Справа №463/6271/13-ц
Провадження №2/463/27/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2016 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Шеремети Г.І.

при секретарі с/з ОСОБА_1

за участю відповідача ОСОБА_2

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третіх осіб: Львівської міської ради, Личаківської районної адміністрації ЛМР, ОКП ЛОР БТІ та ЕО, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про усунення перешкод у користуванні спільним проїздом,-

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулась до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні проїздом між будинками №39 та №41 по вул. Тракт Глинянський у м.Львові. В судовому засіданні вимоги підтримала та пояснила, що перешкоди з боку відповідачів полягають у тому, що вона не має доступу до комунікацій, а саме водогону, не може проходити по проїзду загального користування до свого будинку, а також покликалась на рішення Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.08.2015 року, відповідно до якого підтверджено статус спірної земельної ділянки як проїзду, який склався історично та яким користуються суміжні землекористувачі з 20 х, 30 х років.

Представник третьої особи Львівської міської Ради проти позову заперечив, пояснив, що спірна земельна ділянка, яку позивач зазначає як проїзд, не числиться як такий на балансі, не має кадастрового номеру. Також пояснив, що такий неможливий з технічних причин, оскільки не відповідає нормам ДБН України.

Інші треті особи в судове засідання не зявились, належним чином повідомлялись про слухання справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, оцінивши в сукупності зібрані по справі письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Позивач вважає порушеним своє немайнове право на користування спільним проїздом, просить захистити своє право у спосіб, що передбачає припинення дій з боку відповідачів, які порушують її право, та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до договору дарування житлового будинку від 21.12.2001 року відповідач ОСОБА_2 набула право власності на житловий будинок №41 по ОСОБА_12 у м.Львові, що знаходиться на земельній ділянці пл. 510,5 кв.м. з приналежними до нього будівлями.

Статтею 30 Земельного кодексу України від 1990 року (виникнення спірних правовідносин) питання переходу права власності на земельну ділянку, врегульовано, при переході права на будівлю і споруду. Така зазначає, що при переході права власності на будівлю та споруду разом з цими обєктами переходить у розмірах, передбачених ст.67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою. Отже з наведеного випливає, що ОСОБА_2 перейшло право користування цією земельною ділянкою.

Аналізуючи право попередніх землекористувачів та власників будинку №41 по ОСОБА_12 у м.Львові, судом встановлено, що відповідно до рішення №151 від 05.02.1954 року залишено в користуванні земельні ділянки відповідно до існуючих норм за землекористувачами пункт "г" за будинком №41 по ОСОБА_12, що знаходиться в особистому користуванні ОСОБА_13 (попередній власник) присадибну ділянку пл. 510,5 м.кв. в половинній ідеальній долі, а самовільно захоплену земельну ділянку пл. 349,5 м.кв. вилучити та зарахувати до міського земельного фонду. Відповідно до висновку про реєстрацію документів (інвентаризаційна справа по кварталу - 566) ОСОБА_13 зареєструвала право користування земельною ділянкою в кварталі №566 пл. 510,5 м.кв.

Відповідно до викопіювання з генплану м.Львова від 05.02.1954 року присадибна земельна ділянка №41 по ОСОБА_12 по кварталу №566 зазначена загальною площею 859,8 м.кв., в тому числі: під спорудами 114,3 кв.м., під подвір'ям 135,9 кв.м., під садом 260,3 кв.м., під городом 349,3 кв.м. Враховуючи рішення №151 від 05.02.1954 року «Про розгляд матеріалів по обміну земель по кварталу №566» встановлено, що Львівська міська Рада, розглянувши матеріали представлені БТІ, а також матеріали по обміру земель та висновки комісії про реєстрацію документів на право користування земельними ділянками, виконком ЛМР вирішив залишити в користуванні земельні ділянки, відповідно до існуючих норм за будинковолодінням №41 510,5 кв.м. (859,80-349,30=510,5). Тобто вилученню підлягала земельна ділянка 349,3 кв.м. і будь-яке додаткове вилучення землі, а саме проїзду площею 86,4 кв.м. це рішення не передбачало. Тому твердження позивача про це є помилковим.

Той факт, що спірна земельна ділянка площею 86,4 кв.м. використовувалась власниками будинків №39,41 по ОСОБА_12 у м.Львові та 3-ю особою ОСОБА_9 по вул. Кошовій, 14а у м.Львові ніким із сторін не заперечується, однак таке становище, на думку суду, існувало у звязку з тим, що співвласниками будинку №41 було дві сімї, тому дана земельна ділянка була їм необхідна для спільного обслуговування будинку №41 та для користування сімї ОСОБА_9 будинку №14а по вул. Кошовій, яка в даний час захистила своє право судовим рішенням, щодо адресного в'їзду до будинку з вул. Кошової в м.Львові. В звязку з цим спірною земельною ділянкою користувалась на рівні з усіма і позивачка ОСОБА_5

Суд надає віри твердженням представника ЛМР про те, що спірна земельна ділянка ніколи не вилучалась із користування ОСОБА_13, фактично рішення №510 від 16.04.1954 року не виконане. Про це і зазначає в ухвалі від 17.02.2016 року Апеляційний суд Львівської області, та не передавалась до земель загального користування. На сьогодні не здобуто доказів того, що така земельна ділянка обліковується в земельно-кадастровій документації як земля загального користування. Така також не перебуває на балансі органів місцевого самоврядування відповідно до довідки Держкомзему.

Тому суд враховує думку представника ЛМР та відповідні покликання на це в Ухвалі Апеляційного суду Львівської області від 17.02.2016 року та висновку Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.08.2015 року про те, що питання про правовий режим спірної земельної ділянки може вирішити тільки її власник територіальна громада м.Львова в особі представницького органу Львівської міської Ради.

Також помилковими суд вважає висновки позивача щодо, на її думку, тлумачення в постанові Львівського адміністративного апеляційного суду від 25.08.2015 року визначення правового статусу спірної земельної ділянки, як такого, що склався як звичай, оскільки існував ще 20 х, 30 х роках, оскільки суд в даній постанові виклав лише твердження та покликання сторін, як на доказ, а правові висновки знайшли своє відображення в резолютивній частині постанови, оскільки предметом доказування в цій справі були обставини щодо правомірності прийняття Рішень №1450 та №899 (з тексту постанови від 25.08.2015 року).

З наведеного вище, суд приходить до висновку про те, що сімя ОСОБА_2 правомірно користується земельної ділянкою 510,5 кв.м. по вул. Тр.Глинянський у м.Львові, що земельна ділянка площею 89,4 кв.м. під проїзд не вилучалась, реєстрація такої як земля загального користування відсутня, не перебуває на балансі як проїзд, не має кадастрового номеру.

Суд приймає до уваги твердження представника ЛМР про те, що існування такого проїзду на спірній земельній ділянці є технічно неможливо, оскільки відповідно до ДБН України розділу містобудування ДБН 360-92 зазначено, що ширина тупікового проїзду має бути не менше ніж 4,2 м. по довжині не більше 150 м. з розворотним майданчиком в кінці.

Будь-яких доказів, крім усних пояснень, щодо чинення перешкод в користуванні водогоном та в чому такі полягають, суду не надано. Щодо перешкод у проході по проїзду, як зазначає позивачка, то забезпечена адресним заїздом з центральної вул. ОСОБА_12 як автомобілем, так і пішою ходою.

Тому суд приходить до висновку про те, що жодні права позивача не порушені, а тому в позові відмовляє.

Керуючись ст.ст.10,60,209,212-215,294 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 20 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

В позові відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Львівської області в порядку і строки передбачені ст.ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя: Шеремета Г. І.