Справа № 629/4496/15-ц
Номер провадження 2/629/99/16
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01.03.2016 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі:
головуючої судді Мішуровської С.Т.,
при секретарі судових засідань ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Лозова Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -
у с т а н о в и в:
ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3. ОСОБА_4, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням житловим будинком, розташованим за адресою: смт. Панютине м. Лозова Харківської області, вул. 1 Травня, буд. 34; стягнути з відповідачів сплачений судовий збір. Позивач посилається на те, що він з 2002 року є власником житлового будинку за зазначеною адресою на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, якій він придбав за власні кошти. В даному будинку також зареєстрована його колишня дружина ОСОБА_3 та її син, ОСОБА_4Після розірвання шлюбу в 2010 році відповідачі виїхали з будинку добровільно, перешкод в користуванні житлом їм ніхто не чинив, на них нараховувалися комунальні послуги, але вони їх не сплачували, не несли інших витрат по утриманню будинку і не приймали участі у спільному побуті. Таким чином відповідачі не проживають у спірному будинку близько 5 років. Реєстрація відповідачів в житловому будинку перешкоджає позивачу розпоряджатися належним йому майном, не дає можливості оформити субсидію на комунальні послуги, тому він вважає, що його право порушено і він змушений звернутися до суду.
Позивач підтримав позовну заяву, посилаючись на обставини, викладені в позові. Пояснив, що спірний житловий будинок належить йому на підставі договору купівлі-продажу з 2002 року. Хоча з відповідачем вони і перебували на той час в зареєстрованому шлюбі, але житловий будинок був придбаний за його особисті кошти. В березні 2010 року шлюб було розірвано. Відповідач в 2014 році зверталася до суду з позовом про розподіл майна, але потім залишила його без розгляду, тому він вважає, що спір про розподіл майна між ним та відповідачем відсутній. З моменту розірвання шлюбу ОСОБА_3 та її син виїхали з будинку добровільно, перешкод в користуванні житлом їм ніхто не чинив, комунальні послуги вони не сплачують, не несуть інших витрат по утриманню будинку та не приймають участь у спільному побуті. Відповідач та її син не проживають в спірному будинку більше пяти років, саме з 2010 року він змушений самостійно сплачувати за них житлово-комунальні послуги, що впливає на його матеріальний стан, до того ж він позбавлений можливості звернутися за субсидією, або розпорядитися житловим будинком.
Представник позивача - ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримала позовну заяву, просила її задовольнити. Пояснила, що наявність реєстрації відповідачів в спірному будинку порушує його права та перешкоджає позивачу користуватися пільгами по сплаті комунальних послуг та можливістю розпоряджатися даним житловим будинком.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, на попередньому судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що в травні 2013 року вона змушена була поїхати на заробітки в Крим, повернулася в вересні 2013 року, позивач її зустрів на вокзалі, привіз до дому за адресою: смт. Панютине, вул. 1 Травня, буд. 34 Вона побачила, що замки поміняні, меблі вивезені. Вона забрала з собою тільки особисті речі, меблі, інші речі, подарунки батьків не забирала. Також в будинку залишилися речі її сина. До будинку вона могла прийти тільки в тій час, коли позивач був вдома, тому що ключів від нових замків у неї не було. Зараз вона проживає у матері за адресою: смт. Панютине, вул. 35 Гвардійської дивізії, буд. 3. Син за зазначеною адресою не проживає десь з 2008 року в звязку з неадекватною поведінкою позивача внаслідок вживання ним алкоголю. Вона подавала до суду позов про розподіл майна, який залишений без розгляду в звязку з тим, що необхідно було представити деякі документи, на виготовлення необхідні були кошти, яких в неї не було, тому не довела позов до логічного кінця. Вважає, що будинок є їх сумісною власністю, оскільки вони проживали без реєстрації з 1996 року, потім в 2000 році зареєстрували шлюб, будинок купували разом, батьки їм допомагали. При оформленні договору купівлі-продажу був присутній її покійний батько, нині померлий. При укладені договору купівлі - продажу вирішили оформити договір тільки на позивача, але ніхто не знав, що так вийде і її викинуть з будинку. Вона має намір звертатися до суду про поділ майна подружжя.
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився.
Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що добре знає обидві сторони, між ними дружні відносини, вони колишні сусіди. Знає, що ОСОБА_4 за зазначеною адресою не проживає десь 5 років., чув, що ОСОБА_2 закладавав речі, щоб погасити кредит. Зараз всі меблі на місці. Було так, що він возив ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в м. Харків на МРТ, забирав їх з вул. 1 Травня, буд. 34 в смт. Панютине.
Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що він добре знає ОСОБА_2 та ОСОБА_4, як колишню сусідку. ОСОБА_4 з літа 2012 року не проживає.
Суд, вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Позивач по справі ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 26.06.2000 року, що підтверджується копією паспорту та не заперечувалося сторонами по справі в судовому засіданні.
Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серія І-ВЛ № 101860, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 38, шлюб між сторонами було розірвано 02 березня 2010 року. (а.с.12).
Як вбачається, в період шлюбу був придбаний житловий будинок за адресою: смт. Панютине м. Лозова Харківської області, вул. 1 Травня, буд. 34, що підтверджується договором купівлі-продажу від 11.06.2002 року, посвідчений Лозівською державною нотаріальною конторою, де вказано, що покупцем є ОСОБА_2
В копії домової книги зазначено, що позивач та відповідач ОСОБА_3 зареєстровані за вищевказаною адресою з 26.06.2002 року і по теперішній час, а відповідач ОСОБА_4 був спочатку зареєстрований за зазначеною адресою з 04.07.2008 року по 21.08.2009 року, а потім з 29.01.2011 року і по теперішній час (а.с.6-9).
Комунальні послуги, які нараховувалися, сплачувалися позивачем, що підтверджується наданими копіями квитанцій на оплату комунальних послуг, про що не заперечувала відповідач в судовому засіданні.
Із довідок квартальної від 28.04.2015 року, від 07.05.2015 року, від 10.06.2015 року, від 18.07.2015 року, від 25.08.2015 року, від 22.09.2015 року вбачається, що відповідач та її син після розлучення в спірному житловому будинку не проживають.
Статтями 10, 57, 60, 179 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Конституція України ( ст. 47) проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд.
Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла за тимчасово відсутніми громадянами, членів сімї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України).
Зміст ст. 405 ЦК України передбачає, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом. Право користування житлом втрачає член сім ї власника у разі відсутності без поважних причин понад один рік.
Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.
Згідно Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року зазначено, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).
Враховуючи, що спірний будинок придбаний 11 червня 2002 року, то відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.
Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.
Як вбачається з матеріалів справи, спірний будинок куплений в період шлюбу сторін, в судовому засіданні відповідачка, яка не визнала позов, пояснювала, що вона не може зайти в будинок, оскільки поміняні замки, а ключів у неї не має. Також відповідач пояснювала, що будинок купували разом, вона зверталася до суду про поділ спільного майна подружжя, але в звязку з тим, що необхідно було представити деякі документи, на виготовлення яких необхідні були кошти, яких в неї не вистачало, позов був залишений без розгляду, має намір звертатися до суду про поділ майна подружжя, придбаного в період шлюбу.
При таких обставинах, суд вважає вимога позивача про визнання колишню дружину, ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням житловим будинком, розташованим за адресую: смт. Панютине м. Лозова Харківської області, вул. 1 Травня, буд. 34 є передчасною та такою, що задоволенню не підлягає.
Що стосується позовної вимоги відносно відповідача ОСОБА_4, то суд приходить до наступного.
Відповідач ОСОБА_4 є повнолітнім сином відповідача ОСОБА_3, він зареєстрований в спірному будинку, в якій не проживає тривалий час, що не заперечували сторони та підтвердили свідки в судовому засіданні, докази поважності не проживання в спірній квартири тривалий час відповідачем не надано.
Тому суд вважає можливим визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням житловим будинком, розташованим за адресою: смт. Панютине м. Лозова Харківської області, вул. 1 Травня, буд. 34.
З огляду на вищевикладене, керуючись України, ст.ст.10,11,57,60,88,209,313-215 ЦПК України, суд -
в и р і ш и в:
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням житловим будинком, розташованим за адресою: смт. Панютине м. Лозова Харківської області, вул. 1 Травня, буд. 34.
Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, частину сплаченого судового збору в сумі 243,60 (двісті сорок три грн. 60 коп.) гривень з кожного.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Харківської області шляхом подання через Лозівський міськрайонний суд Харківської області апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів після його проголошення.

Суддя: С.Т.Мішуровська