Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Шаховніної М. О. ,

при секретарі - Якимович К. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Паламарчука Віталія Віталійовича до ОСОБА_3 про зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Банк національний кредит» (далі - ПАТ «Банк національний кредит) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про зобов'язання вчинити дії.

Свої вимоги мотивує тим, що 21 січня 2015 року між банком та відповідачем було укладено договір банківського вкладу № 110486-ДР-55. На підставі договору банк прийняв, а вкладник передав в управління банку грошову суму у розмірі 600 000 грн., строком з 21.01.2015 року по 22.01.2016 року, зі сплатою процентів у розмірі 22,5% річних, а у випадку дострокового розірвання договору з ініціативи вкладника сплачується 2,0% річних, тобто за зниженою відсотковою ставкою.

Зазначили, що 04 червня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Банку із заявою про дострокове розірвання депозитного договору, в результаті чого, за приписами п. 3.7. Договору Банк повинен був сплатити проценти за ставкою 2,0% річних, однак 04.06.2015 року між сторонами було укладено договір про внесення змін до Договору банківського вкладу №110486-ДР-55, згідно з яким Банк прийняв на себе зобов'язання сплатити відповідачу суму нарахованих процентів без застосування перерахунку нарахованих процентів за зниженою відсотковою ставкою.

Посилаючись на те, що уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Банк національний кредит» при проведенні перевірки договорів було виявлено, що договір про внесення змін до Договору банківського вкладу №110486-ДР-55 є нікчемним з підстав визначених п.1 ч.3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», позивач просив зобов'язати ОСОБА_3 повернути ПАТ «Банк національний кредит» грошові кошти у розмірі 34 918 грн. 53 коп.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позов з викладених у ньому підстав та просив його задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом установлено, що 21 січня 2015 року між ПАТ «Банк національний кредит» та відповідачем було укладено договір банківського вкладу «Стандартний» № 110486-ДР-55, відповідно до умов якого банк відкрив вкладнику депозитний рахунок № 8019, а вкладник вніс на цей рахунок грошові кошти у розмірі 600 000 грн. (а.с. 5-7).

Відповідно до умов даного договору, процентна ставка за користування депозитом встановлена у розмірі 22,5% річних, строк дії договору з 21 січня 2015 року до 22 січня 2016 року.

Договором було встановлено, що у випадку розірвання договору з ініціативи вкладника, проценти нараховуються та сплачуються за ставкою у розмірі 2% річних за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку.

У пункті 3.7. депозитного договору сторони дійшли згоди, що у випадку розірвання цього договору з ініціативи вкладника, проценти нараховуються та сплачуються за ставкою у розмірі 2,0% річних за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку.

Вищевказаним положенням депозитного договору передбачено здійснення Банком перерахунку нарахованих процентів за зниженою відсотковою ставкою у випадку дострокового розірвання договору та повернення депозиту.

04 червня 2015 року відповідач звернувся до банку із заявою про дострокове розірвання Депозитного договору (а.с. 10), в результаті чого, за приписами п. 3.7. Депозитного договору, банк повинен був сплатити проценти за ставкою 2,0% річних за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку.

Разом з тим, між банком та відповідачем було укладено договір про внесення змін №1 від 13.05.2015 року до договору банківського вкладу «Стандартний» №110486-ДР-55 від 21.01.2015 року (а.с. 8), згідно з умовами якого банк прийняв на себе зобов'язання сплатити відповідачу суму нарахованих процентів без застосування перерахунку нарахованих процентів за зниженою відсотковою ставкою.

З 8 червня 2015 року в ПАТ «Банк національний кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у банку (а.с. 20).

Відповідно до постанови Правління НБУ від 28 серпня 2015 року розпочата процедура ліквідації ПАТ «Банк національний кредит» (а.с. 23).

Згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Паламарчука В.В. (а.с. 21).

Позивач у позові вказав, що уповноваженою особою було здійснено перевірку договору про внесення змін до депозитного договору від 4 червня 2015 року та виявлено, що вказаний договір є нікчемним з підстав, визначених п. 1 ч. 3. ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у зв'язку з незастосуванням перерахунку нарахованих процентів за зниженою відсотковою ставкою, у зв'язку з чим банк відмовився від власних майнових вимог, що потягло за собою необґрунтовану виплату грошових коштів відповідачу у розмірі 34 918 грн. 53 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Згідно з п. 17 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; 9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Представник позивача не надав доказів, що проводилась перевірка правочинів, в матеріалах справи відсутній звіт або висновок про перевірку на предмет виявлення правочинів з підстав, передбачених п.1 ч. 3 ст. 38 вказаного Закону.

Таким чином порушений порядок виявлення нікчемних договорів, передбачений ч. 3 ст. 38 Закону.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Оскільки за договором банківського вкладу саме на банк покладається обов'язок з виплати вкладнику коштів, при цьому банк не має будь-яких майнових вимог до вкладника, а тому висновок уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про те, що договір про внесення змін до депозитного договору від 4 червня 2015 року є нікчемним, так як банк відмовився від власних майнових вимог є безпідставним та таким, що не відповідає ні вимогам закону, ні вимогам укладеного між сторонами депозитного договору.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 16, 526, 530, 598, 1058, 1060, 1061 ЦК України, Законом України від 23.02.2012 р. №4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", ст. ст. 3, 11, 15, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Паламарчука Віталія Віталійовича до ОСОБА_3 про зобов'язання вчинити дії відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання через Подільський районний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М. О. Шаховніна