У Х В А Л А

7 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Охрімчук Л.І., Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4, ОСОБА_5 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 грудня 2015 року та рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 22 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про захист прав споживачів, визнання недійсними кредитного договору, договорів поруки та іпотеки,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 2 липня 2015 року позов задоволено: визнано недійсними: кредитний договір, укладений 17 липня 2006 року між ВАТ «КБ «Надра» і ОСОБА_4, договір поруки, укладений 17 липня 2006 року між ВАТ «КБ «Надра» і ОСОБА_5, договір іпотеки житлового будинку, укладений 17 липня 2006 року між ВАТ «КБ «Надра» і ОСОБА_4 Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 22 вересня 2015 року рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 2 липня 2015 року скасовано й ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 грудня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилено, рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 22 вересня 2015 року залишено без змін.

30 березня 2016 року до Верховного Суду України звернулись ОСОБА_4 і ОСОБА_5 із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 грудня 2015 року та рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 22 вересня 2015 року, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

На обґрунтування заяви ОСОБА_4 і ОСОБА_5 додали ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року.

Перевіривши доводи заявників, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, з висновком якого погодився й суд касаційної інстанції, виходив із відсутності підстав вважати, що підприємницька практика відповідача є такою, що ввела в оману ОСОБА_4, оскільки відсутність у кредитному договорі загальної суми щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту не вплинуло на її свідомий вибір при укладенні цього договору. Крім того, позивачка ОСОБА_4 тривалий час сплачувала кошти на виконання кредитних зобов'язань, тобто погоджувалась з умовами кредитного договору, а до суду з позовом про визнання недійсним цього договору звернулась лише після звернення банку до суду із позовом про стягнення з неї кредитної заборгованості.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 22 жовтня 2014 року погодився з висновком суду апеляційної інстанції, який встановивши, що в кредитному договорі відсутні відомості щодо детального розпису загальної вартості кредиту, у наданому розрахунку не вказано повної орієнтовної вартості кредиту, що є порушенням положень статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також на підставі додаткової угоди до кредитного договору банк включив положення, які згідно зі статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими, дійшов висновку, що умови кредитного договору є несправедливими в цілому, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршення становища споживача, унаслідок чого визнав цей кредитний договір недійсним, та як наслідок визнав недійсними і договори поруки й іпотеки, оскільки ці договори є похідними від головного.

Верховний Суд України, усуваючи розбіжності у застосуванні зазначених заявником норм матеріального права у подібних правовідносинах, у постанові від 2 грудня 2015 року (справа № 6-1341цс15) вже сформував правовий висновок, згідно з яким положення Закону України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Відповідно до положень частини першої статті 3607 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Висновок Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 30 грудня 2015 року, про перегляд якої подано заяву, відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року (справа № 6-1341цс15).

У поданій заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не навели мотивів, які б давали право суду відступити від правового висновку, викладеного у зазначеній постанові Верховного Суду України.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 і ОСОБА_5 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись ст. ст. 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про захист прав споживачів, визнання недійсними кредитного договору, договорів поруки та іпотеки за заявою ОСОБА_4, ОСОБА_5 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 грудня 2015 року та рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 22 вересня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук

В.М. Сімоненко