Справа №705/5866/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2016 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області

в складі: головуючої судді: Горячківської Л.В.

при секретарі - Шевченко А.В.

за участю:представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідачів: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Умань цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 13.09.2007 року було укладено кредитний договір K2F4AU01770022. Згідно даного договору банк надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 14582,87 доларів США на термін до 12.09.2014 року, а відповідач зобовязувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до кредитного договору позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 13.09.2007р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та поручителями ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договори поруки.

В порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 02.09.2015 року має заборгованість в сумі 29674,03 доларів США, яка складається з наступного: 6885,96 доларів США заборгованість за кредитом; 4430,88 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 1392,75 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 16964,44 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

На адресу відповідачів було направлено письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобовязань за кредитним договором.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. зазначає, що банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність") банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання).

Просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 29674,03 доларів США та судові витрати.

Представник позивача ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги викладені в позовній заяві та уточненні до позовних вимог підтримав, зазначив, що відповідно до п. 17 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Також відповідач не врахував, що зазначені валютні коливання суттєво вплинули не тільки на його майнові інтереси, як сторони кредитного договору, а й на майнові інтереси Банку, оскільки банк виконав свої зобовязання за кредитним договором. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Тому просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2, який діє згідно довіреності, в судовому засіданні просив у задоволені позову відмовити та пояснив, що за період дії кредитного договору, починаючи з 2007 року, курс долара США змінився з 5,05 грн. до 21,79 грн., однак відповідач відповідно до своїх фінансових можливостей, сплачував щомісячно кредит до 10.02.2010 року включно. Позивач в свою чергу подав позов до суду лише 16.10.2015р. Відповідно до ст. 257 ЦКУ позивач неправомірно нарахував пеню, яка значно перевищує розмір фактичного боргу за користування кредитом та заборгованість по процентам. Станом на дату укладання кредитного договору, а саме на 13.09.2007р. сума кредиту становила 14582,87 доларів США, що було еквівалентно 74 643,49 грн. відповідно до курсу НБУ, що діяв на той час. За період дії кредитного договору відповідач сплатив на користь позивача суму в розмірі 8958,90 доларів США, що станом на 02.09.2015р. становить 195214,43 грн. Також позивач не повідомив належним чином щодо збільшення відсоткової ставки з 01.11.2008 року та не надав відповідного обґрунтування такого збільшення. Відповідно до рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у справі №2/202/1860/2013 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «АкцентБанк» та ОСОБА_3 про звернення стягнення був виданий виконавчий лист від 19.04.2013 року. Згідно якого звернено стягнення на рухоме майно за договором застави рухомого майна №К2F4UА01770022 від 13.09.2007 року, а саме: автомобіль Daewoo, модель Lanos, рік випуску 2007, тип ТЗ, легковий седан-В, № кузова/шасі SUPTF69YD7W357634, реєстраційний номер СА 2497АМ, що належить на праві власності ОСОБА_3 для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором №К2F4UА01770022 від 13.09.2007 року в розмірі 102893,49 грн. Однак, як вбачається вище позивач все одно заявляє позовні вимоги, яким намагається стягнути з відповідачів повторно 102893,49 грн.. Зазначає, що позивач пропустив строки позовної давності, оскільки право позивача на пред'явлення вимоги про стягнення коштів виникло з 2010 року. Тому просить суд постановити рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та подала до суду заперечення, згідно якого виклала фактичні обставини справи, зазначила, що станом на дату укладання кредитного договору, а саме на 13.09.2007р. сума кредиту становила 14582,87 доларів США, що було еквівалентно 74 643,49 грн. відповідно до курсу НБУ, що діяв на той час. За період дії кредитного договору відповідач сплатив на користь позивача суму в розмірі 8958,90 доларів США, що станом на 02.09.2015р. становить 195214,43 грн. Також позивач не повідомив належним чином щодо збільшення відсоткової ставки з 01.11.2008 року та не надав відповідного обґрунтування такого збільшення. Відповідно до рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «АкцентБанк» та ОСОБА_3 про звернення стягнення був виданий виконавчий лист від 19.04.2013 року. Згідно якого звернено стягнення на рухоме майно за договором застави рухомого майна № К2F4UА01770022 від 13.09.2007 року, а саме: автомобіль Daewoo Lanos, реєстраційний номер СА 2497АМ, що належить на праві власності ОСОБА_3 для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № К2F4UА01770022 від 13.09.2007 року в розмірі 102893,49 грн. Однак, як вбачається вище позивач все одно заявляє позовні вимоги, яким намагається стягнути з відповідачів повторно 102893,49 грн.. Просила суд застосувати позовну давність та у задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася, однак на адресу суду надала заперечення по справі, в якому виклала фактичні обставини по справі та просила відмовити в задоволені позову.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 13.09.2007 року було укладено кредитний договір №K2F4AU01770022. Згідно даного договору банк надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 14582,87 доларів США на термін до 12.09.2014 року, а відповідач зобовязувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до кредитного договору позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 13.09.2007р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та поручителями ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договори поруки.

В порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 02.09.2015 року має заборгованість в сумі 29674,09 доларів США, яка складається з наступного: 6885,96 доларів США заборгованість за кредитом; 4430,88 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 1392,75 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 16964,44 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

Відповідно до п. 7.3 кредитного договору забезпеченням виконання позичальником зобовязань за кредитним договором виступає застава автомобіля Daewoo Lanos.

Відповідно до постанови про розшук майна боржника від 13.04.2010р. оголошено в розшук майно: транспортний засіб автомобіль Daewoo Lanos (2007), д.н.з. СА 2497АМ, який належить ОСОБА_3, відповідно до виконавчого листа № 2-2874 виданого 08.12.2009р.

Відповідно до виконавчого листа № 2/202/1860/2013 виданого 19.04.2013р. на підставі рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська звернено стягнення на рухоме майно за договором застави рухомого майна № К2F4UА01770022 від 13.09.2007 року, а саме: автомобіль Daewoo, модель Lanos, рік випуску 2007, тип ТЗ, легковий седан-В, № кузова/шасі SUPTF69YD7W357634, реєстраційний номер СА 2497АМ, що належить на праві власності ОСОБА_3 для задоволення грошових вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № К2F4UА01770022 від 13.09.2007 року в розмірі 102893,49 грн.

Відповідно до ухвали Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 09.07.2013 року, розяснено рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська по справі № 2/202/1860/2013 від 29.03.2013р. щодо порядку його виконання, а саме наявності права ПАТ КБ «ПриватБанк» вимагати передачу в заклад Банку шляхом вилучення у ОСОБА_3 належний йому на праві власності автомобіль Daewoo, модель Lanos, рік випуску 2007.

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 06.11.2013р., відкрито провадження по виконавчому листу № 2/202/1860/2013, який видано 19.04.2013р.

Відповідно до ч. 4 ст. 591 ЦК України, якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином у кредитора для задоволення своїх грошових вимог є право звернення стягнення на предмет застави, разом із тим сам по собі факт реалізації предмета застави не припиняє грошового зобов'язання боржника в тому разі, коли сума, одержана від продажу предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, й у такому випадку закон передбачає право кредитора одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення його вимоги.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника та кредитором боржника.

Таким чином, обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Відповідно до ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як вбачається із рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2013 звернено стягнення на рухоме майно за договором застави рухомого майна №К2F4UА01770022 від 13.09.2007 року, а саме: автомобіль Daewoo, модель Lanos, рік випуску 2007, тип ТЗ, легковий седан-В, № кузова/шасі SUPTF69YD7W357634, реєстраційний номер СА 2497АМ, що належить на праві власності ОСОБА_3 для задоволення грошових вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором №К2F4UА01770022 від 13.09.2007 року в розмірі 102893,49 грн., тобто із вимогою про звернення стягнення на рухоме майно для задоволення грошових вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором позивач звернувся в межах строку позовної давності.

Як вбачається з п. 4.1 Кредитного договору, при порушенні позичальником будь-якого зобовязання, передбачених п. п. 2.2.2., 2.2.3, 7.5 даного договору, Банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити Банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу.

Згідно ч.2 ст.258 ЦК України (спеціальна позовна давність) до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Як вбачається з наданого представником позивача розрахунку заборгованості, пеня за несвоєчасність виконання відповідачем зобовязань за Договором нараховувалась з 2010 року по 02.09.2015, тобто протягом більш ніж рік.

Тому оскільки представник відповідача клопотав про застосування строків позовної давності, то вимога про стягнення пені не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 509, 510, 525, 526, 553, 554, 1046-1049, 1054, 1055 ЦК України, постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року,ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (49094,м.Дніпропетровськ вул.Набережна Перемоги буд.50 КОД рах. №3111 МФО №305299) заборгованість по кредитному договору №К2F4UА01770022 від 13.09.2007 року у розмірі 12709,59доларів США, що станом на 02.09.2015р. еквівалентно 276941грн.97коп., та складається з наступного: 6885,96 доларів США, що еквівалентно 150045грн.07коп. заборгованість за кредитом; 4430,88 доларів США що еквівалентно 96548 грн. 88 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1392,75 доларів США, що еквівалентно 30348 грн. 02 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (49094,м.Дніпропетровськ вул.Набережна Перемоги буд.50 КОД рах.№3111 МФО №305299) - судові витрати в сумі 9698 грн. 96 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з часу його проголошення.

Головуюча: Л.В. Горячківська