У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,

Іваненко Ю.Г., СтупакО.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про припинення виконання кредитно-заставного договору, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Луганської області від 24 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 09 липня 2008 року між сторонами був укладений кредитний договір № LGBOAN20310116.

Відповідно до умов договору банк зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 27 429,37 доларів США терміном до 09 липня 2015 року.

Відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, що встановлені вказаним договором.

ОСОБА_3 своїх зобов'язань належним чином не виконав, у зв'язку із чим станом на 01 квітня 2015 року має загальну заборгованість у розмірі 75 889,72 доларів США, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 17 841,80 доларів США; заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 10 048,11 доларів США; заборгованості за комісією за користування кредитом у розмірі 3 066,31 доларів США; пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором у розмірі 41 309,55 доларів США; штрафу (фіксована частина) у розмірі 10,66 доларів США; штрафу (процентна складова) у розмірі 3 613,29 доларів США.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 75 889,72 доларів США, що за курсом відповідно до розпорядження НБУ від 1 квітня 2015 року (1 долар США - 23,45 грн) складає 1 779 613 грн 92 коп.

Рішенням Старобільського міського суду Луганської області від 20 жовтня 2015 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Луганської області від 24 грудня 2015 року рішення Старобільського міського суду Луганської області від 20 жовтня 2015 року скасовано й ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитно-заставним договором від 09 липня 2008 року № LGBOAN20310116, а саме: заборгованість за тілом кредиту (у тому числі прострочене тіло кредиту) за період із 20 квітня 2010 року до 01 квітня 2015 року в розмірі 17 841,80 доларів США, що за курсом НБУ станом на 24 грудня 2015 року становить 410 182 грн 98 коп.; відсотки за користування кредитом (у тому числі прострочені відсотки) за період із 20 квітня 2010 року до 01 квітня 2015 року у розмірі 8 665,3 доларів США, що за курсом НБУ станом на 24 грудня 2015 року становить 199 215 грн 25 коп.; комісію (у тому числі прострочену комісію) за період із 20 квітня 2010 року до

1 квітня 2015 року у розмірі 2 651,49 доларів США, що за курсом НБУ станом на 24 грудня 2015 року становить 60 957 грн 75 коп., а всього 29 158,59 доларів США, що за курсом НБУ станом на 23 грудня 2015 року становить 670 355 грн 98 коп.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції було оскаржено в частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», тому в частині вирішення зустрічних позовних вимог не було предметом апеляційного перегляду.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення апеляційного суду Луганської області від 24 грудня 2015 року скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити у зв'язку із закінченням строку позовної давності.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що відповідачем неналежним чином виконуються умови кредитного договору, тому стягненню підлягає сума в межах строків позовної давності.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Статтями 213, 214, 316 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, а за їх відсутності ‒ на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення апеляційного суду повністю не відповідає.

Відповідно до вимог ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений термін.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Установлено, що 09 липня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитно-заставний договір № LGBOAN20310116, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 27 429,37 доларів США строком до 09 липня 2015 року.

На забезпечення виконання умов укладеного кредитного договору ОСОБА_3 передав у заставу автомобіль марки «Dadi», 2008 року випуску (а. с. 4-16).

Відповідно до умов, передбачених договором, ОСОБА_3 на підставі акта прийому автомобіля позичальника від 22 жовтня 2009 року передав банку вказаний автомобіль та надав довіреність на його відчуження (а. с. 33, 55, 56).

Кошти від реалізації автомобіля 03 грудня 2009 року в розмірі 10 054,98 доларів США було зараховано на погашення заборгованості, однак цієї суми не вистачило для погашення всієї заборгованості.

23 червня 2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» зверталося до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором (справа № 2-722/2011).

Ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 17 жовтня 2011 року вказану позовну заяву залишено без розгляду з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

04 січня 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» повторно звертався до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором (справа № 2-1230/119/2012).

Ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 02 квітня 2012 року вказану позовну заяву залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Апеляційним судом установлено, що, заперечуючи проти задоволення позовних вимог банку, представник відповідача у суді першої інстанції заявляв клопотання про застосування строків позовної давності.

Пунктом 14.11 кредитно-заставного договору передбачено що сторони встановили строки позовної давності за вимогами за кредитом, винагородою, процентами за користування кредитом, неустойкою тривалістю у 5 (п'ять) років.

З даним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду 20 квітня 2015 року (штемпель на конверті).

Ураховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в межах встановленого банком п'ятирічного строку позовної давності за період з 20 квітня 2010 року по 01 квітня 2015 року.

Відповідно до наданого банком розрахунку за договором від 09 липня 2008 року № LGB0AN грудня 2009 року було здійснено останній платіж за цим договором, а саме зараховано кошти, отримані від реалізації автомобіля (а. с. 4 зворот).

Згідно з повідомленням-вимогом від 14 січня 2010 року банком на адресу ОСОБА_3 було направлено повідомлення про те, що коштів від реалізованого автомобіля недостатньо для погашення всієї заборгованості за договором та вимогу про сплату заборгованості за зазначеним договором у строк до 15 лютого 2010 року (а. с. 119).

Отже, настання строку виконання основного зобов'язання необхідно обчислювати з 15 лютого 2010 року.

Однак апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не звернув уваги на норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини; не встановив, яка саме сума була отримана від реалізації заставленого автомобіля та чим саме це підтверджується; зазначаючи про те, що відповідачем в суді першої інстанції було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, апеляційний суд не встановив, з якої саме дати необхідно обраховувати строк; суд, указуючи про те, що з позовом банк звернувся 20 квітня 2015 року, тому стягненню підлягає сума в межах строків позовної давності, а саме за період з 20 квітня 2010 року по 01 квітня 2015 року, не обґрунтував з чого саме він виходив і якими нормами права це передбачено, оскільки якщо позов подано поза межами таких строків, то позов підлягає відхиленню.

Отже, суд не з'ясував усіх обставин справи та не надав їм належної правової оцінки, хоча їх з'ясування має суттєве значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Луганської області від 24 грудня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

Ю.Г.Іваненко

А.В.Маляренко

О.В.Ступак