Провадження №2/331/1018/2016
23 листопада 2016 р. м. Запоріжжя
Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Антоненко М.В., при секретарі Андрієнко С.О., за участю прокурора Якубіної Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району м. Запоріжжя про позбавлення батьківських прав, -
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району м. Запоріжжя про позбавлення батьківських прав.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 з 26.02.2005 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, від шлюбу мають малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
03 червня 2010 року Жовтневим відділом РАГС Запорізького міського управління юстиції був зроблений актовий запис про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Фактично шлюбні відносини між ними було припинено, з вересня 2008 року, з цього часу позивач з відповідачем проживає окремо, син залишився проживати із матір'ю. Спорів стосовно місця поживання дитини між ними не було, відповідач не заперечував, що син буде проживати зі матір'ю.
Весь цей час відповідач життям дитини не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з сином та приймати участь у його вихованні. На сьогоднішній день батько вже вісім років не спілкується з сином, а тому дитина не пам'ятає його, немає до нього ніяких почуттів, оскільки за всі ці роки жодного разу його не бачив. Також в спілкуванні зі матір'ю син ніколи про відповідача не згадував та не цікавився ним.
03.08.2013 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4, від шлюбу вони мають доньку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. На теперішній час син - ОСОБА_3 проживає та виховується у повноцінній сім'ї, називає другого чоловіка позивача батьком. Між ними склались дуже дружні, доброзичливі родинні відносини, вони відносяться один до одного з любов'ю та повагою. Дитині забезпечені гідні умови проживання, що сприяє належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Син - ОСОБА_3 знаходиться на обліку у дитячій міській поліклініці, йому вчасно проведені профілактичні щеплення, проводився регулярний амбулаторний огляд. Нагляд за станом здоров'я сина, з моменту його народження по теперішній час здійснює матір, батько участі у цій сфері життя дитини не приймає.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.12.2011 року з відповідача на користь ОСОБА_1 були стягненні аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% мінімального прожиткового мінімуму дитини відповідного віку до його повноліття., але відповідач не виконує рішення суду про стягнення аліментів, тому станом на22.09.2015 року заборгованість по аліментам складає 23776,45 грн. З 01.11.2015 року по20.04.2016 року заборгованість по аліментам складає 7586,61 грн., що підтверджується довідками ДВС Жовтневого р-ну м. Запоріжжя.

Посилаючись на зазначені обставини, враховуючи інтереси дитини позивач ОСОБА_1, просить суд позбавити відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьківських прав відносно його сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просить позов задовольнити у повному обсязі.

Прокурор Якубіна Т.В. у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, заперечень не надав, його неявка не перешкоджає розгляду справи, оскільки наявних матеріалів в справі достатньо для розгляду його суті.

Представник третьої особи у судовому засіданні наданий суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача підтримав.

Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вважає, що позов підлягає повному задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини.

Відповідно до роз'яснень, наданих у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3, 30.03.2007 року, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, тому суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

За тими ж роз'ясненнями, позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного зясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

В абз. 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2, є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 12.04.2005 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис №126.

Відповідно до висновку районної адміністрації як органу опіки та піклування від 01.11.2016 р. № 1990/05-05/04 зазначено про можливість позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, відносно його сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Допитані у судових засіданнях у якості свідків ОСОБА_6, ОСОБА_4, надали пояснення, згідно з якими ОСОБА_2 не цікавиться дитиною, не приймає участі у вихованні сина та не надає коштів на його утримання.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток та забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до вимог 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, позбавлення батьківських прав, це спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.

Як роз'яснено в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Пленум Верховного Суду України в п. 15 зазначеної вище постанови роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 3 цієї ж статті Закону, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Аналогічним чином питання обов'язків доказування та питання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому слід зазначити, що доказування не може ґрунтуватися лише на припущеннях.

Відповідач не надав суду жодних заперечень з приводу позовних вимог позивача, а докази, наявні в матеріалах справи вказують на те, що ОСОБА_2 самоусунувся від виконання батьківських обов'язків та не виявляє до малолітнього сина ніякої уваги та турботи, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання, утримання сина, його долі, стану його здоров'я, умовами виховання не цікавиться, матеріально дитину не підтримує, тобто свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками.

Враховуючи вищевикладене, вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи і підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району м. Запоріжжя про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, відносно малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: М.В. Антоненко