Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді Боймиструка С.В., суддів: Бондаренко Н.В., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання Шептицька С.С.,

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_3 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 03 червня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 сільської ради Сарненського району, третіх осіб - приватного нотаріуса ОСОБА_6, ОСОБА_7 про часткове скасування рішення сільської ради щодо оформлення права власності на житловий будинок, часткове скасування свідоцтва про право власності на житловий будинок, визнання частково недійсним договору дарування житлового будинку з надвірними будівлями, визнання права власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями в порядку спадкування за законом, визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Сарненського районного суду від 03 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково: скасовано частково рішення ОСОБА_5 сільської ради Сарненського району від 23 червня 2010 року № 33 у частині оформлення права власності та свідоцтво від 22 липня 2010 року про право власності на житловий будинок по вул. Набережній, 37, у с. Корост, Сарненського району Рівненської області; визнано частково недійсним договір дарування від 2 жовтня 2010 року, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 на вказаний житловий будинок.

Встановлено факт права власності ОСОБА_9, померлої 29 липня 2009 року, на 1/5 частину житлового будинку по вул. Набережній, 37, с. Корост, Сарненського району Рівненської області.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/5 частину житлового будинку по вул. Набережній, 37, с. Корост, Сарненського району Рівненської області в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_9

У задоволенні вимоги ОСОБА_3 про визнання за ним права власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,0130 га для обслуговування житлового будинку по вул. Набережній, 37, с. Корост, Сарненського району Рівненської області в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_9М - відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі на це рішення покликається на невідповідність висновків суду обставинам справи, на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права.

_______________________________________________________________________________________

Справа № 572/4337/13-ц Головуючий в суді І інст. ОСОБА_10

Провадження № 22-ц/787/1131/2016 р Суддя-доповідач ОСОБА_11

Зазначає про те, що судом 1-ї інстанції не враховано роз'яснень, викладених у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" №20 від 22.12.1995 року, згідно яких право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба).

Згідно з наданими ОСОБА_5 сільською радою посвідченими копіями будинкових книг, станом на 1990 рік в с. Корост по вул. Набережна, 37, проживали: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_12 (по 1990 рік навчалася у ветеринарному інституті м. Курськ), ОСОБА_13 (по 1990 рік навчався в Сарненському СПТУ №21 та в сільськогосподарському інституті м. Курськ), ОСОБА_14 (по 1989 рік навчався в педагогічному училищі в м. Лебедин Сумської області, а після цього по 1992 рік проходив військову службу у Збройних Силах України), ОСОБА_15 (по 1990 рік навчався в ОСОБА_5 загальноосвітній середній школі та в Кузнецовському СПТУ), ОСОБА_16, ОСОБА_7. і ОСОБА_17 - всього 9 осіб.

Вважає, що право на частку у майні колгоспного двору мають не п'ять осіб, як встановив суд першої інстанції, а дев'ять, а тому суд безпідставно визнав за позивачем право власності на 1/5 частину спірного житлового будинку.

В позовній заяві та в заявах про уточнення та про зменшення позовних вимог, ОСОБА_3. як на підставу позовних вимог вказував ту обставину, що він має право на частку в спадковому майні після смерті ОСОБА_9, що належало їй та ОСОБА_8 на праві спільної сумісної власності, як особа що проживали в у фактичних шлюбних стосунках на час створення майна. В жодній з заяв ОСОБА_3 не посилався на те, що спірне майно є власністю колгоспного двору і після постановлення ухвали касаційної інстанції від 3 грудня 2014 року він заяв про зміну підстав позовних вимог не подавав.

Вказує, що у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відповідно до Цивільного кодексу УРСР не виникло право спільної сумісної власності на майно, набуте ними в період проживання у фактичних шлюбних відносинах.

Всіх спадкоємців ОСОБА_8 повідомив про дарування 2 жовтня 2010 року домоволодіння ОСОБА_4, тому ніхто з них і не подавав після його смерті заяви про прийняття спадщини.

ОСОБА_3К звернувся до суду 3 жовтня 2013 року і суд безпідставно не застосував позовну давність у відповідності до положень ч.4 ст.267 ЦК України.

Просить скасувати рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 03 червня 2015 року в частині задоволення позову і прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову повністю (т.2 а.с. 109-110).

ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі вказує, що рішення Сарненського районного суду від 03 червня 2015 року не в повній мірі відповідає положенням ст.213 ЦПК України, оскільки судом неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Визнаючи за ним право власності на 1/5 частину житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_9, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до договору від 02.10.2010 року ОСОБА_8 розпорядився всім будинком на користь відповідачки ОСОБА_4, чим порушив права й інших членів колгоспного двору.

Інші спадкоємці заяв щодо прийняття спадщини до нотаріуса не подавали і не оспорювали в суді порушення своїх прав на це майно, а місцевий суд ухвалив рішення, яким визначив права інших осіб, які не брали участь у справі та не залучалися судом, не заявляли вимог по факту та по суті спору, застосувавши при цьому ст.328 ЦК України.

Висновок суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання права власності на земельну ділянку по вул. Набережна, 37 в с. Корост з покликанням на те, що земельна ділянка рахувалася за ОСОБА_8, попри те, що вказана земельна ділянка надавалася для будівництва та обслуговування житлового будинку, - суперечить ст.ст. 377, 1225 ЦК України.

Просить рішення Сарненського районного суду від 03 червня 2015 року частково скасувати і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, тобто визнати за ним право власності на 1/3 частину домоволодіння (житлового будинку, надвірних будівель і споруд) по Набережній, 37 в с. Корост Сарненського району Рівненської області та на 1/3 частину земельної ділянки за цією ж адресою в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_18, яка померла 29.07.2009 року (т.2 а.с.130).

Позивач ОСОБА_3 в режимі відео конференції його представник ОСОБА_2, в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали частково, уточнили їх відповідно до підстав та вимог позовної заяви та встановлених обставин справи в стадії апеляційного провадження відповідно до вказівок касаційної інстанції і просили її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_1 в судовому засіданні доводи своєї апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, а апеляційну скаргу поданою ОСОБА_3 відхилити.

Представник відповідача ОСОБА_5 сільської ради та треті особи 6 приватний нотаріус Сарненського районного нотаріального округу Рівненської області ОСОБА_6Г та ОСОБА_12 у встановленому законом порядку, завчасно були повідомлені про час і місце розгляду справи, однак до суду не зявилися і причин неявки суду не повідомили, а тому колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за їх відсутності.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає відхиленню, а апеляційна скарга ОСОБА_3 до часткового задоволення з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням ОСОБА_5 сільської ради Сарненського району Рівненської області від 26 вересня 2013 року в частині оформлення права власності на спірний житловий будинок та свідоцтва про право власності від 22 липня 2010 року, а також договір дарування спірного житлового будинку порушують права одного із співвласників спільної сумісної власності, яка була утворена після припинення колгоспного двору. Разом з тим місцевий суд дійшов висновку про визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/5 частини житлового будинку №37 по вул. Набережній в с. Корост Сарненського району Рівненської області в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_9, оскільки станом на 15 квітня 1991 року право на частку в колгоспному дворі мали пять осіб, а тому ОСОБА_9 належало 1/5 частини зазначеного житлового будинку, на яку відкрилась спадщина після смерті останньої.

Такий висновок місцевого суду не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що житловий будинок №37 по вул. Набережній у с. Корост Сарненського району Рівненської області згідно погосподарської книги №4 взято на погосподарський облік з 1958 року. (т.1 а.с.126,131). На той час діяв Цивільний Кодекс УРСР 1922 року, який не містив норм про колгоспний двір, але відповідно до ст.61 передбачав, що право власності може належати двом або декільком особам спільно, частками (спільна власність).

Будинок був спільно (що не оспорюється сторонами) зведений ОСОБА_8 та його співмешканкою, а фактично цивільною дружиною ОСОБА_9, на земельній ділянці, частина якої була виділена з земельної ділянки батька співмешканки ОСОБА_19П (т.1 а.с.132)..

В особових рахунках головою колгоспного двору зазначений був ОСОБА_8, ОСОБА_9М членом колгоспного двору, що підтверджується довідкою виконкому ОСОБА_5 сільської ради Рівненської області від 19 грудня 2013 року. ОСОБА_8 та ОСОБА_9, мали спільних дітей, у по господарських книгах ОСОБА_9 зазначена дружиною ОСОБА_8 з 1961 року (т.1 а.с. 60-64).

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по введенню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно з Вказівками суспільна група господарства визначалася залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, відносилися до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

З підстав та відповідно до норм права, які регулювали діяльність колгоспного двору ОСОБА_3 позов в даній справі не заявляв. З цих підстав не заявлялись і до нього будь-які зустрічні вимоги. Позовні вимоги ОСОБА_3 витікають з загальних обставин набуття спільної сумісної власності та ґрунтуються на нормах спадкового права.

В зв'язку з цим та відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, апеляційний суд виходить з уточнених доводів апеляційної скарги згідно позовних вимог заявлених у суді першої інстанції та не обмежується доводами апеляційної скарги, з огляду на неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права, а саме щодо колгоспного двору.

Відповідно до правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду України від 24 грудня 2014 року № 6-192цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів та вказівок викладених в Ухвалі ВССУ від 23 березня 2016 року в даній справі, для перевірки правильності зарахування спірного домоволодіння до суспільної групи господарств колгоспний двір, колегією суддів були зроблені відповідні запити в архівні установи.

Необхідної достовірної інформації про прийняття в члени колгоспу голови господарства ОСОБА_8 чи його фактичної цивільної дружини ОСОБА_9 вони надати не змогли.

Представники обох сторін в даній справі в судовому засіданні заявили про те, що вони спірне майно не вважають майном колгоспного двору.

Отже, достовірних та беззаперечних доказів, що спірне домоволодіння відносилось до сімейно-трудового обєднання, яким був колгоспний двір, в справі не здобуто, а тому вирішувати спір на підставі норм права які регулювали його діяльність у суду немає.

02 жовтня 2010 року між ОСОБА_8 (дарувальник) та ОСОБА_4 (обдаровувана) було укладено договір дарування, згідно умов якого дарувальник добровільно передав безоплатно у власність обдаровуваній житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: вул. Набережна, 37, в с. Корост Сарненського району Рівненської області на земельній ділянці площею 0,0639 га (т.1 а.с.9).

Домоволодіння належало дарувальнику на праві власності на підставі свідоцтва про право власності САС №928412, виданого виконавчим комітетом ОСОБА_5 сільської ради Сарненського району від 22 липня 2010 року, зареєстрованого в комунальному підприємстві "Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації" 30 серпня 2010 року, на підставі рішення виконавчого комітету ОСОБА_5 сільської ради №33 від 23 червня 2010 року "Про оформлення права приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями по вул. Набережна, 37 в с. Корост Сарненського району Рівненської області".

Як вбачається з матеріалів справи, зазначені документи, які оспорені позивачем були ухвалені та створені після смерті його матері ОСОБА_9.

Не дивлячись на те, що ОСОБА_8 перебував у шлюбі з іншою жінкою, фактичні шлюбно-сімейні та цивільно-правові відносини між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виникли в 1958 році і вони проживали разом до 29 липня 2009 року та мали десятеро дітей.

Після смерті матері ОСОБА_9, ОСОБА_3 у встановлені законом строки і в порядку, 17 листопада 2009 року подав до Сарненської райдержнотконтори заяву про прийняття спадщини та частину її прийняв в виді земельних ділянок. Інші спадкоємці відповідних заяв до нотконтори не подавали (а.с.2, 26 копії спадкової справи в т.1). Батько в шлюбі з матірю не перебував і не спадкував належне їй майно (частку), як після дружини.

Відповідно до ч.8 ст.8 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

На час виникнення та продовження фактичних шлюбно-сімейних відносин між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 діяв Цивільний кодекс УРСР 1922 року, з 1 січня 1964 року до 1 січня 2004 року діяв Цивільний кодекс УРСР 1963 року, з 1 січня 1970 року до 1 січня 2004 року діяв Кодекс про шлюб і сімю України, і на даний час з 1 січня 2004 року діють Цивільний кодекс України та Сімейний кодекс України.

Згідно ст.61 ЦК УРСР 1922 року передбачав, що право власності може належати двом або декільком особам спільно, частками (спільна власність).

Відповідно до ст.112 ЦК УРСР 1963 року, майно може належати на праві спільної власності двом чи кільком громадянам.

Згідно ст.22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Аналогічні за змістом норми міститься і в ст.60 СК України, ст.368 ЦК України.

Статтею 70 СК України та ст.372 ЦК України визначено, що частки подружжя чи співвласників в спільній сумісній власності є рівними.

Оскільки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 проживали як одна сімя, то набуте ними майно за час спільного проживання є спільною сумісною власність і частки кожного з них є рівними.

Тобто частка ОСОБА_9 в спірному домоволодінні складала 1/2 частину.

Оскільки ОСОБА_3 вчасно подав заяву про прийняття спадщини, то він мав би бути закликаний і до отримання ? частини домоволодіння яка входила до спадкової маси.

При ухваленні рішення ОСОБА_5 сільської ради Сарненського району від 23 червня 2010 року № 33 у частині оформлення права власності на житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Набережній, 37, у с. Корост, Сарненського району Рівненської області, підставою такого рішення стало посилання на належність домоволодіння ОСОБА_8 на основі виписки з погосподарської книги №5 особовий рахунок № 348 від 04.06.2010 року.

28 листопада 2009 року була вже заведена спадкова справа № 577/2009 щодо майна померлої ОСОБА_9, а тому колегія суддів вважає, що ОСОБА_3 має право на ? частину домоволодіння, яка фактично належала ОСОБА_9 за життя.

Вимога ОСОБА_3 про встановлення факту належності ОСОБА_9 права власності на ? частину спірного домоволодіння, з огляду на спір про право в порядку спадкування, є зайвою.

В зв'язку з цим рішення ОСОБА_5 сільської ради Сарненського району від 23 червня 2010 року № 33 у частині оформлення права власності та свідоцтво від 22 липня 2010 року /САС № 928412/ про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Набережній, 37, у с. Корост Сарненського району Рівненської області за ОСОБА_8 були ухвалені та видані з порушенням права ОСОБА_3 на половину домоволодіння в порядку спадкування після смерті матері.

Отже, договір дарування спірного домоволодіння від 2 жовтня 2010 року за № 1188, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 на вказаний житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Набережній, 37, у с. Корост, Сарненського району Рівненської області слід визнати недійсним в частині ? його частки у праві власності, що в порядку спадкування належить ОСОБА_3.

Щодо позовних вимог про визнання права власності на частину земельної ділянки, то в матеріалах справи відсутні докази, що вона перебувала у власності ОСОБА_9, а була зареєстрована за ОСОБА_8 в користуванні з 1967 року, як присадибна земельна ділянка з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будинку (т.1 а.с.18).

Порядок набуття права власності на частину земельної ділянки відповідно до частини у праві власності на домоволодіння є відмінним від заявленого позивачем, яке він зможе реалізувати окремим порядком передбаченим земельним законодавством, поза межами цього провадження.

Щодо твердження відповідачки ОСОБА_4 про пропуск ОСОБА_3 трирічного строку позовної давності для звернення до суду, то доказів про те, що він був повідомлений 2 жовтня 2010 року про укладений договір дарування в справі відсутні, а тому цей строк слід рахувати з більш пізньої дати отримання ним свідоцтва про право на спадщину після смерті матері 22 березня 2012 року, коли за його твердженням і стало відомо про дарування.

Відповідно до ч.1,5 ст.88 ЦПК України, понесені ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 1159,28 грн. слід стягнути на її користь з ОСОБА_4.(т.1 а.с.1, 98, 110, 143, т.2 а.с. 118, 213).

За таких обставин, місцевий суд порушив норми матеріального та процесуального права, неповно зясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, 309 , 313,314,316, 317,324,325 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Сарненського районного суду від 3 червня 2015 року скасувати.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Скасувати частково рішення ОСОБА_5 сільської ради Сарненського району від 23 червня 2010 року № 33 у частині оформлення права власності та свідоцтво від 22 липня 2010 року /САС № 928412/ про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Набережній, 37, у с. Корост, Сарненського району Рівненської області на ? частки;

Визнати частково недійсним договір дарування від 2 жовтня 2010 року за № 1188, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 на вказаний житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Набережній, 37, у с. Корост, Сарненського району Рівненської області на ? частки;

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину домоволодіння (житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами) розташованого за адресою вул. Набережна, 37, в с. Корост Сарненського району Рівненської області в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_9, померлої 29 липня 2009 року.

У задоволенні вимоги ОСОБА_3 про визнання за ним права власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,0130 га для обслуговування житлового будинку по вул. Набережній, 37, с. Корост, Сарненського району Рівненської області в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_9М відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати 1159,28 грн..

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий :

Судді: