Справа № 362/4015/15-ц Головуючий у І інстанції Орда О. О.
Провадження № 22-ц/780/1657/16 Доповідач у 2 інстанції Сушко Л. П.
Категорія 26 03.03.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

03 березня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Лащенка В.Д.

при секретарі: Волинець Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2015 року у справі за позовом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором в розмірі 596,37 дол. США та 21214,19 грн.. Позов обґрунтовував тим, що 14 листопада 2006 року між ВАТ КБ «Надра», найменування якого змінено на ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 165/П/РП/2006-840, відповідно до умов якого банк надав позичальнику на придбання транспортного засобу в кредит 11256,00 дол. США зі сплатою 10 % річних та з кінцевим терміном повернення до 11 листопада 2011 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 7 квітня 2011 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, згідно якого поручитель зобов'язалася солідарно відповідати перед кредитором за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору. 12 серпня 2010 року та 7 квітня 2011 року між банком та ОСОБА_2 також було укладено додаткові угоди № 1-3, в яких сторони домовились внести зміни у деякі кредитні зобов'язання. Позивач вказав, що свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, натомість ОСОБА_2 своїх зобов'язань належним чином не виконував, своєчасно платежі в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих відсотків не вносив, а тому станом на 1 квітня 2015 року у нього утворилася заборгованість, яка була проігнорована відповідачами у досудовій вимозі.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ КБ «Надра» просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що в розрахунку заборгованості доданому до позовної заяви відображено повністю всі нарахування за кредитним договором.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_3, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивачем не надано суду доказів щодо вживання заходів для належного повідомлення поручителя про виконання зобов'язань по кредитному договору, протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язань тобто до 11.11.2012 року, згідно з відміткою суду позивач ПАТ «КБ «Надра» звернувся із відповідним позовом до Васильківського міськрайонного суду Київської області лише 25.06.2015 року, тобто, після спливу строку можливого пред'явлення позивачем вимог до поручителя.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_5, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивачем відповідно до вимог ст. ст. 256, 257, 261, 267 ЦК України, пропущено строк позовної давності для звернення до суду з вимогою стягнення заборгованості за кредитним договором, про що заявлено відповідачем.

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що 14.11.2006 року між ВАТ КБ «Надра» (правонаступником, якого є ПАТ «КБ «Надра») та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 165/П/РП/2006-840, згідно з яким ВАТ КБ «Надра» надав ОСОБА_2 кредит на придбання автотранспортного засобу марки DAEWOO, моделі LANOS TF69Y, 2006 року випуску на загальну суму 11256, 00 доларів США із розрахунку 10 % річних до 11.11.2011 року (а.с. 5-6).

07 квітня 2010 року між ВАТ КБ "Надра" та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель поручається перед кредитором за неналежне виконання ОСОБА_2, взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору №165/П/РП/2006-840 від 14 листопада 2006 року, в тому числі: повернути до 11 травня 2012 року кредит у сумі 11256,00 доларів США; сплатити відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 9,5 % річних, розрахунку фактичної кількості днів у періоді (28-29-30-31/360); сплатити інші платежі, передбачені кредитним договором; сплатити можливі штрафні санкції (штраф, пеня). Поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі. Позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право Кредитора вимагати виконання зобов'язань, вказаних у п. 1.1 цього договору повністю (чи у будь-якій його частині) як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо.

Після укладення кредитного договору сторони неодноразово змінювали його положення шляхом укладення додаткових угод. 07 квітня 2011 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду № 3 до кредитного договору № 165/П/РП/2006-840 від 14 листопада 2011 року (а.с. 8-20)

Пунктом 1.1додаткової угоди № 3 від 07 квітня 2011 року визначено кінцевий термін повернення кредиту - 11 травня 2012 року.

Пунктом 2.4 додаткової угоди № 1 від 12 серпня 2010 року встановлено, що порядок погашення суми основної заборгованості відбувається шляхом внесення необхідного платежу, щомісячно до 10 числа поточного місяця, якщо 10 число є небанківським днем, то платіж необхідно внести в останній банківський день, який передує цій даті, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 11 травня 2012 року на умовах, визначених цим Договором.

П.2.5-2.6 додаткової угоди № 1 від 12 серпня 2010 року встановлено, що комісія та проценти нараховуються щомісяця, у кінці місяця.

Згідно п.2 додаткової угоди № 3 від 07 квітня 2011 року з дати підписання цієї додаткової угоди позичальнику встановлюється щомісячна сума мінімально необхідного платежу відповідно до графіку. Днем останнього платежу визначено 10.05.2015 року сума платежу складає 366, 23 доларів США з яких: тіло кредиту 361,77 доларів США, відсотки -3,02 долара США, комісія -1,44 долара США.

Відповідно до заяви про видачу готівки №NL-7 від 14 листопада 2006 року банк надав ОСОБА_2 11256,00 доларів США (а.с. 28).

Згідно розрахунку заборгованості станом на 01.04.2015 року наявна заборгованість за кредитним договором в сумі 1500,97 доларів США в тому числі: непогашений кредит - 437,84 доларів США; несплачені відсотки -107,79 доларів США; заборгованість по сплаті комісії - 50,74 доларів США, несплачена пеня за прострочення строків виконання зобов'язань (відповідно до п.5.2 додаткової угоди до кредитного договору ) -156,97 доларів США; штраф за порушення умов договору (відповідно до п.5.3 додаткової угоди до кредитного договору ) - 747,63 доларів США що за курсом НБУ станом на 01.04.2015 року становить 35199,81 грн..

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа і цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, відмовляючи в задоволені позовних вимог в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_3, оскільки позивачем не надано суду доказів щодо вживання заходів для належного повідомлення поручителя про виконання зобов'язань по кредитному договору, протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язань тобто до 11.11.2012 року, згідно з відміткою суду позивач ПАТ «КБ «Надра» звернувся із відповідним позовом до Васильківського міськрайонного суду Київської області лише 25.06.2015 року, тобто, після спливу строку можливого пред'явлення позивачем вимог до поручителя.

Тобто, при вирішенні даного спору в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідач ОСОБА_2, суд мав виходити з того, що останній платіж ним був вчинений 16.11.2012 року, тобто строк позовної давності був перерваний, а тому трирічний перебіг строку позовної давності повинен відраховуватися від 16.11.2012 року.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, висновки суду в частині відмови в стягненні заборгованості за кредитним договором з боржника ОСОБА_2 в розмірі 596,37 доларів США та 21214,19 грн. не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції в цій частині ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості за кредитним договором в розмірі 596,37 доларів США та 21214,19 грн. відповідно до ст. 309 ЦПК України.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню 351,99 грн. судових витрат за подачу позивачем позову та на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» 387,20 грн. судових витрат за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-314, 316-317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» задовольнити частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2015 року в частині відмови в задоволені позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідн.НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (, МФО 380764, рахунок №8077) заборгованість за кредитним договором №165/П/РП/2006-840 від 14.11.2006 року в сумі 596,37 доларів США та 21214,19 грн..

Стягнути з ОСОБА_2 (ідн.НОМЕР_1) на користь держави- 351,99 грн. судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідн.НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» - 387,20 грн. судових витрат.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий:

Судді: