Справа № 306/2319/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 лютого 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Готри Т.Ю., Леска В.В.,

при секретарі - Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Свалявського районного суду від 12 січня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Свалявської районної ради про зобов'язання провести приватизацію квартири, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що 25.02.2015 нею було подано до Свалявської районної ради заяву про приватизацію жилого приміщення в АДРЕСА_1, в якому вона проживає з сім'єю більше 27 років.

У зв'язку з тривалим розглядом цієї заяви, 27.05.2015 вона звернулася до відповідача зі скаргою щодо порушення строків її розгляду та проханням вирішити вказане питання.

У відповідь на заяву та скаргу Свалявська районна рада повідомила листом від 29.05.2015, що така квартира віднесена до числа службових і приватизації не підлягає у силу ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

На повторне звернення позивачки від 17.06.2015, Свалявська районна рада у листі від 15.07.2015 зазначила, що воно стосується того самого питання, у зв'язку з чим рада не може надати згоду на приватизацію даного приміщення.

Позивачка вказувала, що спірну квартиру до переліку службових не включено, оскільки рішення виконкому Свалявської районної ради про включення спірної квартири до числа службових не існує, таке житлове приміщення перебуває у комунальній власності територіальної громади, а тому просила зобов'язати Свалявську районну раду Закарпатської області провести приватизацію приміщення квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 на її користь.

Рішенням Свалявського районного суду від 12.01.2016 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

На це рішення позивачка подала апеляційну скаргу. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального й процесуального права, просила рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове про задоволення її позову.

Від Свалявської районної ради надійшло заперечення на апеляційну скаргу, в якій відповідач просить рішення суду залишити без змін.

Заслухавши осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ст. 303 ЦПК України).

Згідно ч. 3 ст. 9 ЖК УРСР громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 4 ЖК УРСР до житлового фонду належать: 1) жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд); 2) жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об'єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд); 3) жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів); 4) жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд); 5) квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення). До житлового фонду включаються також жилі будинки, що належать державно-колгоспним та іншим державно-кооперативним об'єднанням, підприємствам і організаціям.

До житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру (ч. 4 ст. 4 ЖК УРСР).

Згідно ч. 1 ст. 5 ЖК УРСР, ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» № 2482-XII державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України (ч.1 ст .1 Закону України № 2482-XII).

Отже, особи мають право на приватизацію квартири, що належить до державного житлового фонду. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду зазначеним органом у строк, передбачений чинним законодавством.

Із листа Дусинської сільської ради № 264/02-06 від 16.11.2015 вбачається, що свого часу головному лікарю ОСОБА_2 (померлому чоловікові позивачки), у зв'язку з відсутністю житла, було надано службове приміщення в амбулаторії с. Дусино (амбулаторії загальної практики сімейної медицини, АЗПСМ). У цій АЗПСМ не було і немає житлової площі, що унеможливлює приватизацію службового приміщення. За життя головний лікар ОСОБА_2 неодноразово звертався до сільської ради про приватизацію займаного приміщення у АДРЕСА_1, однак йому було відмовлено у приватизації службового приміщення, зокрема, рішенням виконкому Дусинської сільської ради від 17.05.2012 № 29 та рішенням 18-ї сесії 6-го скликання Дусинської сільської ради від 18.09.2012 року (а.с. 33-35, 61-64).

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.07.2007, Дусинська АЗПСМ, що знаходиться у АДРЕСА_1, належить до комунальної власності Дусинської сільської ради, на підставі рішення виконкому від 16.04.2007 № 24 (а.с. 38). Загальна площа цього об'єкту становить 269,2 кв.м., житлова 0 кв.м.

На підставі указаного свідоцтва за Дусинською сільською радою 18.07.2007 було зареєстровано право комунальної власності, що стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 38 зворот).

В подальшому рішенням Свалявської районної ради від 28.03.2013 № 254 прийнято у спільну власність територіальних громад району та закріплено за комунальним закладом охорони здоров'я «Свалявський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» на праві оперативного управління з правами балансоутримувача майна згідно доданого переліку, у тому числі АЗПСМ с. Дусино (а.с. 59, 60).

Судова колегія констатує, що, як уже зазначалось вище, у свідоцтві про право власності на Дусинську АЗПСМ, що знаходиться у АДРЕСА_1, зазначено, що житлова площа відсутня. Представник Свалявської районної ради не заперечувала, що частина приміщення амбулаторії використовувалась під житло сім'єю колишнього головного лікаря ОСОБА_2 Проте такі приміщення не віднесені до державного чи комунального житлового фонду (житлового фонду Дусинської сільської ради). Зазначення у технічному паспорті на громадський будинок, який виготовлений станом на 25 червня 2013 року на замовлення Свалявської районної ради, що з 269,2 кв. м. загальної площі 65,2 кв. м. є житловою площею (а.с.54), а також реєстрація місця проживання, зокрема, позивачки, у АДРЕСА_1 (а.с.65-67), не визначає юридичний статус цього приміщення як житлового і не є належними та допустимими доказами такого статусу.

Станом на 26 лютого 2016 року право власності на Дусинську АЗПСМ, що знаходиться у АДРЕСА_1, зареєстровано за Дусинською сільською радою. Загальна площа цього об'єкту становить 269,2 кв.м., житлова 0 кв.м. (а.с.113-114).

Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Оскільки власником об'єкту є Дусинська сільська рада, то Свалявська районна рада є неналежним відповідачем.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 надала лише заяву про приватизацію квартири, ордер про надання жилої площі у неї відсутній, а тому вказана квартира не може бути передана їх шляхом проведення безоплатної приватизації відповідно до вимог Закону № 2482.

Таких висновків суд дійшов з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, і такі висновки не відповідають обставинам справи.

Оскільки приміщення у АДРЕСА_1, не належить до житлового фонду, воно не може бути приватизованим позивачкою, оскільки це суперечить ст.ст. 1, 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а позов пред'явлено до неналежного відповідача.

Судова колегія вважає, що саме ці обставини є підставою для відмови в задоволенні позову ОСОБА_1

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові від 24 жовтня 2008 року N 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», помилка суду першої інстанції, яка стосується правового обґрунтування, є підставою для зміни рішення суду.

Зважаючи на викладене, рішення суду слід змінити в частині правового обґрунтування, залишивши резолютивну частину рішення про відмову у задоволенні позову - без змін.

Керуючись ст.ст. 307 ч. 1 п. 3, ст. 309 ч. 1 п.п.3, 4, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу - задовольнити частково.

Рішення Свалявського районного суду від 12 січня 2016 року змінити у частині правового обґрунтування.

Резолютивну частину рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча

Судді: