Ухвала

іменем україни

09 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Дьоміної О.О., Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 02 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 22 травня 2007 року між цим банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № MRT9G104000017, згідно з яким остання отримала кредит у сумі 36 тис. доларів США зі сплатою 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту 19 травня 2017 року. Проте у зв'язку з невиконанням належним чином відповідачем умов кредитного договору утворилася заборгованість, яка станом на 22 січня 2015 року становить 164 436,28 доларів США. На підставі вказаного позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором з урахуванням відсотків, комісії, пені та штрафу, які передбачені договором, у загальному розмірі 164 436,28 доларів США, що еквівалентно 2 591 515 грн 72 коп.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 02 грудня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 55 Конституції Україниправа та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічне положення міститься й у ст. 3 ЦПК України.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд виходив із того, що заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 грудня 2010 року, ухваленим у цивільній справі № 2-4378 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до боржника ОСОБА_4 та поручителя ОСОБА_5, стягнуто з останніх заборгованість за вказаним кредитним договором за період із 23 травня 2007 року до 19 лютого 2010 року у сумі 56 659,34 доларів США і це рішення сторонами не оскаржувалося.

Крім того, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 грудня 2012 року, яке змінено частково рішенням апеляційного суду Донецької області від 26 березня 2013 року, у рахунок погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором у сумі 86 642,12 доларів США, яка утворилася за період із 23 травня 2007 року до 03 липня 2007 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки - жилий будинок по вул. З. Космодем'янскої у м. Маріуполі, який належить ОСОБА_4 на праві приватної власності, шляхом укладення від її імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем.

Звертаючись втретє у березні 2015 року до суду з цим позовом, банк просив стягнути із ОСОБА_4 заборгованості за цим самим кредитним договором від 22 травня 2007 року № MRT9G104000017 у сумі 164 436,28 доларів США, яка утворилася у період із 23 травня 2007 року до 22 січня 2015 року.

Відмовляючи у задоволенні указаного позову, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 60, 212, 215 ЦПК України, а також врахувавши обставини справи, правильно виходив із необґрунтованості вказаних позовних вимог, адже за вищевказаними попередніми судовими рішеннями, які набрали законної сили, стягнуто достроково заборгованість за одним і тим самим кредитним договором і в рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки.

На підставі наявних у справі доказів суд установив, що вказане вище рішення суду не виконано із вини саме банку, при цьому не встановлено існування перешкод із боку відповідача у реалізації майна для погашення заборгованості, крім того, відсутні докази на підтвердження того, що банк не може реалізувати жилий будинок і намагався його продати.

Таким чином, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, у результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Наведені в касаційній скарзі доводи про те, що наявність рішення суду про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки не припиняє зобов'язальних правовідносин і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Отже, судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 02 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

О.О.Дьоміна

І.К.Парінова