АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1648/16 Головуючий 1 інст. Невядомський Д.В.
Категорія: право власності
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«29» лютого 2016 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Кривошеіної О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою Харківської міської ради на заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом до Харківської міської ради. В обґрунтування свого позову посилався на те, що 13 вересня 2002 року померла його мачуха ОСОБА_2, яка на момент смерті постійно мешкала за адресою: АДРЕСА_1. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді ? частки у праві спільної власності на зазначену квартиру, що належить їй на підставі свідоцтва про право власності № 2-95-58758 від 11 грудня 1995 року. На момент смерті ОСОБА_2 він постійно мешкав разом із нею та його сімєю, інших спадкоємців крім нього немає та на час відкриття спадщини він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Навесні 2015 року він звернувся до восьмої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про оформлення спадщини. Згідно відповіді восьмої Харківської державної нотаріальної контори № 1666_/02-14 від 23 квітня 2015 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність кола спадкоємців ОСОБА_2 та розяснено, що заявник має право звернутися до суду для захисту своїх прав та законних інтересів.

Зазначив, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 11 червня 2015 року заяву ОСОБА_1 задоволено та встановлено факт спільного проживання однією сімєю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 08 серпня 1965 року по день смерті ОСОБА_2, 13 вересня 2002 року. Звернувшись до нотаріальної контори повторно вже із зазначеним рішенням суду нотаріусом знову відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину посилаючись на те, що він не мав права на отримання свідоцтва про право на спадщину та не є спадкоємцем померлої.

Просив визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на ? частини квартири № 45, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Іванова, № 12/16.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, визнано за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на ? частини квартири № 45, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Іванова, № 12/16.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 15 січня 2016 року у задоволенні заяви Харківської міської ради про перегляд заочного рішення відмовлено.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду Харківська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій просила заочне рішення скасувати, ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. При цьому посилалася на неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що Харківська міська рада не отримувала позовну заяву з додатками до неї, через що була позбавлена можливості на захист своїх інтересів під час розгляду справи; визнання права власності за ОСОБА_1 в порядку набувальної давності суперечить чинному законодавству, оскільки особа повинна добросовісно володіти майном; ОСОБА_1 достовірно знав, що ? частина спірної квартири належить ОСОБА_2, тому після її смерті право власності на спірну частину квартири повинно перейти до спадкоємців відповідно до книги 6 ЦК України, або ж перейти у власність територіальної громади.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Харківської міської ради необхідно відхилити, заочне рішення суду залишити без змін.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обґрунтовано виходив з того, що оскільки ОСОБА_1 продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, він набув право власності на це майно.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 11 грудня 1995 року реєстраційний номер № 2-95-58758 спірна квартира за адресою: АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності позивачу ОСОБА_1Є та його мачухі ОСОБА_2 В цій квартирі з 14 березня 1958 року проживала та була зареєстрована ОСОБА_2, з 14 листопада 1979 року ОСОБА_1

13 вересня 2002 року ОСОБА_2 померла. Її знято з реєстрації 06 листопада 2002 року.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 11 червня 2015 року встановлено факт спільного проживання однією сімєю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 08 серпня 1965 року по день смерті ОСОБА_2 Рішення є чинним.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина у вигляді ? частки у праві спільної власності на зазначену квартиру.

Спадкоємців у ОСОБА_2 не було.

Після смерті ОСОБА_2 позивач продовжував відкрито, безперервно володіти всією спірної квартири, (а. с. 16). Особовий рахунок відкрито на імя ОСОБА_1 В довідці з місця проживання КП «Жилкомсервіс» від 21 листопада 2014 року він значиться як власник спірної квартири, (а. с. 16). В спірній квартирі в грудні 2002 року зареєстровано дочку ОСОБА_1 ОСОБА_3 та у лютому 2009 року - його дружину ОСОБА_4, (а. с. 16).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 555 ЦК України в редакції 1963 року, яка діяла на час відкриття спадщини, спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, на за заповітом.

Як вбачається з матеріалів справи спадкоємців у ОСОБА_2 немає. Однак, доказів того, що до відповідача після смерті ОСОБА_2 перейшло спадкове майно за правом спадкоємства матеріали справи не містять і в суді апеляційної інстанції їх не надано.

Відповідно до ч. ч. 1. 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

При цьому необхідно врахувати таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Враховуючи положення статті 344 ЦК України право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння). Отже, встановлення власника майна є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК України).

Виходячи з положень пункту 8 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2011 року.

Як вбачається з матеріалів справи з дня смерті ОСОБА_2 пройшло майже 13 років, ( 2002 2015 роки). Всі ці роки позивач продовжував відкрито, безперервно володіти спірною квартирою.

Встановивши обставини справи повно, надавши належну оцінку доказам у справі, суд першої інстанції з додержанням вимог ст. ст. 212 - 215 ЦПК України, правильно зазначив у рішенні про доведеність факту відкритого, безперервного володіння ОСОБА_1 спірною квартирою більше 10 років, тому дійшов обгрунтованого висновку щодо задоволення позову.

Оскільки ухвалене судове рішення відповідає зазначеним вимогам та обставинам справи, судова колегія вважає, що підстав для його зміни або скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303,304, п.1.ч.1.ст. 307, ст. 308, ст. 313, п.1.ч.1.ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Харківської міської ради відхилити.

Заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії