АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2016року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.

суддів: Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі: Меженко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» - Стрюкової ІриниОлександрівни на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 01.12.2015 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

Справа № 2-706/12
№ апеляційного провадження 22-ц/ 796/576/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Шевчук О.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2011 року представник позивача ПАТ КБ «Надра» звернувся до суду з позовом про стягнення солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором в розмірі 9347, 60 дол. США.

Свої вимоги обгрунтовував тим, що 11.12.2006 між ВАТ «Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 45/МК23/2006-840, відповідно до умов якого Банк надав позивальнику кредит в розмірі 5500 дол. США на умовах сплати 15,5 % річних. 12.12.2006 між Банком та ОСОБА_2 укладено договір застави автомобіля ДЕУ ЛАНОС д/н НОМЕР_1 та договір застави особистого майна - кухонної стінки. Також 12.12.2006 між Банком, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір поруки, відповідно до якого останній прийняв на себе зобов'язання нести солідарну з позичальником відповідальність за неналежне виконання умов кредитного договору. Позичальник ОСОБА_2 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 05.10.2011 становить 9 347 дол. США 60 центів. Посилаючись на викладені обставини та норми чинного законодавства позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у вищезазначеному розмірі та судові витрати.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15.03.2012 були задоволені позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за договором кредиту в розмірі 9347,60 дол. США, що еквівалентно 74525 грн.56 коп. та судові витрати в розмірі 865 грн. 26 коп. (а.с.62-64)

07.05.2015 відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення (а.с.75-83).

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 07.09.2015 скасовано заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15.03.2012 та призначено справу до розгляду (а.с.101-102).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01.12.2015 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за договором кредиту в розмірі 9347,60 дол. США, що еквівалентно 74525 грн.56 коп. та судові витрати в розмірі 865 грн. 26 коп.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій зазначав про незаконність рішення суду у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням обставин справи. Зокрема, позивач не погоджується із висновками суду, що така умова договору поруки, як дія поруки до повного виконання основного зобов'язання - не може бути визнана в якості встановленого сторонами строку припинення поруки, так як вважає, що сторони договору поруки в належній формі та у відповідності до вимог чинного законодавства досягли згоди щодо строку дії поруки, встановивши її дію: початок дії договору - з «моменту підписання», припинення - «належним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору». Отже, зобов'язання поручителя щодо сплати тіла кредиту та процентів за користування кредитом діє до повного виконання зобов'язання з повернення кредиту і не припиняється з закінченням строку повернення кредиту, передбаченого у договорі (спливом терміну повернення кредиту).

Таким чином, як вбачається з викладених вище обставин, всупереч вищезазначеним нормам ЦК України ОСОБА_3 намагаються уникнути будь-яких зобов'язань за укладеним договором та має намір покласти на ПАТ «КБ «Надра» несприятливі правові наслідки через невиконання, передбачених даним договором, своїх обов'язків. Таким чином, враховуючи зазначене, представник позивача просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просила про задоволення заявлених ними вимог.

Представник відповідача ОСОБА_3 заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду законним і обґрунтованим просив залишити його без змін.

Відповідач ОСОБА_2 повідомлявся про розгляд справи за зареєстрованим місцем проживання, яке перевірено судом (а.с.72). Проте, вся кореспонденція направлена в ході розгляду справи на вказану адресу поверталась без вручення. А отже, хоча і даний відповідач відсутній за адресою реєстрації, однак інших даних у суду не має, тому в силу ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене належним чином.

Крім того, згідно апеляційної скарги, рішення суду оскаржується в частині відмови у задоволені позову, в іншій частині, а саме що стосується прав відповідача ОСОБА_2 перегляду не підлягає виходячи з положень ч.1 ст. 303 ЦПК України. І даний відповідач не позбавлений права на оскарження рішення в частині, що стосується його прав та обов'язків.

За наведених обставин та керуючись положеннями ст.ст. 303-1, 305 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача ОСОБА_2.

Заслухавши доповідь судді Соколової В.В., пояснення сторін, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова, установа зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 11.12.2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», яке змінило назву на ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 45/МК23/2006-840 (а.с. 12 -13).

Відповідно п.1.1., 1.3. зазначеного договору Банк надав позивальнику кредит в розмірі 5500 дол. США строком до 11.12.2009 на умовах сплати 15,5 % річних

Банк свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, надавши кредит позивальнику в розмірі та на умовах, обумовлених угодою (а.с.10).

Позичальник в свою чергу прийняті на себе зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків належним чином не виконував, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 05.10.2011 становила 9347,6 дол. США, що еквівалентно 74 525,62 грн. та складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 4711,5 дол. США (еквівалент 37 563,38 грн.), заборгованості по сплаті відсотків - 3224,76 дол. США (еквівалент 25 710,05 грн.), пені за прострочення сплати кредиту - 1056,94 дол. США (еквівалент 8 426,64 грн.). штрафу за порушення умов кредитного договору - 354,40 дол. США (еквівалент 2825,56 грн.) (а.с. 8-9)

Крім того, судом встановлено, що 12.12.2006 між ВАТ КБ «Надра», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір поруки (а.с.15-16).

Відповідно п. 1.2. зазначеного договору ОСОБА_3 взяв на себе зобов'язання перед Кредитором відповідати по зобов'язанням позичальника ОСОБА_2, які виникають з умов кредитного договору № № 45/МК23/2006-840.

Відповідно до статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено зговором поруки.

Разом з тим, згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя

Отже, порук - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Кредитним договором, а також договором поруки була встановлена дата остаточного повернення кредит - 11.12.2009.

Як роз'яснив Верховний Суду України у Постанові від 17.09.2014 у справі № 6-53цс14

аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 ГПК України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

В силу ч. 2 ст. 360-7 ЦПК висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З матеріалів даної справи вбачається, що вимога кредитора направлена поручителю 23.08.2011, а звернення до суду датоване 27.10.2011 згідно штампу суду, при цьому строк виконання зобов'язань за договором встановлений до 11.12.2009, а останній черговий платіж був здійснений боржником 25.06.2007. А отже порука за договором від 12.12.2006, укладеним з ОСОБА_3 є припиненою і підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_3 на корить позивача суми заборгованості як з солідарного боржника за зобов'язання за кредитним договором № 45/МК23/2006-840 від 12.12.2006 не вбачається, як то вірно встановив суд першої інстанції.

Отже доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають, а тому не можуть бути прийняті до уваги. Норми матеріального права застосовані судом першої інстанції відповідно до спірних правовідносин, рішення суду ухвалено з дотриманням процесуального закону, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» - Стрюкової ІриниОлександрівни - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 01.12.2015 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: