Ухвала

іменем україни

24 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Нагорняка В.А.,

суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

Леванчука А.О., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Смарт груп», ОСОБА_4, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сікуцького Олександра Анатолійовича, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «НТЦ Укрбазискомпані», про визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом, просив визнати за ним право власності на нежитлову будівлю, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, літ. А, загальною площею 4 246,60 кв. м та групу нежитлових приміщень № № 1-3, 21-23, 31-35, 42-43, 51-52, 61, 71, 81, 91, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 5 229,00 кв. м.

Також просив зобов'язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сікуцького О.А. провести державну реєстрацію за ним права власності на нежитлову будівлю, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, літ. А, загальною площею 4 246,60 кв. м та групу нежитлових приміщень № № 1-3, 21-23, 31-35, 42-43, 51-52, 61, 71, 81, 91, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 5 229,00 кв. м.

Позивач посилався на те, що 15 жовтня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Смарт груп» (далі - ТОВ «Фінансова компанія Смарт груп») (за договором про внесення змін № 1 від 24 жовтня 2014 року було замінено продавця на ОСОБА_4) та ОСОБА_3 було укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна зі змінами, відповідно до умов якого позивач та відповідач, висловлюючи взаємне волевиявлення, зобов'язалися у майбутньому, в термін до 05 листопада 2014 року включно, укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна, проте відповідач ОСОБА_4 всупереч умовам попереднього договору ухилився від нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу об'єктів, чим порушив умови попереднього договору, оскільки з боку позивача, відповідно до умов попереднього договору, до запланованої дати посвідчення основних договорів купівлі-продажу було здійснено повний розрахунок за нерухоме майно.

Під час розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги, просив також стягнути з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сікуцького О.А. матеріальні збитки в розмірі 100 тис. грн.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 19 травня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на нежитлову будівлю, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, літ. А, загальною площею 4 246,60 кв. м.

Зобов'язано приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сікуцького О.А. відкрити розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, літ. А, загальною площею 4 246,60 кв. м та провести реєстрацію права власності на вказану будівлю.

У решті позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині задоволення позовних вимог та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в позові. У решті рішення суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що на підставі рішення господарського суду м. Києва від 18 грудня 2007 року, що набрало законної сили, громадській організації «Всеукраїнська спілка автомобілістів» належить право власності на будівлю загальною площею 4 246,60 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2.

15 жовтня 2014 року між TOB «Фінансова компанія Смарт груп» та ОСОБА_3 укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна - нежитлової будівлі загальною площею 4 246,60 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2. Сторони попереднього договору погодили, що в термін до 30 жовтня 2014 року включно ними буде укладено договір купівлі-продажу спірної будівлі.

Згідно з договором про внесення змін № 1 до попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна від 15 жовтня 2014 року, укладеного між TOB «Фінансова компанія Смарт груп», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 24 жовтня 2014 року, було замінено продавця нежитлової будівлі на ОСОБА_4; змінено строк укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна з 30 жовтня 2014 року на 05 листопада 2014 року.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_3 посилався на те, що ОСОБА_4 не дотримався умов попереднього договору та ухилився від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 4 246,60 кв. м.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами не виконуються умови попереднього договору з приводу укладення з позивачем договору купівлі-продажу спірних нежитлових приміщень, а, відтак, позовні вимоги про визнання права власності є доведеними та обґрунтованими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що положеннями ЦК України не передбачено такий правовий наслідок невиконання попереднього договору, як відшкодування збитків у спосіб визнання права власності на річ, що мала бути придбана в майбутньому за договором купівлі-продажу. Крім того, ні ТОВ «Фінансова компанія Смарт груп», ні ОСОБА_4 не є власниками будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 4 246,60 кв. м, а тому вони не мали повноважень на її відчуження.

Такі висновки ґрунтуються на фактичних обставинах, установлених судом, на доказах, поданих сторонами, які судом належним чином оцінені, і відповідають вимогам закону, який правильно застосовано.

Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Положення частини другої статті 635 ЦК України містять спеціальну норму, якою передбачено перелік правових наслідків порушення попереднього договору.

Цією нормою встановлено обов'язок сторони, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Положеннями ЦК України й інших актів цивільного законодавства прямо не передбачено такий правовий наслідок невиконання попереднього договору, як відшкодування збитків у спосіб визнання права власності на річ, що мала бути придбана в майбутньому за договором купівлі-продажу.

За змістом статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Зазначеною нормою закріплено презумпцію законності набуття права власності, тобто право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або якщо незаконність набуття права власності встановлена рішенням суду, а також встановлено відкритість переліку підстав набуття права власності з обмеженням їх виключно тими, що прямо передбачені в законодавстві.

Примусове виконання зобов'язання в натурі суперечить вимогам статті 635 ЦК України про правові наслідки порушення зобов'язання за попереднім договором і положенням статті 321 ЦК України про непорушність права власності.

Стаття 635 ЦК України не передбачає такого правового наслідку порушення взятого на себе в попередньому договорі зобов'язання щодо укладення основного договору, як спонукання до його укладення в судовому порядку.

Зазначене узгоджується з вимогами частини третьої статті 635 ЦК, згідно з якою зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку, встановленого попереднім договором.

За таких обставин інша сторона попереднього договору може претендувати на відшкодування збитків відповідно до частини другої статті 635 ЦК України.

Припинення зобов'язання з попереднього договору внаслідок неукладення основного договору протягом встановленого попереднім договором строку унеможливлює спонукання до укладення основного договору в судовому порядку, виконання обов'язку в натурі чи виникнення основного договірного зобов'язання як правової підстави для виникнення в набувача права власності на майно.

Отже, положеннями ЦК України й інших актів цивільного законодавства прямо не передбачено такий правовий наслідок невиконання попереднього договору, як відшкодування збитків у спосіб визнання права власності на річ, що мала бути придбана в майбутньому за договором купівлі-продажу.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 02 вересня 2015 року у справі № 6-226цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватись судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_4 є власником нежитлової будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_2.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ТОВ «Фінансова компанія «Смарт груп», ОСОБА_4, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу СікуцькогоО.А., третя особа - ТОВ «НТЦ Укрбазискомпані», про визнання права власності.

З урахуванням вказаних норм колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.А. Нагорняк

Судді: В.М. Коротун

А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

Т.О. Писана