Провадження №22-ц/784/407/16
Справа № 468/1260/15-ц Головуючий в 1 інстанції - Копейка Т.О.
Провадження № 22ц/784/407/16 Доповідач - Маляренко І.Б.
РІШЕННЯ

Іменем України

29 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі :

Головуючого: Маляренко І.Б.

Суддів: Темнікової В.І., Прокопчук Л.М.,

За участю секретаря: Тищенка Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 29 жовтня 2015 року за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про усунення перешкод у користуванні коштами та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

04 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі-ПАТ КБ «ПриватБанк») про усунення перешкод у користуванні коштами та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову зазначав, що 20.08.2009 року ним було відкрито картковий рахунок в ПАТ КБ «ПриватБанк», однак з незрозумілих причин на початку січня 2015 року зазначений рахунок було заблоковано.

На його неодноразові звернення та запитання щодо причин блокування карткового рахунку, чіткої та зрозумілої відповіді від працівників банку він не отримав.

28.07.2015 року ним було здійснено переказ коштів через термінал самообслуговування ПАТ КБ "ПриватБанк" в м. Баштанка на картковий рахунок іншої особи, однак кошти було повернуто на його заблоковану картку, і розпорядитися ними він можливості не має.

Посилаючись на викладене, позивач просив визнати дії відповідача протиправними, зобов'язати останнього усунути перешкоди для використання коштів на картковому рахунку, відкритого на його ім'я, та надати письмове підтвердження Банку про розблокування карткового рахунку, а також зобов'язати видати кошти, наявні на картковому рахунку, відкритому на його ім'я.

Заочним рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 29 жовтня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано дії ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині блокування карткового рахунку НОМЕР_1, відкритого на ім'я ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, неправомірними.

Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» усунути перешкоди для використання коштів на картковому рахунку НОМЕР_1, відкритому на ім'я ОСОБА_1, та надати письмове повідомлення про розблокування карткового рахунку.

Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» видати ОСОБА_1 наявні на картковому рахунку НОМЕР_1 грошові кошти.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на необґрунтованість оскаржуваного рішення, неповне з'ясування всіх обставин справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 29 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню частково.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає не у повному обсязі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк», 20.08.2009 року відкрив картковий рахунок НОМЕР_1. На початку січня 2015 року банк припинив видачу коштів з рахунку, заблокувавши рахунок.

Позивач посилався на те, що такі дії банку є незаконними, і суд першої інстанції з його доводами погодився, пославшись на наступне.

За положеннями ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк не має права визначати та контролювати напрямки використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно зі ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Разом з тим, оформлюючи картковий рахунок, ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно з п. 1.1.3.2.13 яких передбачено, що банк має право відмовитися від здійснення видаткових операцій за рахунком клієнта у випадку виникнення вмотивованих підозр щодо використання банку для проведення незаконних операцій.

Згідно з п. 1.3.2.14 Умов та Правил банк має право призупинити проведення фінансової операції або призупинити видаткові операції по рахунку у випадку, якщо така операція (операції) містить ознаки операцій, що підлягають фінансовому моніторингу відповідно до законодавства про запобігання і протидію легалізації (відмиванню) доходів, отриманих злочинним шляхом, або фінансування тероризму, і зобов'язаний призупинити проведення фінансової операції, якщо її учасником або вигодонабувачем є особа, яка включена в перелік осіб, пов'язаних із здійсненням терористичної діяльності або відносно до якої застосовані міжнародні санкції. В разі такого припинення фінансових операцій прибуткові операції не припиняються. Припинення фінансових операцій здійснюється на терміни і в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму» суб'єкт первинного фінансового моніторингу має право зупинити проведення фінансової операції у разі, якщо така операція містить ознаки, передбачені статтями 15 і 16 цього Закону, та зобов'язаний зупинити проведення фінансової операції, якщо її учасником або вигодоодержувачем за нею є особа, яку включено до переліку осіб, пов'язаних із здійсненням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції, і в той самий день повідомити про це Спеціально уповноважений орган. Таке зупинення фінансових операцій здійснюється на строк до двох робочих днів.

Спеціально уповноважений орган може прийняти рішення про подальше зупинення такої фінансової операції відповідно до частини першої цієї статті на строк до п'яти робочих днів, про що зобов'язаний невідкладно повідомити суб'єкта первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронні органи, уповноважені приймати рішення відповідно до кримінального процесуального законодавства.

У разі неприйняття Спеціально уповноваженим органом відповідного рішення протягом строку, передбаченого частиною першою цієї статті, суб'єкт первинного фінансового моніторингу поновлює проведення фінансової операції.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 двічі звертався до Банку щодо надання інформації про причини блокування відкритого на його ім'я карткового рахунку, і в отриманих ним 19.08.2015 року та 14.10.2015 року відповідях йдеться про необхідність зачекати у зв'язку із проведенням перевірки. Жодної іншої інформації зазначені відповіді не містять.

Ч.6 ст. 17 вищезазначеного Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму» передбачено, що строки зупинення фінансових операцій суб'єктами первинного фінансового моніторингу та Спеціально уповноваженим органом, зазначені у частинах першій-четвертій цієї статті, є остаточними та продовженню не підлягають.

Посилання апелянта на те, що даний закон втратив чинність 14.10.2014 року, є безпідставним, оскільки закон втратив чинність 06.02.2015 року, а отже діяв станом на січень 2015 року, коли, як зазначив позивач, йому стало відомо про блокування його карткового рахунку.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо неправомірності дій відповідача, який на порушення вимог ЗУ Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму» з січня 2015 року обмежує права клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку.

Посилання суду на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» у такому разі повинен був звернутися до правоохоронних органів, не відповідає вимогам закону, і такого положення закону суд не навів, але на вищезазначений висновок щодо незаконності дій відповідача це будь-яким чином не вплинуло.

За правилами ч.1 ст.60 ЦП України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підстави своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст..61 цього Кодекс , які не підлягають доказуванню.

Згідно з ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» послався на те, що зупинення проведення фінансових операцій позивачем було викликано через здійснення ним незаконної фінансової операції по крадіжці коштів з карткового рахунку на свою користь.

Проте на спростування позовних вимог ОСОБА_1 та на підтвердження правомірності блокування його фінансово-платіжних операцій з коштами, що перебувають на рахунку, банком не було надано жодних достовірних та належних доказів про здійснення позивачем незаконної фінансової операції по крадіжці коштів та обґрунтованості здійснення банком відповідної перевірки, яку, як встановлено в суді, не закінчено і до цього часу.

При цьому ПАТ КБ «ПриватБанк» не виконано ухвалу суду апеляційної інстанції від 15.02.2016 року про надання відомостей щодо вищезазначених обставин, і представник банку у судовому засіданні пояснити причин невиконання даної ухвали не зміг.

Зазначене свідчить про недоведеність відповідачем наведених ним доводів щодо незаконності судового рішення, і, як наслідок, відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк».

Разом з тим, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі, не взяв до уваги такого.

Суд за ч.1 ст.11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Звернувшись до суду, ОСОБА_1 просив, зокрема, зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» видати кошти, наявні на картковому рахунку, відкритому на його ім'я.

Суд в оскаржуваному рішенні, як уже зазначалося вище, зобов'язав ПАТ КБ «ПриватБанк» видати ОСОБА_1 наявні на картковому рахунку НОМЕР_1 грошові кошти.

Хоча, як вбачається із матеріалів справи, фактично ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача грошові кошти, які знаходяться на його рахунку, і надав суду докази розміру суми цих грошових коштів (а.с. 4-5). І саме такі його вимоги могло бути розглянуто судом, а в подальшому - виконано у встановленому ЗУ «Про виконавче провадження» порядку.

Згідно з довідками ПАТ КБ «ПриватБанк», які знаходяться на зазначених аркушах справи і достовірність даних в яких підтвердив представник відповідача, залишок коштів на картковому рахунку НОМЕР_1, відкритому на ім'я ОСОБА_1, складає 23160.16 коп.

Як роз'яснив Верховний Суд України у п. 13 постанови його Пленуму від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», резолютивна частина рішення повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені в ст. ст. 215-217 ЦПК України. У ній, зокрема, має бути зазначено розмір грошових сум, присуджених стороні.

Суд на зазначене уваги не звернув, не врахував, що між сторонами виник спір щодо користування грошовими коштами, і зобов'язав банк видати позивачу кошти із заблокованого рахунку, не вказавши їх суму, що в подальшому може породити новий спір щодо цього.

Згідно із ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є, зокрема: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 303,307,309,316 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 29 жовтня 2015 року скасувати в частині зобов'язання Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» видати ОСОБА_1 наявні на картковому рахунку НОМЕР_1 грошові кошти і ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 наявні на картковому рахунку НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 23160 (двадцять три тисячі сто шістдесят) гривень 16 копійок;

в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає чинності негайно, але протягом 20 днів може бути оскаржене

шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: