ВІЛЬНОГІРСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 174/557/16-ц
п/с 2/174/390/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2016 року м. Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді - Данилюк Т.М.,

за участю: секретаря - Пеліпас Н.І.,

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представників відповідача - ОСОБА_3

представника третьої особи - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду у м. Вільногірську Дніпропетровської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Обєднана гірничо-хімічна компанія», третя особа - первинна профспілка «Свободу Праці» державного підприємства «Обєднана гірничо-хімічна компанія» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

19.09.2016 року ОСОБА_1, звернувся з позовом до державного підприємства «Обєднана гірничо-хімічна компанія» (далі ДП «ОГХК») про поновлення на роботі, та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обгрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що 09.09.2016 року його незаконно звільнено з філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» (далі філія «ВГМК») з посади провідного інженера режимно-контрольного відділу управління комбінату, вважає звільнення незаконним тому що розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 1 ст. 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої він є .

На засіданні 03.09.2016 року у присутності позивача, профспілка розглянула дане подання, та було прийнято рішення про ненадання згоди на розірвання трудового договору, про що відповідача письмово повідомлено 05.09.2016 року. Повідомлення містить належне обґрунтування даного рішення. Однак, відповідач, в порушення положень ст. 43 КЗпП України, видав наказ № 823-П від 09.09.2016 року про припинення трудового договору з позивачем, незважаючи на те, що позивач є членом Контрольно-ревізійної комісії, і його повноваження були припиненні у звязку з закінченням строку, а звільнення працівників, які обиралися до складу профспілкових органів підприємства, не допускається протягом року після закінчення строку, на який обирався цей склад, це було однією з підстав для відмови у наданні згоди на розірвання трудового договору з позивачем. Таким чином, відповідачем порушено встановлений законом порядок звільнення.

В звязку з цим, позивач просить поновити його на роботі на посаді провідного інженера режимно-контрольного відділу управління комбінату у філії «ВГМК» ДП «ОГХК», та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 8972,52 грн.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов та його обґрунтування підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити з підстав зазначених у позові.

Представник відповідача ОСОБА_3, в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, просила в його задоволенні відмовити, та надала пояснення аналогічним, що викладені в письмових запереченнях.

Представник третьої особи позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі, пояснив що відповідно до п.6.1 Статуту ПП «Свободу праці» ДП «ОГХК»,збори профспілки є вищим виборним органом профспілки. На здійснення наданих їм повноважень збори профспілки постановляють рішення, обовязкові для виконання усім іншими виборними органами, тому було прийнято рішення про ненадання згоди на розірвання трудового договору з відповідачем.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 02.10.2014 року прийнятий в порядку переведення у режимно-таємний відділ управління ДП «ОГХК» філії «ВГМК» провідним інженером. 01.02.2015 року його переміщено у режимно-контрольний відділ управління комбінату провідним інженером. 09.09.2016 року позивача звільнено у звязку зі змінами організації виробництва і праці, в тому числі скорочення чисельності або штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.11- 12).

Згідно наказу від 08.06.2016 року за № 145, за підписом директора філії «ВГМК» ДП «ОГХК», з 10.09.2016 року заплановано виключення зі схем організаційної структури та штатного розпису посад службовців Філії підрозділ «Режимно-контрольний відділ управління комбінату», зі штатного розпису посад службовців філії одну штатну одиницю «Інженер провідний режимно-контрольного відділу управління комбінату», яку на той час займав позивач (а.с.9).

23.08.2016 року, директор філії «ВГМК» ДП «ОГХК» звернувся до ПП «СП» ДП «ОГХК» з поданням про отримання згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, в якому посилається на те, що в звязку економічною ситуацією, що викликало необхідність змін в організації виробництва та праці, наказом по Філії № 145 від 08.06.2016 року заплановано з 10.09.2016 року виключення зі схем організаційних структур, штатного розпису посад службовців та розстановки чисельності робітників підрозділів певних штатних одиниць, до яких увійшла і посада позивача (а.с. 14-15).

Відповідачем надано перелік вакантних посад за період з 26.08.2016 року по 08.09.2016 року, тобто з часу повідомлення позивача про майбутнє вивільнення і до його звільнення (а.с. 67-72 ).

Згідно копії диплому позивача серії ЛМ ВЕ № 9010960, йому присвоєно кваліфікацію інженера-механіка (а.с.13).

Позивач обрав одну із запропонованих вакантних посад, однак відповідно до протоколу засідання при директорові філії від 07.09.2016 року розглядалися 5 кандидатур для вакантної посади « Інженер II категорії ». Позивач також пройшов співбесіду. Однак його кандидатура прийнята не була так, як він не володіє навичками роботи в АСУП у програмному комплексі 1-С, вільно не володіє англійською мовою та не працював в службі головного механіка управління. (а.с.63,64).

Листом за вих. № 27 від 05.09.2016 року ПП «СП» ДП «ОГХК», надано відповідь в якій зазначено, що на засіданні 03.09.2016 року у присутності ОСОБА_1, розглянуто вказане вище подання, по якому прийняте рішення про ненадання згоди на розірвання трудового договору з викладеним обґрунтуванням відмови. Безпосередньо щодо особи ОСОБА_1, то він має загальний стаж більше 19 років, зауважень щодо роботи не має. Має високий професійний рівень, одружений, виховує дитину (а.с.16,17) .

Згідно витягу з протоколу № 03/09/16-1 засідання ПП «СП» ДП «ОГХК» від 03.09.2016 року, першим питанням порядку денного було розгляд письмового подання філії «ВГМК» ДП «ОГХК» про отримання згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 За результатами обговорення питання та голосування вирішено відмовити у наданні згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 У засіданні брали участь сорок осіб, зокрема, враховуючи позивача. (а.с. 45-47).

Згідно наказу № 823-п про припинення трудового договору 09.09.2016 року ОСОБА_1, звільнено з посади провідного інженера режимно-контрольного відділу управління комбінату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с.10).

ПП «СП» ДП «ОГХК» є юридичною особо, її внесено до ЄДРПОУ 07.08.2015 року. Профспілка пройшла легалізацію на підтвердження заявленому статусу, про що видано свідоцтво № 5 від 24.07.2015 року .

ДП «ОГХК» є правонаступником ДП «Вільногірський державний гірничо-металургійний комбінат». Підприємство є юридичною особою. Філія «ВГМК» ДП «ОГХК» є відокремленим структурним підрозділом і не є юридичною особою, структура та штатний розклад філії затверджується генеральним директором підприємства. Працівники філії призначаються на посаду і звільняються з посади наказом директора філії. Трудовий колектив філії складають усі особи, які знаходяться у трудових відносинах з філією підприємства.

Пунктом 2.10 Колективного договору передбачено, що адміністрація зобовязується не допускати необґрунтованого скорочення робочих місць. Рішення, наслідком якого може бути звільнення працівників у звязку з цим скороченням, приймати тільки після попереднього інформування та обговорення з Профкомом у терміни, передбачені чинним законодавством. Згідно п. 2.11 Колективного договору вживати заходи щодо запобігання масовим звільненням працівників з ініціативи адміністрації. Згідно п. 2.11, 2.15 Колективного договору інформувати Профком про заплановане проведення на комбінаті реструктуризації, корпоратизації, передприватизації, підготовки, приватизації. Передачі обєктів з державної до комунальної власності, перепрофілювання, часткової зупинки або ліквідації комбінату. У першочерговому порядку запроваджувати заходи виробничого, організаційного, управлінського характеру і лише у випадках, коли вони не призвели до позитивних змін, вживати заходи, які зачіпають соціально-економічні права та інтереси трудового колективу. Проводити попередні консультації з профкомом з метою опрацювання заходів щодо помякшення несприятливих наслідків цих процесів .

Утворення, функціонування ПП «СП» ДП «ОГХК», правомочність вирішення питань про надання чи ненадання згоди на звільнення працівників, які є членами профспілки, а також те, що позивач на момент звернення підприємства з поданням про надання згоди про звільнення був членом профспілки сторонами не заперечується, тому це не підлягає доведенню, виходячи з положень ст. 61 ЦПК України.

Згідно ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 ст. 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у п. 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Звільнення може відбуватися не раніше закінчення двомісячного строку з моменту попередження.

За приписами п. 10 ст. 247 КЗпП, ст. 38 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі, організації надає згоду або відмовляє в наданні згоди на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з працівником, який є членом професійної спілки, що діє на підприємстві, в установі та організації, у випадках,передбачених законом.

Відповідно до положень ст. 43 КЗпП та ст. 39 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» від 15.05.1999 р. № 1045-ХІV, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) ст. 40 КЗпП, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обгрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обгрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Щодо твердження позивача про те, що він є більш кваліфікованою особою і мав бути переведений у відділ конкурсних торгів на вакантну посаду, то слід зазначити, що переведення відбувалося після співбесіди і позивача не було відібрано для заміщення вакантної посади в звязку з тим, що він не відповідає вимогам. Суд не вправі давати оцінку такому висновку .

Згідно позиції представника відповідача, у рішенні ПП «СП» ДП «ОГХК» немає обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення, а тому підприємство мало право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації, однак суд не може погодитися з такою позицією та вважає за необхідне зазначити наступне.

Аналіз положень ст. 43, ст. 252 КЗпП, ст.ст. 38, 39, 41 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» свідчить про те, що питання про надання згоди на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця з працівником, який є членом профспілки, належить до виключної компетенції профспілки і підлягає самостійному вирішенню, з урахуванням мети створення профспілки - здійснення захисту трудових прав і інтересів членів профспілки.

Із роз'яснень, викладених у пункті 15 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9 вбачається, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43-1 КЗпП України. Звільнення погоджується з органом профспілки, яка утворена і діє на підприємстві, і членом якої є працівник. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі.

Щодо прийнятого рішення, то у відповідності до статті 38 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» профспілкова організація приймає його самостійно, на власний розсуд і не зобов'язана надавати згоди на розірвання трудового договору навіть при обґрунтованому поданні про звільнення.

Між тим, роботодавцю надається право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (ч. 4, 6 ст. 39 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ч. 5, 7 ст. 43 КЗпП) лише у двох випадках: якщо профспілковий орган у встановлений законом строк не повідомив про прийняте рішення у письмовій формі або у випадку відсутності обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення.

В свою чергу, відповідно до копії витягу с протоколу від 03.09.2016 року, зборів ПП «СП» ДП «ОГХК», було відмовлено в наданні згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_1, з обґрунтуванням такої відмови (а.с.45-47).

Однією з підстав даної відмови, було те що у червні 2016 року, ОСОБА_1, був обраний до складу виборного органу Профспілки, його повноваження були припинені у звязку із закінченням строку повноважень відповідного складу КРК у липні 2016 року. Таким чином на нього розповсюджується дія гарантій передбачених ч.4 ст. 252 КЗпП, відповідно до якої звільнення з ініціативи власника працівників, які обиралися до складу профспілкових органів підприємства не допускається протягом року після закінчення строку, на який обирався цей склад, що виключає можливість звільнення працівника з ініціативи роботодавця.

На підтвердження того, що позивач був членом контрольно ревізійної комісії профспілки, надано витяг з протоколу №29/06/16-1зборів ПП «СП» ДП «ОГХК» від 29.06.2016 р. ( а.с.44).

Відповідно до вимог ч.4 ст.252 КЗпП України, звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу працівників, які обиралися до складу профспілкових органів підприємства, установи, організації, не допускається протягом року після закінчення строку, на який обирався цей склад.

Судом встановлено, що позивач станом на 29.06.2016 року був членом контрольно-ревізійної комісії ПП «Свободу Праці» ДП «ОГХК» та не міг бути звільнений з ініціативи власника протягом року після закінчення строку, на який обирався цей склад.

Згідно правової позиції ВСУ у справі № 6-703цс15 від 01.07.2015 року, висновок про правильне застосування ст. 43 КЗпП та ч. 6 ст. 39 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» викладено, зокрема у постановах ВСУ від 24 вересня та від 22 жовтня 2014 року.

Відповідно до цього висновку за змістом вищезазначених норм права суд, розглядаючи трудовий спір, повинен з'ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення.

Разом з тим, оскільки у зазначеному висновку не досліджувалося питання значення терміну «обґрунтованості» або «необґрунтованості» рішення профспілкового комітету, Судова палата у цивільних справах ВСУ вважає за необхідне зазначити наступне.

В аспекті положень ч. 7 ст. 43 КЗпП і ч. 6 ст. 39 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та з урахуванням вищезазначеного висновку слідує, що оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобовязаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості.

Враховуючи, що у зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (ст. 8 Конституції України, ст. 3 ЦК України, ст.ст. 1, 213 ЦПК України) та лексичного значення (тлумачення) самого слова «обґрунтований», яке означає «бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеним фактами».

Отже рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо, добре аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

З огляду на те, що висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення працівника може бути зроблений судом лише після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства, фактичних обставин і підстав звільнення працівника, його ділових і професійних якостей, то посилання на відсутність у суду повноважень здійснювати перевірку та давати юридичну оцінку рішенню профспілкового комітету (яке відповідно до вимог статей 57, 212 ЦПК є одним із доказів у справі і не має для суду наперед встановленого значення), не можна визнати правильним.

Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що відмова Профспілки є достатньо добре аргументованою, рішення прийнято колегіально, винесене на прохання філії «ВГМК» ДП «ОГХК», з якою позивач перебував у трудових відносинах, в якій чітко виражено волю профспілкового комітету щодо відмови у наданні згоди на звільнення з роботи працівника з підстав п. 1 ст. 40 КЗпП. Містить посилання на положення ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», а також на положення колективного договору. Воно також ґрунтується на ділових (професійних) якостях працівника.

Фактично відповідач не згоден з мотивами відмови у згоді на звільнення позивача, однак ДП «ОГХК» не оспорювало та визнало легітимність профспілки на даному підприємстві в цілому, а також на філії «ВГМК», а тому визнало правомочність прийняття профспілкою рішень, в тому числі й рішення про ненадання згоди на звільнення позивача. Незгода адміністрації підприємства з мотивами відмови у згоді на звільнення працівника не є предметом оцінки суду і за змістом вищенаведених норм законодавства та правової позиції ВСУ не дає роботодавцю право на звільнення працівника.

Виходячи з того, що відповідач необґрунтовано, з порушенням положень ст. 43 КЗпП, ст. 39 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», дійшов висновку про наявність у нього передбачених законом підстав для звільнення позивача після отримання відмови ПП «СП» ДП «ОГХК» у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1, суд вважає за необхідне, для відновлення порушених прав та захисту законних інтересів позивача, поновити його на посаді провідного інженера режимно-контрольного відділу управління комбінату у філії «ВГМК» ДП «ОГХК» з 10.09.2016 року, тобто з наступного дня після звільнення.

Позивач є членом виконкому ПП «СП» ДП «ОГХК», однак, перевіряючи обставини його звільнення, суд встановив вказаний факт і вважає за необхідне зазначити, що роботодавцем не дотримано положення ч. 3 ст. 41 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» від 15.05.1999 р. № 1045-ХІV щодо отримання згоди на звільнення позивача не тільки від виборного органу ПП «СП», а також від вищестоящого виборного органу цієї профспілки, що є прямою вимогою закону і додатковою важливою гарантією для позивача.

Виходячи з викладеного вище, звільнення позивача проведено з порушенням передбаченого законом порядку.

Одночасно з ухваленням рішення про поновлення працівника суд приймає і рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яким і є період, під час якого працівника було звільнено без законної підстави. Період прогулу встановлюється з дати звільнення до дати прийняття рішення про поновлення, згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 ЗУ «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 8.02.1995 року № 100 (далі Порядок).

Із п. 5 Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абз. 1 п. 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку).

Отже, на підставі ч. 2 ст. 235 КЗпП та у зв'язку з поновленням позивача на роботі з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10.09.2016 року по 01.12.2016 року. Середньоденна заробітна плата позивача згідно довідки № 1653 без урахування податку на доходи та обовязкові збори становить 256,36 грн. (а.с. 42).

На час ухвалення судом рішення 01.12.2016 року позивач не працює 58 днів з урахуванням того, що 14.10.2016 року є вихідним днем, тому середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 14868,88 грн. (256,36 Х 58) без урахування податку на доходи та обовязкові збори. При цьому позивач просив стягнути на його користь середній заробіток 8972,52 грн. за 57 робочих днів за вирахуванням 5640, 00 грн. вихідної допомоги, яку він отримав при звільненні (а.с.124) і оскільки, суд не може вийти за межі позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню саме ця сума і позов має бути задоволено у повному обсязі.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України, положення ЗУ «Про судовий збір» щодо мінімального розміру судового збору, а також те, що позивачем заявлено дві вимоги, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судові витрати (судовий збір) в сумі 1102,40 грн.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України, рішення про поновлення незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню.

На підставі вищевикладеного, керуючись п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів"

ст.ст. 40 , 43, 49 , 235,247, 252 КЗпП, ст. 27 ЗУ «Про оплату праці», ст. ст. 39 41 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ст. 64 ГК України, ст.ст. 10, 11, 58-61, 88, 209, 212-215, 294 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до державного підприємства «Обєднана гірничо-хімічна компанія», третя особа - первинна профспілка «Свободу Праці» державного підприємства «Обєднана гірничо-хімічна компанія» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 на посаді провідного інженера режимно-контрольного відділу управління комбінату у філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» державного підприємства «Обєднана гірничо-хімічна компанія» з 10 вересня 2016 року.

Стягнути з державного підприємства «Обєднана гірничо-хімічна компанія» () на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, і/к № НОМЕР_1, середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 8972,52 (вісім тисяч девятсот сімдесят дві) гривні 52 копійки, без урахування податку на доходи та обовязкових зборів.

Стягнути з державного підприємства «Обєднана гірничо-хімічна компанія» (), на користь держави Україна судові витрати в сумі 1102 грн. 40 коп.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Вільногірського

міського суду ОСОБА_5