№ провадження 2/646/1384/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.11.2016 року м. Харків

Червоно заводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Шелест І.М.

за участю секретаря - Славгородської К.В.

позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Червонозаводського районного суду м. Харкова у режимі відео конференції з залами судових засідань Приморського районного суду м. Одеса та Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту, свідоцтва про право на спадщину, встановлення факту ухиляння від надання допомоги та факту вчинення злочинних дій, усунення від права на спадкування за законом, визнання права власності, зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, який в подальшому уточнила і в обґрунтування якого зазначила, що 02.07.2009 року у присутності нотаріуса її батько ОСОБА_4 особисто підписав заяву, поруч з підписом написав своє прізвище та ініціали. Разом з батьком вона також підписала цю заяву, а приватний нотаріус ОСОБА_5, за місцем проживання ОСОБА_4, нотаріально посвідчила цю заяву. В той же день від імені її батька ОСОБА_4 було складено заповіт, який підписала інша особа у присутності двох свідків, хоча її батько міг читати та писати сам, як на день підписання заповіту так і пізніше. У неї є сумніви щодо волевиявлення її батька, який не зважаючи на похилий вік сам міг писати та читати. Вважає, що заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення і він є нікчемним. Крім того, зазначає, що відповідач ОСОБА_3 можливо здійснювала психологічний тиск на батька, припускає, що ОСОБА_3, навмисно, могла, даючи транквілізатори, ввести батька в стан, при якому він міг не усвідомлювати своїх дій. Вважає, що ОСОБА_3 вступила у злочинну змову з приватним нотаріусом ОСОБА_5 з метою збільшення своєї спадкової частки після смерті батька ОСОБА_4 шляхом введення його в оману або взагалі без його участі, тобто заповіт з зазначених підстав не відповідав волевиявленню спадкодавця ОСОБА_4, незаконно був посвідчений приватним нотаріусом, тому є недійсним.

Також у позові зазначила, що ОСОБА_3 у 2008 році продала свою квартиру і стала проживати разом із батьком у м. Харкові по вул. Льговській, 51 с. Харкова. Між ОСОБА_3 та батьком виникали конфлікти, ОСОБА_3 зверталася до правоохоронних органів із заявою на свого батька, після отримання у 2009 році бажаного заповіту, купила собі квартиру і залишила свого батька. При цьому намагалася у судовому порядку визнати його недієздатним. Оскільки за батьком наглядати було нікому, а до позивача у м. Одеса переїхати він відмовився, у 2010 році позивач перевезла його до інтернату ветеранів праці, де його постійно відвідувала і доглядала за ним. Відповідач ні разу батька не відвідувала і допомоги йому не надавала, з батьком не спілкувалася, який через похилий вік, тяжку хворобу і каліцтво був у безпорадному стані і потребував допомоги. Проте постійно зверталася до судів із різними позовами, як до неї,так і до батька. На похорони до батька ОСОБА_3 не прийшла, ніякої участі у похованні не брала.

Після смерті батька вона та її сестра ОСОБА_3 прийняли спадщину після смерті батька ОСОБА_4, який помер 17.06.2014 року і отримали свідоцтво на право на спадщину, вона на обовязкову частку (1/4 ч.), а ОСОБА_3 (3/4 ч.) на підставі заповіту. Спадковим майном є 2/3 частини житлового будинку № 51 з надвірними будівлями, що знаходиться в м. Харкові по вул. Льговській.

Також зазначила, що з 1976 року в порядку спадкування після смерті матері є власником 1/3 частини вказаного житлового будинку, але ОСОБА_3 перешкоджає їй користуватися її часткою, не надає ключі від житлового будинку.

Тому просила суд визнати заповіт від 02.07.2009 року, який складений і посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_5 недійсним; визнати свідоцтво від 17.07.2015 року на спадщину по заповіту на імя ОСОБА_3 недійсним; встановити факт ухилення ОСОБА_3 від надання допомоги спадкодавцеві ОСОБА_4, який через похилий вік, тяжку хворобу і каліцтво знаходився у безпорадному стані; встановити факт умисного здійснення ОСОБА_3 та приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 незаконних дій, які перешкодили спадкодавцеві ОСОБА_4 вільно виявити його виявлення щодо його спадщини у заповіті від 02.07.2009 з метою збільшення частки спадкоємця ОСОБА_3 і зменшення частки спадкоємця ОСОБА_1 у спадщині спадкодавця ОСОБА_4; усунути ОСОБА_3 від права на спадкування спадщини спадкодавця ОСОБА_4 за законом; визнати за ОСОБА_1 право власності на все домоволодіння по вул. Льговській, 51 м. Харкова; зобовязати ОСОБА_3 забрати із спірного будинку все майно, що є її особистою власністю та надати ключі від домоволодіння по вул. Льговській м. Харкова.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позов підтримали і просили задовольнити. Позивач ОСОБА_1 також зазначила, що була присутня у житловому будинку № 51 по вул. Льговській м. Харкова, коли її сестра ОСОБА_3 привела приватного нотаріуса ОСОБА_5 та трьох сторонніх осіб, які пройшли у кімнату, де знаходився її батько ОСОБА_4 В той же день, вона разом із батьком підписали заяву, яку посвідчив нотаріус ОСОБА_5. В той час батько міг пересуватися з костилем по дому, сам міг писати і читати. Про заповіт їй стало відомо при оформленні спадщині. Але з текстом уважно змогла ознайомитися, коли отримала його копію разом з черговою позовною заявою ОСОБА_3 до суду і підписання заповіту іншою особою, а не батьком, який міг сам писати, у неї викликало сумніви.

Відповідач ОСОБА_3 проти позову заперечувала, зазначила, що оскільки її сестра ОСОБА_1 проживає у м. Одеса, саме вона доглядала свого батька до 2010, який був людиною похилого віку і потребував її допомоги, покупала йому ліки, зверталася до медичних закладів. Оскільки не вистачало коштів на утримання батька, вимушена була продати свою квартиру. Складений її батьком заповіт відповідав його волевиявленню, який мав намір заповідати саме їй свою частку. Батько був похилого віку, руки у нього тремтіли і його нечіткий підпис у майбутньому міг би визвати сумніви. Тому, отримавши консультацію нотаріуса, було запрошено двох свідків і особу для підписання заповіту, що відповідає вимогам закону. Її сестра, ОСОБА_1 була при цьому присутня і дійсно у той же день разом з батьком вони підписали заяву, яку засвідчив нотаріус. Вважає, що сестра незаконно, проти волі батька, направила його і інтернат для ветеранів, де батько залишався до самої смерті.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши надані сторонами докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Так, судом встановлено і не заперечувалося сторонами у справі, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 є батьком сторін у справі: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

За ОСОБА_4 на праві власності було зареєстровано 2/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Льговській, 51 м. Харкова на підставі договору купівлі продажу, посвідченого 15.08.1978 1-ою Харківської державною нотаріальною конторою, р.н. 4-3795.

Власником 1/3 частини є ОСОБА_1 на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину, видане 20.07.1976 1-ою Харківською нотаріальною конторою р.н. 8-2637, дубликат видано 18.09.2008.

Відповідно до заповіту від 02.07.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 і зареєстрованого реєстрі за № 757, ОСОБА_4 заповів все своє майно своїй дочці ОСОБА_3 Заповіт посвідчувався при свідках та підписувався іншою особою (не заповідачем) у зв'язку із неможливістю заповідача особисто підписати заповіт у звязку з похилим віком (зазначається у тексті заповіту). ( а.с. 15 том 1 , а.с. 144-145 том 2).

16.06.2014 у м. Харкові у віці 92 роки помер ОСОБА_4. Після його смерті відкрилася спадщина на 2/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Льговській, 51 м. Харкова.

З заявами про прийняття спадщини після його смерті, як встановлено з Спадкової справи № 459/2014, оригінал якої досліджено у судовому засіданні, у визначений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк звернулися до нотаріальної контори його дочки: ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

13.07.2015 ОСОБА_3 отримано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ? частини спадкового майна, яке складається з 2/3 часток у праві спільної часткової власності у житловому будинку з надвірними будівлями по вул. Льговській, 51 м. Харкова, зареєстровано в реєстрі за номером 1-1036. (а.с. 147 том 2).

06.08.2015 року ОСОБА_6 отримано свідоцтво про право на спадщину за законом на підставі ст. 1241 ЦК України на обовязкову частку ? частину спадкового майна, яке складається з 2/3 часток у праві спільної часткової власності у житловому будинку з надвірними будівлями по вул. Льговській, 51 м. Харкова, зареєстровано в реєстрі за номером 1-1085. (а.с. 149 том 2)

Обидва свідоцтва посвідчені державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_7

За змістом ч. 1 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним (недійсним в силу закону).

Стаття 1247 ЦК України визначає загальні вимоги до форми заповіту, змістом ч. 2 якої визначається, що заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу.

Згідно до ч. 4 ст. 207 ЦК України, якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа.

Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Відповідно до вимог ст. 1248 ЦК України щодо посвідчення заповіту нотаріусом, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Таким чином, у разі запису заповіту нотаріусом власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів на прохання особи з її слів, повинно бути дотримано двох обов'язкових умов, а саме: заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем; заповіт має бути підписаний заповідачем (ч. 2 ст. 1248 ЦК України).

Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

За змістом п. 157 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 № 20/5, яка діяла на час посвідчення заповіту, нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути в голос прочитаний заповідачем і ним підписаний, про що зазначається ним перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою.

Судом досліджений текст заповіту, з якого вбачається, що заповіт складений 02.07.2009 року о 15 годині 20 хвилин за місцем проживання ОСОБА_4 у м. Харкові по вул. Льговській, 51 у присутності двох свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, написаний власноручно нотаріусом зі слів заповідача ОСОБА_4 У звязку з тим, зазначено у заповіті, що ОСОБА_4 людина похилого віку, не може особисто підписатися, на його особисте прохання і в його присутності текст заповіту підписано ОСОБА_10 Також у заповіті зазначено, що заповіт складено зі слів заповідача приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зачитаний заповідачу свідками.

Суд вважає, що текст заповіту містить суперечливі дані щодо можливості заповідача прочитати та підписати заповіт, обставин фізичної хвороби або вад зору, тремтіння рук, повної немічності або іншої хвороби, крім похилого віку, які унеможливили особистий підпис у заповіті, не встановлено, для підпису і читання заповіту іншою особою ОСОБА_4 не потребував допомоги інших осіб.

Зазначені обставини у судовому засіданні підтверджуються тим, що у той же день у тому ж самому місці, а саме за місцем проживання спадкодавця на адресу Червонозаводського районного суду м. Харкова від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було складено заяву, як співвласниками житлового будинку по вул. Льговській, 51 м. Харкова, що вони не заперечують проти визнання права власності на житловий будинок літ. 3 1 (в стані будівництва) по вул. Льговській, 51 м. Харкова за ОСОБА_3 і виключення його зі складу домоволодіння. Вказана заява, що не заперечувалося сторонами у справі, особисто підписана ОСОБА_4 і посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 р.н. 758 (реєстровий номер посвідчення заповіту 757) (а.с. 16).

Крім того, суду надано матеріали особистої справи ОСОБА_4 з Комунальної установи Харківський геріатричний пансіонат ветеранів праці, де з 2010 року до самої смерті перебував ОСОБА_4, в яких знаходиться копія заяви ОСОБА_4, адресована на адресу Київського районного суду м. Харкова, власноручно написана ОСОБА_4 і посвідчена лікарем (том 2 а.с. 116).

У судовому засіданні, допитаний у якості свідка ОСОБА_11, який є працівником пансіонату ветеранів праці, дав свідчення по те, що постійно спілкувався з ОСОБА_4 протягом 2010 2014 роки і що ОСОБА_4 сам міг писати і любив читати газети, сам читав позовні заяви ОСОБА_3, які надходили на його адресу.

Крім того, відповідач ОСОБА_3 в обґрунтування своїх заперечень (а.с. 138-140 том 2), надала розписку свого батька ОСОБА_4, датовану 14.09.2009 року (а.с. 156 том 1).

Таким чином, належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості в силу хвороби або фізичних вад особисто підписати заповіт, а також прочитати його відповідач суду не надала.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, кірім випадків ,встановлених ст. 61 ЦПК України.

Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Надані відповідачем копії виписок з історії хвороби ОСОБА_4 (а.с. 142-143, 145, 146, 158, 161 том 1) не містять даних про те, що він на час складання заповіту не міг сам писати або читати.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 17 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05. 2008 року № 7 заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із ч. 1 ст. 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі ст. 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Разом з тим, у п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 9 судам роз'яснено, що вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду за наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі, у резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину, або про відмову в ньому.

Таким чином суд приходить до висновку про нікчемність заповіту від 02.07.2009, тому визнання недійсним такого заповіту судом не вимагається з огляду на те, що він є недійсним в силу закону. В той же час, встановлення нікчемності заповіту рішенням суду необхідно для захисту прав спадкоємця - позивача ОСОБА_1

З метою захисту прав позивача, суд вважає правильним позов в частині визнання недійсним заповіту задовольнити частково: встановити нікчемність заповіту, складеного від імені ОСОБА_4, посвідченого 2 липня 2009 року Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за № 757.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України суд визнає свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 13 липня 2015 року після смерті ОСОБА_4 на імя його дочки ОСОБА_3, посвідчене державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі за № 1-1036 недійсним і скасовує його, оскільки заповіт є нікчемним.

Що стосується вимоги усунення відповідача ОСОБА_3 від права на спадкування за законом, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині.

Наведені позивачем ОСОБА_1 обґрунтування про те, що заповіт не відповідав волевиявленню ОСОБА_4, оскільки підписаний іншою особою, або що він міг не усвідомлювати значення дій нотаріуса ОСОБА_5В, дочки ОСОБА_3 і особи, що підписала заповіт ОСОБА_10, оскільки міг бути введений в такий стан ОСОБА_3 за допомогою транквілізаторів, або можливо перед складанням заповіту збоку ОСОБА_3 на ОСОБА_4 чинився тиск, або можливо заповіт взагалі був складений і підписаний без участі ОСОБА_4 є припущенням. Як і посилання на те, що зазначені обставини свідчать про те, що заповіт є злочинним умислом ОСОБА_3 та приватного нотаріус ХМНО ОСОБА_5, які перешкодили спадкодавцеві ОСОБА_4 вільно виявити його волевиявлення щодо його спадщини у заповіті від 02.07.2009 з метою збільшення частки спадкоємця ОСОБА_3 і зменшення частки спадкоємця ОСОБА_1 у спадщині спадкодавця ОСОБА_4

Належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин, які існували на момент складання заповіту, позивач та її представник суду не надали, а рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань відносно ОСОБА_3 та приватного нотаріуса ОСОБА_5 висновків суду про відсутність підстав для задоволення вимог в цій частині не спростовують, оскільки само по собі внесення таких відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не свідчить про доведеність злочинного наміру вказаних осіб.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Пленум Верховного Суду України у ч. 3 п. 6 постанови "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року № 7 розяснив, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрована і постійно проживає у м. Одеса, відповідач ОСОБА_3 зареєстрована і постійно проживає у м. Харкові.

Судом встановлено, і не заперечувалося сторонами у справі, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, за ініціативою його старшої дочки ОСОБА_12 (а.с. 157 158 том 2), 15.06.2010 року був направлений на повне державне утримання до Комунальної установи Харківський геріатричний пансіонат ветеранів праці (а.с. 159 том 2), де проживав з 30.06.2010 року по 16.06.2014 року - по день смерті (а.с. 165 том 1). На момент направлення до пансіонату розмір пенсії ОСОБА_4 складав 3764, 82 грн. У липні 2013 році ОСОБА_4 написав заяву про перерахування 75 відсотків його пенсії на рахунок пансіонату (а.с 162 том 2. )

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_4 знаходився на утримання в державній установі, де за ним здійснювався необхідний нагляд.

Доказів того, що ОСОБА_4 через безпорадний стан потребував допомоги від дочки ОСОБА_3, що вона мала можливість матеріально та фізично допомагати своєму батькові і умисно ухилялася від такої допомоги суду не надано.

Та обставина, що ОСОБА_1 з 27.09.2012 по 22.06.2014 38 разів відвідувала свого батька у пансіонаті, а ОСОБА_3 тільки один раз, висновку суду щодо відсутності підстав, визначених ч. 5 ст. 1224 ЦПК України, для усунення ОСОБА_3 від права на спадкування, не спростовують.

З огляду на викладене, суд відмовляє у задоволенні позову в частині встановити встановлення факту ухилення ОСОБА_3 від надання допомоги спадкодавцеві ОСОБА_4, який через похилий вік, тяжку хворобу і каліцтво знаходився у безпорадному стані; встановлення факту умисного здійснення ОСОБА_3 та приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 незаконних дій, які перешкодили спадкодавцеві ОСОБА_4 вільно виявити його виявлення щодо його спадщини у заповіті від 02.07.2009 з метою збільшення частки спадкоємця ОСОБА_3 і зменшення частки спадкоємця ОСОБА_1 у спадщині спадкодавця ОСОБА_4; усунення ОСОБА_3 від права на спадкування спадщини спадкодавця ОСОБА_4 за законом.

Що стосується вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на житловий будинок з надвірними будівлями № 51 по вул.. Льговській у м. Харкові, суд у задоволенні цих вимог відмовляє, оскільки, як встановлено судом, ОСОБА_1 є власницею 1/3 частини на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину, виданого 20.07.1976 Первою Харківською нотаріальною конторою, крім того отримала свідоцтво на обовязкову частку у спадщині після смерті свого батька ОСОБА_4, тому правові підстави для визнання на нею права власності на весь будинок відсутні.

При цьому ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не позбавлені права на оформлення спадщини за законом у нотаріуса у визначеному законодавством порядку.

Оскільки житловий будинок належить позивачу на праві спільної часткової власності, питання успадкування спадщини , що відкрилася після смерті співвласника ОСОБА_4 його дочками, сторонами по справі, може бути вирішено у визначеному законодавством порядку, позовні вимоги про зобовязання ОСОБА_3 забрати із спірного будинку все майно, що є її особистою власністю та надати ключі від домоволодіння по вул. Льговській, 51 м. Харкова позивачу є безпідставними. Як співвласник, ОСОБА_1 не позбавлення права користування житловим будинком, а в разі порушення цього права вирішувати його у судовому порядку у визначений законом спосіб.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 52 ,58, 59, 60, 209, 212, 213, 214, 215, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Встановити нікчемність заповіту, складеного від імені ОСОБА_4, посвідченого 2 липня 2009 року Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за № 757.

Скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 13 липня 2015 року після смерті ОСОБА_4 на імя його дочки ОСОБА_3, посвідчене державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_13, зареєстрованого в реєстрі за № 1-1036.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати на сплату судового збору у розмірі 487 грн. 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Харківської області через Червонозаводський районний суд м. Харкова.

ОСОБА_14