АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

12 квітня 2016 року м. Чернівці

Суддя судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області Лисак І. Н., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану в її інтересах представником ОСОБА_2, на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 15 березня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області та ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення виконкому селищної ради, частково свідоцтва про право власності та визнання права власності на частку у спільному майні подружжя, а також за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області та ОСОБА_3 про визнання недійсним рішення виконкому селищної ради, частково свідоцтва про право власності та визнання права власності на частку у спільному майні подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 01 квітня 2016 року залишено без руху апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану в її інтересах представником ОСОБА_2, на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 15 березня 2016 року, у зв'язку з її невідповідністю вимогам ст.ст. 121, 297 ЦПК України, а саме через несплату судового збору.

Апелянтам надано п'ятиденний строк для усунення недоліків апеляційної скарги та сплати судового збору з подачею суду оригінала платіжного документа. Копія ухвали направлялась апелянтам за вказаною в апеляційній скарзі адресою та була отримана 04.04.2016 року, що вбачається із заяви на усунення недоліків. Таким чином, останнім днем виконання ухвали було 11 квітня 2016 року.

07 квітня 2016 року на виконання ухвали надійшла заява представника апелянта ОСОБА_2 з частковою сплатою судового збору на суму 4508,42 грн. та з обґрунтуванням відмови від сплати різниці визначеного ухвалою від 01.04.2016 року судового збору в сумі 3684,47 грн. з підстав наявності пільг у зв'язку із звільнення від такої сплати первинного позивача. Крім того, заява містить клопотання про повернення помилково сплаченого судового збору на невірний рахунок за квитанцією від 23.03.2016 року.

Розглянувши зазначену заяву суд приходить до висновку, що позиція представника апелянта про наявність у апелянта підстав часткового звільнення від сплати судового збору та винесення ухвали про повернення помилково сплаченого збору суперечить вимогам Закону України «Про судовий збір» (далі по тексту - «Закон»).

Згідно п.12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з

розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10 (далі по тексту - «Постанова») у випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону № 3674-VI підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру, наприклад, зняття арешту з майна та визнання права власності на це майно. При цьому судовий збір може бути сплачений окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами.

В силу п.13 Постанови якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою), наприклад, за вимогами про усунення перешкод у користуванні власністю та відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до абз.2 п.21 Постанови у разі якщо в апеляційному або в касаційному порядку оскаржується судове рішення, яке прийнято за наслідками розгляду первісного і зустрічного позовів, то якщо заявник не згоден із таким рішенням у частині розгляду вимог за обома зазначеними позовами, судовий збір має сплачуватися ним так само з урахуванням результатів розгляду як первісного, так і зустрічного позовів.

Відповідно до пп.6 п.1 ч.2 ст.4 Закону судовий збір за подання до суду апеляційної скарги встановлений у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Таким чином, законодавець пов'язує сплату судового збору при подані апеляційної скарги не з фактичною його сплатою на момент пред'явлення позову, а із розміром, який підлягав сплаті відповідно до вимог цього Закону.

До основних засад судочинства, задекларованих в ч.3 ст.129 Конституції України, належить п.2 про рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду.

Вказані норми були доведені до апелянта, про те останній їх проігнорував.

Пільги щодо сплати судового збору, якими наділений первинний позивач в силу п.10 ч.1 ст.5 Закону стосуються його особистого права та не можуть поширюватися на відповідача - апелянта, який такими пільгами не наділений і не на користь якого ухвалено судове рішення. За такими обставинами, порядок розподілу судового збору вирішується за правилами частин 2-3 ст.88 ЦПК України, та не компенсується за рахунок держави.

Крім того, порядок повернення судового збору регулюється ст.7 Закону та застосовується судами з урахування рекомендацій, викладених в пунктах 42-43 Постанови, та не може враховуватися п.44 її змісту, оскільки Наказом Міністерства фінансів України № 202 від 23.02.2015 року пункт 5 розділу І Порядку повернення коштів, помилково або надмірно зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджених наказом цього Міністерства від 03.09.2013 року № 787, доповнений новим абзацом, відповідно до якого у разі повернення судового збору (крім помилково зарахованого) до органу Казначейства подається оригінал або належним чином засвідчена копія ухвали суду. За вказаними нормами повернення судового збору ухвалою суду у разі його помилкової сплати на неналежний рахунок не передбачається, про те вимагається подання оригінала платіжного документа при вирішення питання повернення іншим уповноваженим на це органом.

Оскільки апелянт в повному обсягу не виконав вимог ухвали судді Апеляційного суду Чернівецької області від 01 квітня 2016 року, не подав оригінал документа про його сплату у визначеному судом розмірі, а зазначені підстави для часткового звільнення від сплати судового збору не ґрунтуються на вимогах закону, апеляційну скаргу слід визнати неподаною та повернути з відмовою у поверненні помилково сплаченого судового збору за квитанцією від 23.03.2016 року.

Керуючись ст.7 Закону України «Про судовий збір», ст.ст. 121, 297 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану в її інтересах представником ОСОБА_2, на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 15 березня 2016 року визнати неподаною та повернути апелянтам.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про повернення помилково сплаченого судового збору за квитанцією # 0.0.525924731.1 від 23 березня 2016 року з поверненням її оригіналу платнику.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя Лисак І.Н.