Справа № 165/2363/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Галушка О.Г.
Провадження № 22-ц/773/319/16 Категорія: 27 Доповідач: Данилюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Данилюк В.А.,

суддів Мудренко Л.І., Шевчук Л.Я.,

секретар Коритнюк І.О.,

з участю: відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, за апеляційною скаргою позивача публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 28 грудня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 28 грудня 2015 року в позові Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 (далі по тексту ПАТ КБ) «ПриватБанк» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу відхилити з огляду на безпідставність наведених у ній доводів.

Заслухавши пояснення відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає в повній мірі.

Так судом першої інстанції встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 25 вересня 2009 року було укладено кредитний договір № VOXRRC 33850240 про надання кредиту в сумі 4520,93 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,0% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом на строк 12 місяців.

Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати, за який приймається період з 1 по 5 число кожного місяця, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 451,76 грн. для погашення заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії та інших витрат згідно з умовами договору.

Встановлено, що ОСОБА_1, отримавши кредитні кошти, належним чином не виконував умови договору, внаслідок чого утворилася заборгованість станом на 25.08.2015 року, яка складається з пені за несвоєчасне погашення кредиту та штрафу в сумі 699,18 грн.

З копії виписки про погашення кредиту за №926470 від 09.10.2013 року убачається, що станом на 26.05.2011 року відповідачем ОСОБА_1 було здійснено погашення по кредиту в сумі 4520 грн., а станом на 08.10.2012 року погашення по пені і штрафах в сумі 8463,38 грн.

Пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки.

Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо.

Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

За таких обставин включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону.

Отже, аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення неустойки, суд, обґрунтовано виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності для стягнення пені та штрафу

Доводи апеляційної скарги є власним тлумаченням норм діючого законодавства і не впливають на правильність висновків суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 28 грудня 2015 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді