанції, немає, оскільки обґрунтовуючи його, апелянт акцентує увагу саме на причині пориву труби, що не має значення для вирішення справи, оскільки будь-яка її причина не спростовує вини відповідачки у залитті.

Що стосується рішення суду про стягнення з відповідачки на користь позивача моральної шкоди, то в цій частині колегія суддів також погоджується з висновками суду 1 інстанції, які є обґрунтованими та відповідають вимогам закону.

За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає також: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно роз'яснень, що містяться у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже, суд 1 інстанції, врахувавши конкретні обставини справи, та виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, обґрунтовано стягнув 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: