ухвала

іменем україни

30 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Дьоміної О.О., Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М., Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Державного підприємства «Бережанське лісомисливське господарство» про внесення змін до наказів про трудову діяльність, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 21 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з указаним позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що він з 13 липня 1989 року по 26 січня 2004 року працював у Бережанському лісомисливському господарстві водієм автомобіля по вивезенню лісу, що дає йому право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

При вирішенні питання про призначення пенсії виявилося, що записи у його трудовій книжці не відповідають фактичним наказам, які існують у зазначеному підприємстві.

Так, наказ від 13 липня 1989 року № 92-к, який зазначений у його трудовій книжці і на підставі якого його було переведено на іншу посаду, приймався не 13 липня 1989 року, як зазначено у його трудовій книжці, а 03 жовтня 1989 року, однак у ньому відсутній запис про його переведення. Разом з тим, виявлено наказ від 03 липня 1989 року № 52-к, про наявність якого не вказується в його трудовій книжці, яким його переведено з посади водія лісозаводу водієм автоколони, а у наказі від 26 січня 2004 року № 9-к, яким згідно із записом його трудової книжки, його було звільнено з роботи за власним бажання за ст. 36 КЗпПУ.

Також невірно вказано, що позивач звільнений з посади водія лісовозного автомобіля, хоча згідно із класифікатором посад ця посада правильно має назву - водій по вивезенню лісу.

Так як вищевказані накази про переведення та звільнення його із займаної посади не відповідають записам у його трудовій книжці та не відповідають списку виробництв, робіт, професій і посад, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, позивач просив внести до них зміни.

Уточнивши позовні вимоги позивач просив зобов'язати відповідача прийняти наказ, яким внести зміни до п. 7 наказу від 03 липня 1989 року № 52-к виклавши його в наступній редакції: «ОСОБА_6 з 03 липня 1989 року перевести на посаду водія автомобіля по вивезенню лісу» та внести зміни до наказу від 26 січня 2004 року № 9-к, виклавши таким, чином «Звільнити з роботи ОСОБА_6 - водія автомобіля по вивезенню лісу з 26 січня 2004 року по ст. 36 п.1 КзпП України за згодою сторін»; зобов'язати Державне підприємство «Бережанське лісомисливське господарство» (далі - ДП «Бережанське лісомисливське господарство») відповідно до змінених наказів від 03 липня 1989 року № 52-к та від 26 січня 2004 року № 9-к внести зміни до його трудової книжки.

Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 11 грудня 2015 року уточнені позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено.

Зобов'язано Державне підприємство «Бережанське лісомисливське господарство» внести зміни до п. 7 наказу № 52-к від 03 липня 1989 року, виклавши його в наступній редакції: «ОСОБА_6 з 03 липня 1989 року перевести на посаду водія автомобіля по вивезенню лісу».

Зобов'язано Державне підприємство «Бережанське лісомисливське господарство» внести зміни до наказу № 9-к від 26 січня 2004 року, виклавши його в наступній редакції: «Звільнити з роботи ОСОБА_6 - водія автомобіля по вивезенню лісу з 26 січня 2004 року по ст. 36 п. 1 КЗпП України за згодою сторін».

Зобов'язано Державне підприємство «Бережанське лісомисливське господарство» відповідно до змінених наказів № 52-к від 03 липня 1989 року та № 9-к від 26 січня 2004 року внести зміни до трудової книжки позивача.

Стягнуто з Державного підприємства «Бережанське лісомисливське господарство» в користь позивача ОСОБА_6 243 гривні 60 копійок сплаченого ним судового збору.

Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 21 квітня 2016 року рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 11 грудня 2015 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_6 до Державного підприємства «Бережанське лісомисливське господарство» про внесення змін до наказів про трудову діяльність відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 21 квітня 2016 року, рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_6 з липня 1989 року по січень 2004 року працював водієм лісовозного автомобіля і був звільнений згідно з наказом від 26 січня 2004 року № 9-к, саме з цієї посади.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що вказані накази датовані різними датами, видані за різними номерами, з різним змістом, а також не є взаємовиключними.

Крім того, вказавши, що ОСОБА_6 було переведено у 1989 року на посаду водія по вивезенню лісу, і звільнено з цієї посади, а не з посади водія лісовозного автомобіля, як зазначено у наказі від 13 липня 1989 року за № 92-к, та у наказі від 26 січня 2004 року за № 9-к, суд першої інстанції не перевірив чи була така посада у штатному розписі організації станом на 1989 рік та на 2004 рік, а тому такі висновки суду є передчасними.

Проте з висновком апеляційного суду повністю погодитись не можна.

Як установлено судом першої інстанції, ОСОБА_6 понад 21 рік працював в Бережанському державному лісомисливському господарстві.

Із записів трудової книжки ОСОБА_6 вбачається, що його 12 липня 1983 року було прийнято на роботу в Бережанське державне лісомисливське господарство в цех переробки деревини на посаду водія згідно з наказом від 11 липня 1983 року № 76-к.

13 липня 1989 року ОСОБА_6 було переведено на посаду водія лісовозного автомобіля, згідно з наказом від 13 липня 1989 року № 92-к, що стверджується записом у трудовій книжці.

Згідно з наказом від 26 січня 2004 року № 9-к позивача звільнено з роботи за ст. 36 КЗпП України за згодою сторін.

Із копій наказів, які містяться в матеріалах справи вбачається, що 12 липня 1983 року ОСОБА_6 було прийнято на роботу тимчасово шофером на лісозавод по 12 серпня 1983 року, згідно з наказом від 11 липня 1983 року № 76-к.

03 липня 1989 року ОСОБА_6 переведено на посаду водія лісозаводу водієм колони /автобус № 70-74/, згідно з наказом від 03 липня 1989 року № 52-к.

26 січня 2004 року на підставі наказу № 9-к ОСОБА_6 було звільнено з посади водія лісовозного автомобіля РМЦ з 26 січня 2004 року за ст. 36 КЗпП України за згодою сторін, що підтверджується наказом від 26 січня 2004 року № 9-к.

Наказом від 11 липня 1989 року № 176 Бережанського державного лісомисливського господарства, реорганізовано Бережанський спецлісгосп в державне лісомисливське господарство.

Наказом від 10 лютого 2005 року № 151 Державного комітету лісового господарства України перейменовано Бережанське державне лісомисливське господарство в ДП «Бережанське лісомисливське господарство».

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Так, відповідно до ст. 24 КЗпП України укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження).

Так, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач дійсно, крім основної діяльності на посаді водія лісовозного автомобіля, чи автомашини по вивезенню лісу, до початку робочого часу автобусом чи спеціальною автомашиною привозив вранці робітників, а в кінці робочого часу їх розвозив.

Із наданих позивачем копій наказів від 11 липня 1983 року № 76-к та від 26 січня 2004 року № 9-к, які завірені відповідачем, видно, що формулювання зазначених наказів не співпадає із записами у трудовій книжці позивача, які також належним чином завірені печаткою зазначеного підприємства, хоча відповідно до п. 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення повинні були вноситися власником або уповноваженим ним органом після видання наказу, а так як відповідачем у спростування позовних вимог позивача книги наказів із кадрових питань суду надано не було, а тому суд першої інстанції дійшов висновку, що текст вищевказаних наказів вже після внесення їх у трудову книжку позивача був переписаний.

Крім того, надана позивачем та завірена відповідачем копія наказу про його звільнення підтверджує той факт, що наказом від 26 січня 2004 року № 9-к позивач був звільнений не із посади водія автоколони чи автобуса, а саме: із посади водія лісовозного автомобіля, що спростовує пояснення представника відповідача, оскільки ним наказу на прийняття чи переведення позивача на зазначену посаду суду не надано, тобто згідно з поясненнями представника відповідача позивач був звільнений із посади, на якій ніколи не працював.

Той факт, що позивач дійсно з липня 1989 року по січень 2004 року працював саме водієм лісовозного автомобіля, а не водієм автоколони чи автобуса, свідчить наказ від 26 січня 2004 року № 9-к, з якого видно, що позивач був звільнений з роботи, не з посади водія автоколони чи водія автобуса, а саме: з посади водія лісовозного автомобіля, що спростовує пояснення представника відповідача та в свою чергу підтверджує правдивість записів № 6 та 7, здійснених кадровим працівником відповідача у трудовій книжці позивача.

Безпідставно скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний суд припустився помилки у застосуванні процесуального закону, у зв'язку із чим рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 21 квітня 2016 року скасувати, рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 11 грудня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді:Ю.Г. Іваненко А.В. Маляренко О.М. Ситнік О.В. Ступак