АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6316/16 Справа № 175/4839/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Тамакулова В.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2016 року м. Дніпро

05 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Прозорова М.Л.., ОСОБА_2

при секретарі: Гулієву М.І.о.,

яка розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 червня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення грошових коштів за депозитними договорами,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року ОСОБА_3звернувся до суду з позовом про захист прав споживача та стягнення коштів за депозитними договорами.

Позов обгрунтовано тим, що 20 квітня 2012 року між позивачем та ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» було укладено:

-Депозитний договір-вклад «Копилка 6 мес» № SAMDN4915 у іноземній валюті (долари), строком на 6 місяців з автоматичною пролонгацією та можливістю поповнення протягом дії договору, під 7,75% річних. Станом на 30 січня 2014 року сума після неодноразового поповнення та пролонгації договору на вкладному рахунку разом з нарахованими відсотками становить 1406,17 доларів США.

- 02 жовтня 2013 року сторони уклали депозитний договір № SAMNDN0539 на умовах депозитного вкладу «Стандарт» у іноземній валюті (євро). Вклад був оформлений строком до 02 січня 2014 року з можливістю автоматичної пролонгації. За користування грошовими коштами, банк відповідно до п. 27 Договору виплачує 5,5% відсотків річних. Станом на 03 березня 2014 року разом з нарахованими відсотками сума вкладу становила 3135,45 євро.

- 15 січня 2014 року сторони уклали депозитний договір «Депозит Плюс». За умовами договору на суму вкладу нараховується 17% річних.

Договори «Депозит плюс» та «Копилка 6 міс.» були укладені у головному Ялтинському відділенні Кримської філії ПАТ «КБ «ПриватБанк», а Договір «Стандарт» № SAMNDN0539 рахунок №6784- укладений у Ялтинському відділенні ПАТ «КБ «ПриватБанк» шляхом переведення на обслуговування з Дніпропетровського відділення № 44 ПАТ «КБ «ПриватБанк» депозиту «Стандарт» № SAMDN8883 рахунок № 5608.

Позивач неодноразово надсилав вимоги відповідачу про переведення депозитних вкладів на обслуговування у Дніпропетровську філію ПАТ «КБ «ПриватБанк» у відділення № 79, надання інформації про стан рахунків, видачі відповідних банківських виписок про наявність коштів на банківських рахунках та про надання інформації про умови реструктуризації.

Однак відповідач посилався на неможливість виконання вимог у зв'язку з тимчасовою окупацією Криму.

Позивач також просив про стягнення судових витрат які складаються із витрат на правову допомогу у сумі 2500 грн. та суми сплаченого судового збору в розмірі 1354,55 грн.

Відповідач позов не визнав посилаючись на його недоведеність.

Рішенням суду І інстанції позов задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» на користь позивача за депозитним вкладом «Копилка 6 мес» № SAMDN4915 від 20 квітня 2012 року основну суму вкладу і нараховані відсотки у розмірі 1406,17 доларів США та відсотки відповідно до умов договору у розмірі 212,49 доларів США, а всього 1618,66 доларів США.

Стягнуто з відповідача за депозитним вкладом «Стандарт» на 6 місяців № SAMNDN0539 від 02 жовтня 2013 року основну суму вкладу і нараховані відсотки у розмірі 3135,45 євро, відсотки відповідно до умов договору у розмірі 300,58 євро , всього 3436,03 євро.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь позивача за депозитним вкладом «Депозит Плюс» № SAMDNWFD500 від 15 січня 2014 року основну суму вкладу і нараховані відсотки у розмірі 8205,25 грн., відсотки відповідно до умов Договору у розмірі 2745,22 грн. - всього 10950,47 грн

На користь позивача стягнуто витрати на правову допомогу у сумі 2500 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 1354,55 грн , а всього 3854 грн.55 коп.

В скарзі апелянт посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення й постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апелянт, з посиланням на Пункт.1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних ( депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 та Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 ( зареестрована в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493) зазначає, що позивачем не надано суду оригіналів документів які є підставою для виплат а саме:

- заява на оформлення вкладу «Копилка 6 мес» не містить печатки банківської установи, договору, який мав би бути укладений після підписаня заяви, позивач суду не надав. Сума вкладу визначена заявою в 00,0 доларів США. В заяві зазначено банківський рахунок для зарахування вкладу, однак доказів внесення коштів на вказаний рахунок позивач не надав. У квитанціях (а.с 131 ), на які посилається позивач, як на доказ внесення коштів, зазначено інші номери рахунку, відсутні печатка банківської установи та підписи касиру.

- копія договору за депозитним вкладом «Стандарт» № SAMNDN0539 від 02 жовтня 2013 року не містить печатки банківської установи. Надана позивачем квитанція не містить печатки, чеки від 16 січня 2014 року не містять повного номеру рахунку, зазначена в них сума вкладу є відмінною від суми вказаної в договорі.

Подана до суду заява за депозитним вкладом «Депозит Плюс» № SAMDNWFD500 від 15 січня 2014 року не містить договору за результатами підписання заяви. Також заява не містить печатки банківської установи. Докази внесення коштів у дату підписання заяви та у розмірі 4000 грн. у справі відсутні. Надана позивачем квитанція про внесення коштів 17 січня 2014 року у сумі 3000 грн. не містить підпису касира, печатки банку.

Апелянт зазначав, що при задоволенні позову, суд порушив ст. 1059 ЦК України, п.1.4 Положення, пп.1.8, 1.10 Інструкції № 492, п.8 гл.2 « Приймання банком готівки» розділ 111 « Касові операції банків з клієнтами», Інструкцію № 337 та вказував , що на території АРК, яка є тимчасового окупованою територією, відокремлений підрозділ ПАТ КБ "Приватбанк" припинив свою діяльність. Окупаційна влада фактично здійснила конфіскацію майнового комплексу ПАТ КБ "Приватбанк", у зв'язку з чим, відповідач не мав можливості здійснювати банківську діяльність на окупованій території. У зв'язку з протиправним вилученням майна, відповідач не має доступу до свого майна, що призначене для діяльності банківської установи на території АРК, не має доступу до договорів з клієнтами на паперових носіях, платіжних документів, документів каси та готівки. Згідно повідомлень, які поширюються в АРК, майно ПАТ КБ "ПриватБанк", яке знаходиться на території Криму, буде реалізоване, а за рахунок цих коштів здійснюватиметься розрахунок з вкладниками відповідача. Відповідно до закону Російської Федерації № 39-ФЗ від 04 квітня 2014 року зобов'язання здійснювати компенсаційні виплати клієнтам банківських установ на території Республіки Крим взяла на себе автономна некомерційна організація "Фонд захисту вкладників". Вказана організація замінила ПАТ КБ "Приватбанк" за всіма зобов'язаннями, в тому числі депозитними, орендними, кредитними тощо, а ухвалою Центрального районного суду м. Сімферополя від 21 квітня 2014 року автономній некомерційній організації "Фонд захисту вкладників" в довірче управління передано майновий комплекс Філії "Кримське РУ ПАТ КБ "Приватбанк". Викладені факти в сукупності свідчать про те, що зобов'язання за договорами ПАТ КБ "Приватбанк", укладеними працівниками Філії "Кримське РУ ПАТ КБ "Приватбанк", виконує автономна некомерційна організація "Фонд захисту вкладників" за рахунок майна банку, яке знаходиться на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя.

У запереченні на скаргу, позивач просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду І інстанції - без змін.

Колегія суддів перевірила законність, обґрунтованість рішення суду, в межах заяв-лених вимог та апеляційної скарги і дійшла до висновку, що скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участи у справі.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статей 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Задовольняючи вимоги, суд виходив з доведеності того, що 20 квітня 2012 року між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» було укладено депозитний договір-вклад «Копилка 6 мес» № SAMDN4915 у іноземній валюті (долари США). Відповідно до умов договору, вклад оформляється строком на 6 місяців з автоматичною пролонгацією та можливістю поповнення протягом дії договору, для зарахування вкладу відкривається рахунок № 1259, а з 21 жовтня 2012 року № 3979, на суму вкладу нараховуються 7,75% річних, відсотки капіталізуються шляхом додавання до основної суми вкладу (а.с.12).

Як на факт внесення ОСОБА_3 грошових коштів на рахунки у іноземній валюті по договору № SAMDN4915 суд послався на чек № 4341 від 16 січня 2014 року та квитанцію переказу від 30 січня 2014 року (а.с.16)., та зазначив, що станом на 30 січня 2014 року сума після неодноразового поповнення та пролонгації договору на вкладному рахунку разом з нарахованими відсотками становить 1406,17 доларів США.

02 жовтня 2013 року сторони уклали договір № SAMNDN0539 на умовах депозитного вкладу «Стандарт» у іноземній валюті (Євро). Відповідно до умов договору був відкритий рахунок № 6784, строком до 02 січня 2014 року з можливістю автоматичної пролонгації. За користування грошовими коштами, ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідно до п. 27 Договору виплачує 5,5% відсотків річних.

Як на факт внесення ОСОБА_3 грошових коштів, суд послався на платіжні дорученням № НОМЕР_1 від 02 жовтня 2013 року на суму 1852,30 Євро (а.с.14), чек № 4841 від 16 січня 2014 року, відповідно до якого депозит було поповнено на 400,00 Євро, чек № 4704 від 16 січня 2014 року, відповідно до якого депозит було поповнено на 830,00 Євро та зазначив, що станом на 03 березня 2014 року разом з нарахованими відсотками сума вкладу становила 3135,45 Євро.

15 січня 2014 року між ОСОБА_3Л та відповідачем було укладено Договір № SAMDNWFD500 на умовах депозитного вкладу «Депозит Плюс» (а.с.15). За умовами Договору на суму вкладу нараховується 17% річних, відсотки капіталізуються шляхом додавання до основної суми вкладу.

Відповідно до умов Договору позивачем було внесено 4000,00 грн. на розрахунковий рахунок № 1932 на термін з 15 січня 2014 по 15 липня 2014 року.

Як на факт внесення ОСОБА_3 грошових коштів на рахунок № 1932 по договору «Депозит Плюс» № SAMDNWFD500 суд послався на виписки з «Приват 24» від 15 січня 2015 року і від 12 лютого 2015 року (а.с.18), квитанцію № SIZP000QMN від 17 січня 2014 року (а.с.14). Після неодноразового поповнення вкладу та нарахування (капіталізації) відсотків станом на 15 березня 2014 року суд визначив суму вкладу в розмірі 8205,25 грн.

При задоволенні позову суд посилався на ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», 525, 526, 625 629,1058, 1059,1060, 1061 ЦК ЦК України, які регулюють зобовязальні відносини сторін та дійшов висновку про підтвердження факту укладення між сторонами договорів, внесення готівки позивачем та невиконання відповідачем умов укладених договорів.

Проте погодитися з висновком судового рішення неможливо, враховуючи наступне.

Частиною першою статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 16 ЦК України та ст. 11 ЦПК України кожна особа самостійно вибирає спосіб захисту в суді своїх прав і розпоряджається предметом спору на власний розсуд.

За ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як слідує із матеріалів справи позивачем було надано суду оригінали заяв та договорів, квитанції та чеки ( а.с.132-140, 142-144,146, 147), які досліджувалися і апеляційною інстанцією.

Однак заява на оформлення вкладу «Копилка 6 мес» не містить печатки банківської установи, договору, який мав би бути укладений після підписаня заяви, позивач суду не надав. Сума вкладу визначена заявою в 00,0 доларів США. В заяві зазначено банківський рахунок для зарахування вкладу, однак доказів внесення коштів на вказаний рахунок позивач не надав. У квитанціях (а.с 131 ), на які посилається позивач, як на доказ внесення коштів, зазначено інші номери рахунку, відсутні печатка банківської установи та підписи касиру.

Наданий позивачем за депозитним вкладом «Стандарт» № SAMNDN0539 від 02 жовтня 2013 року договір не містить печатки банку, надана позивачем квитанція не містить печатки, чеки від 16 січня 2014 року не містять повного номеру рахунку, зазначена в них сума вкладу є відмінною від суми вказаної в договорі.

Подана до суду заява за депозитним вкладом «Депозит Плюс» № SAMDNWFD500 від 15 січня 2014 року не містить договору за результатами підписання заяви. Також заява не містить печатки банківської установи. Докази внесення коштів у дату підписання заяви та у розмірі 4000 грн. у справі відсутні. Надана позивачем квитанція про внесення коштів 17 січня 2014 року у сумі 3000 грн. не містить підпису касира, печатки банку.

Суд першої інстанції відповідно до вимог ст. ст. 10, 213-215 ЦПК України зобов'язаний був вжити передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, роз'яснити особам, які беруть участь у справі, їхні права та обов'язки і сприяти у здійсненні цих прав, перевірити і оцінити поряд з іншими доказами пояснення сторін, обґрунтовуючи рішення відповідними доказами, дослідженими в судовому засіданні, навести докази, на підставі яких ті чи інші докази були відхилені.

Усупереч ст. 203 ЦПК України суд не зазначив у рішенні, на підставі яких саме доказів він дійшов висновку про обгрунтованість вимог та не навів підстави відхилення заперечень відповідача.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України апеляційна інстанція скасовує рішення якщо судом неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права. Суд допустив такі порушення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ч.1 ст.1058 ЦК України).

З огляду на визначення договору банківського вкладу, що закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (ст. 2 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-III "Про банки і банківську діяльність").

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. (ст. 1059 ЦК України). Положення статті 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі.

Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується : договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншим нормативно-правовим актам у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Відповідно до п. 2.9 глави 2 розділу ІV Інструкції про ведення касових операцій банками України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 06 червня 2011 року № 174 банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції у післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підписи працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно - правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Саме така правова позиція висловлена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року № 6-118цс14, яка згідно ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України.

Оскільки позивачем відповідно до вимог ст. ст. 58, 59 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів які б підтверджували внесення позивачем грошових коштів на депозитні рахунки, позов задоволенню не підлягає за недоведеностю.

Вимоги стосовно судових витрат є похідними від вирішення заявленого позову, в задоволенні якого відмовлено, тому відповідно до ст. 88 ЦПК України в стягненні судових витрат також слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 червня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення грошових коштів за депозитними договорами- скасувати, в позовних вимогах - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий: Тамакулова В.О.

С у д д і: ОСОБА_4

ОСОБА_2

.