Ухвала

іменем україни

30 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,

Ситнік О.М., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 15 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором, яка станом на 25 березня 2014 року становить 139 330 грн 22 коп., із яких: 114 986 грн 30 коп. - заборгованість за кредитом, 22 971 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом та 1 372 грн 92 коп. - пеня.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 04 січня 2008 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) (далі - АК Промінвестбанк) та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, згідно з яким останній отримав кредит у сумі 170 тис. грн. На забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором 04 січня 2008 року між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки. У зв'язку з порушенням позичальником умов кредитного договору утворилася заборгованість, яка станом на 25 березня 2014 року становить 139 330 грн 22 коп. та яку позивач як новий кредитор просив стягнути солідарно з відповідачів.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 17квітня 2015 року позов ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено у повному обсязі.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договоромвід 04 січня 2008 року № Ф-1 у сумі 139 330 грн 22 коп., із яких: 114 986 грн 30 коп. - заборгованість за кредитом, 22 971 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом та 1 372 грн 92 коп. - пеня.

Вирішено питання про судовий збір.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 15 лютого 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором від 04 січня 2008 року № Ф-1 станом на 25 березня 2014 року у розмірі 139 330 грн 22 коп., із яких: заборгованість за кредитом - 114 986 грн 30 коп., заборгованість за процентами за користування кредитом - 22 971 грн, пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань - 1 372 грн 92 коп.

Вирішено питання про судові витрати.

У задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду у частині стягнення з нього заборгованості за кредитним договором та судових витрат, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. В іншій частині рішення не оскаржується.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Задовольняючи у повному обсязі указаний позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач неналежним чином виконував умови кредитного договору, що призвело до утворення заборгованості, яку суд стягнув солідарно з боржника та поручителя на підставі ст. 554 ЦК України на користь позивача як нового кредитора.

Проте з такими висновками частково не погодився апеляційний суд та вважав припиненою поруку ОСОБА_4 за вищевказаним договором поруки, оскільки додатковим договором до кредитного договору, укладеним між банком та позичальником, установлено нову процентну ставку, яка призвела до збільшення відсотків за користування кредитним коштами, без укладення додаткової угоди до договору поруки про збільшення відсоткової ставки, у зв'язку з чим збільшився обсяг відповідальності поручителя, яка згоду на таке збільшення не надавала. Щодо позовних вимог до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості, то апеляційний суд дійшов висновку про доведеність та обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Рішення апеляційного суду у частині вирішення позову до ОСОБА_3 відповідає вимогам ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України, є законним та обґрунтованим.

Відповідно до положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У частині 1 ст. 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 04 січня 2008 року між АК Промінвестбанк та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № Ф-1, за умовами якого останній отримав кредит у сумі 170 тис. грн та зобов'язався повернути його і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

Згідно з п. 5.3.2 зазначеного кредитного договору у разі прострочення позичальником своїх зобов'язань із повернення кредиту або сплати процентів за користування кредитом щонайменше на один календарний місяць відповідно до умов цього договору, кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту.

Пунктом 5.3.3 кредитного договору визначено, що банк має право відступити право вимоги за цим договором з наступним повідомленням позичальника протягом 5 днів з моменту укладення договору з цього приводу про особу нового кредитора.

На забезпечення виконання позичальником взятих за кредитним договором зобов'язань 04 січня 2008 року між АК Промінвестбанк та ОСОБА_4 укладено договір поруки № Ф-6, відповідно до умов якого остання поручилася за виконання позичальником ОСОБА_3 зобов'язання, що виникли на підставі кредитного договору, або можуть виникнути на підставі цього договору у майбутньому. Зокрема, ОСОБА_4 зобов'язалася перед кредитором відповідати солідарно у повному обсязі у випадку невиконання або прострочення виконання боржником зобов'язання із погашення заборгованості за договором від 04 січня 2008 року № Ф-1 у розмірі 170 тис. грн, процентів за користування кредитом у розмірі 15,5 % річних, комісійної винагороди, неустойки та інших збитків.

Пунктами 5.2 та 5.4 договору поруки від 04 січня 2008 року № Ф-6 передбачено, що збільшення обсягу відповідальності поручителя за цим договором та переведення боргу за кредитним договором на нового боржника відбувається виключно за взаємною згодою сторін цього договору. Будь-які зміни і доповнення до цього договору приймаються за взаємною згодою сторін і укладаються у простій письмовій формі шляхом укладення договору про внесення змін і доповнень, які є невід'ємною частиною цього договору.

04 червня 2008 року між АК Промінвестбанк та ОСОБА_3 укладено договір про внесення змін № 1 до кредитного договору від 04 січня 2008 року № Ф-1, за умовами якого збільшено розмір процентної ставки з 15,5 % річних до 20 % річних із 04 червня 2008 року.

Також установлено, що 17 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ПАТ «Промінвестбанк»), яке є правонаступником АК Промінвестбанк, та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір відступлення права вимоги, за яким ПАТ «Промінвестбанк» передало, а ТОВ «Кредитні ініціативи» одержало право вимоги за кредитними договорами, у тому числі за договором від 04 січня 2008 року № Ф-1.

20 грудня 2012 року на адресу ОСОБА_3 направлено повідомлення про відступлення, в якому його повідомлено про укладення договору про відступлення права вимоги.

Крім того, ПАТ «Промінвестбанк» тричі повідомляло відповідача ОСОБА_3 листами від 29 травня 2013 року, 25 жовтня 2013 року та 29 вересня 2014 року щодо прийнятого банком рішення про відступлення прав вимоги за рядом кредитних договорів, у тому числі і за кредитним договором, укладеним із ОСОБА_3

У результаті неналежного виконання відповідачем ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань станом на 25 березня 2014 року утворилася заборгованість, а саме: 114 986 грн 30 коп. - заборгованість за кредитом; 22 971 грн - заборгованість за процентами; 1 372 грн 92 коп. - пеня.

ТОВ «Кредитні ініціативи» листами від 04 та 10 квітня 2014 року повідомило відповідачів про розмір заборгованості станом на 25 березня 2014 року та необхідність дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та пені.

Установлено, що будь-яких платежів за вищевказаним кредитним договором після 01 квітня 2013 року не проведено, останній платіж внесено позичальником 01 квітня 2013 року.

Таким чином, суд правильно вважав, що у зв'язку з порушенням боржником графіка погашення платежів та виникнення заборгованості за кредитним договором банк використав передбачене ч. 2 ст. 1050 ЦК України та п. 5.3.2 договору право на дострокове повернення позики, що залишилась, надіславши боржнику та поручителю вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов'язаних із ним платежів, надавши термін для виконання даної вимоги, які виконані не були.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 58-60, 212, 303, 304 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

На спростування доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо укладення договору про відступлення права вимоги з порушенням вимог чинного законодавства України та про неналежне повідомлення про перехід права вимоги до нового кредитора, апеляційний суд на підставі ч. 3 ст. 61 ЦПК України правильно врахував обставини, які встановлені рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 09 листопада 2015 року, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ «Промінвестбанк», ТОВ «Кредитні ініціативи» про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги із застосуванням наслідків недійсності. Зокрема, цим рішенням установлено факт переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні за кредитним договором від 04 січня 2008 року № Ф-1, суд дійшов висновку, що договір про відступлення прав вимоги було укладено між сторонами відповідно до вимог чинного законодавства України.

Наведені в касаційній скарзі доводи про те, що видана на ім'я ОСОБА_5 довіреність від 01 серпня 2013 року № ДВК 312 не є належним доказом, що дає цій особі повноваження представляти інтереси ТОВ «Кредитні ініціативи» у судах, у тому числі подавати позов від імені ТОВ «Кредитні ініціативи», так як вона похідна від наявності прав директора ОСОБА_6, а в справі відсутні документи на підтвердження призначення останнього директором товариства, тому суд повинен був відповідно до пп. 2 п. 1 ст. 207 ЦПК України залишити позов без розгляду, є помилковими, ґрунтуються на неправильному розумінні норм чинного законодавства та спростовуються положеннями ст. 42 ЦПК України.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 42 ЦПК України повноваження представників сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, мають бути посвідчені такими документами: довіреністю фізичної особи; довіреністю юридичної особи або документами, що посвідчують службове становище і повноваження її керівника; свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна. Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом посадової особи, уповноваженої на це законом, статутом або положенням, з прикладенням печатки юридичної особи (за наявності).

До позовної заяви ТОВ «Кредитні ініціативи», підписаної представником ОСОБА_5, додано копію довіреності на її ім'я від 01 серпня 2013 року № ДВК 312 (а. с. 17), що відповідає положенням ст. 42 ЦПК України, при цьому документів, що посвідчують службове становище і повноваження керівника товариства, не потребувалося.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не звернув уваги на лист банку від 06 жовтня 2014 року № 24-10/1682726, згідно з яким графік погашення кредиту згідно з доповненням № 1 до кредитного договору не порушувався у зв'язку з наявною переплатою за кредитом до листопада 2014 року не заслуговують на увагу та спростовуються наданими позивачем розрахунками заборгованості (т. 1, а. с. 33, т. 2, а. с. 96-97), які згідно зі ст. 58 ЦПК України є належними доказами у справі, та згідно з якими останній платіж за вказаним кредитним договором внесено 01 квітня 2013 року, проплати після цього відсутні, переплати не вбачається.

Доводи касаційної скарги про те, що суд не з'ясував дійсних причин утворення заборгованості, оскільки новий кредитор відмовив позичальнику у прийомі від нього платежів, відхиляються колегією суддів, оскільки ОСОБА_3 ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції не посилався на ці обставини, та не надав відповідних доказів на підтвердження відмови нового кредитора у прийомі платежів, а відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Зазначені у касаційній скарзі доводи про те, що позивачем не надано суду переконливих доказів на підтвердження переходу до нього права вимоги, були предметом дослідження й оцінки судами попередніх інстанцій і суди їх обґрунтовано відхилили.

Разом із тим порушень апеляційним судом принципу справедливості, про що зазначає у касаційній скарзі заявник, зі змісту оскаржуваного рішення не вбачається.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалене у справі рішення апеляційного суду - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 15 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.В.Маляренко

О.М.Ситнік

О.В.Ступак