АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Лисака І. Н.

суддів: Владичана А.І., Міцнея В.Ф.,

секретар Шерівська Ю.А.

за участю ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 14 грудня 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ПАТ КБ«ПриватБанк» звернулося до судуз позовом про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в солідарному порядку заборгованості в розмірі 27176,70 доларів США. Посилалось на те, що 29.09.2008 року між ПАТ КБ«ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитно-заставний договір CVCWAK10100994, згідно умов якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 12558,27 дол. США терміном до 27.09.2013 року, а останній зобовязався його повернути та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, що передбачені цим договором. В забезпечення виконання умов цього договору та зобовязань позичальника того ж дня між ПАТ КБ«ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, за яким останній поручився перед кредитором за виконання зобовязань ОСОБА_1 по основному договору. Внаслідок порушення взятих на себе зобовязань за ОСОБА_1 виникла заборгованість за кредитом в сумі 6357,47 доларів США, пені за несвоєчасне виконання зобовязань в сумі 19513,66 доларів США, штрафів фіксованою частиною в сумі 12,01 та процентною складовою в сумі 1293,56 доларів США.

справа № 22-ц/794/243/16 р. Головуючий у І інстанції Мізюк В.М.

категорія: 27 Доповідач Лисак І.Н.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 14 грудня 2015 року у задоволені позовних вимог відмовлено у звязку із застосуванням наслідків пропуску строку позовної давності із зверненням до суду за захистом порушеного права.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ«ПриватБанк»просить вищезазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги в повному обсязі. Вважає, що рішення суду є незаконним з огляду на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Обґрунтовує вимоги тим, що кредитним договором був визначений строк повернення кредитних коштів до 27.09.2013 року, який сторонами договору не змінювався, а банк звернувся до суду 03.08.2015 року, що в межах трьох річного строку позовної давності, через що суд першої інстанції невірно визначив початок його перебігу з 28.02.2011 року.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_4 вважає висновок суду першої інстанції щодо спливу строку позовної давності до спірних правовідносин вірним, через що просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

На підставі ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В силу абз. 1 ч.1 ст. 60 ЦПК України та ч. 3 цієї норми кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд керується ст.303 ЦПК України та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Так, згідно наданих письмових доказів (а.с.10-13) встановлено, що 29.09.2008 року між ПАТ КБ«ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитно-заставний договір CVCWAK10100994 (далі по тесту «Основний договір»), згідно п.17 умов якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 9772,12 дол. США для придбання автомобіля терміном до 27.09.2013 року за процентною ставкою 15% річних та відкрив боржнику кредитну лінію в розмірі 2786,15 доларів США для виконання передбачених п.3.4 зобовязань, а останній згідно п.6.2 та 7 зобовязався використати кредит на обумовлені цілі, передати автомобіль в заставу та застрахувати, сплатити проценти за його користування не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту, повернути та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, що передбачені Основним договором. В забезпечення виконання умов цього договору та зобовязань позичальника того ж дня між ПАТ КБ«ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, за пунктами 1,2 та 4 якого останній поручився перед кредитором у разі невиконання зобовязань ОСОБА_1 по основному договору як солідарний боржник.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України обов'язком позичальника за кредитним договором є, зокрема, повернення кредиту та сплата процентів за користування ним.

Відповідно до ст. ст. 629, 638 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 553, 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником його обов'язку, а у випадку порушення такого обов'язку боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Встановивши вірно вказані обставини та норми матеріального права, що їх регулюють, суд першої інстанції припустився помилки при визначені початку строку перебігу позовної давності для звернення до суду із захистом порушеного права.

Відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами стаття 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті.

У матеріалах справи відсутні відомості про те, що позичальник змінював строк виконання зобовязання або приймав рішення про дострокове повернення позики, через що строк позовної давності відносно виконання основної вимоги з повернення кредиту почав перебіг не з наступного місяця після звернення стягнення на заставлене майно, а з 28 вересня 2013 року і до часу предявлення позову пропущений не був.

Аналогічна правова позиція, яка в силу ст.3607 ЦПК України є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, викладена в постанові Верховного Суду України у справі 6-1085цс15.

Згідно статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором, строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту порушення позичальником строку виконання зобовязання згідно з такими умовами або у звязку із застосуванням банком права на вимогу про повернення кредиту достроково порушення встановленого банком строку дострокового повернення позичальником кредиту.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобовязань боржника за кредитним договором.

Оскільки основним договором був передбачений строк виконання зобовязання позичальника до 27.09.2013 року, то строк предявлення вимог до поручителя спливав після шести місяців, а саме 27.03.2014 року, який є преклюзивним і клопотань про його застосування не потребує.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України у справі 6-616цс15 та 6-1077цс15.

Визначаючи розмір заборгованості за Основним договором, колегія суддів виходить з наданого ПАТ КБ«ПриватБанк» розрахунку, зробленого з дотриманням встановлених до таких вимог строків загальної та спеціальної позовної давності, та із врахуванням зарахованих 03.01.2014 року на погашення зобовязань суми від реалізації вилученого 25.01.2011 року як предмета застави автомобіля. Належних доказів на спростування розрахунку позивача відповідачем не надано.

Сторони у передбаченому ст.259 ЦК України порядку пунктом 14.10 Основного договору визначили строк нарахування неустойки протягом трьох років, а пунктом 14.11 строк позовної давності по вимогам за кредитом збільшили до пяти років. Крім того, в пунктах 3.4 було передбачено право банку при відсутності підтверджуючих документів про сплату позичальником страхових платежів сплачувати від імені останнього самостійно. Доказів оплати таких з боку позичальника не надано, а в матеріалах справи (а.с.124-126) містяться докази їх сплати банком із зарезервованих пунктами 5 та 17.1.7 сум.

Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

У п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення.

Згідно офіційного курсу НБУ на 09.03.2016 року за 100 доларів США 2649,713 грн. борг станом на 21.05.2015 року по кредиту в еквіваленті на національну валюту (тіло - 6357,47 та штрафи - 1305,57 доларів США) складає 203048,57 грн. та 187648,21 грн. по пені.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення, крім іншого є: порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 14 грудня 2015 року підлягає скасуванню з ухваленням нового по суті позовних вимог та згідно вище викладених підстав.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України розмір судових витрат, які підлягають відшкодуванню позивачу, за предявлення позову та апеляційний перегляд (а.с.20, 102), становить 7673,40 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 14 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором CVCWAK10100994 від 29.09.2008 року в розмірі 7663 (сім тисяч шістсот шістдесят три) долара 04 цента США та 187648 (сто вісімдесят сім тисяч шістсот сорок вісім) грн. 18 коп., з яких заборгованість:

●по тілу кредиту 6357,47 доларів США,

●штрафним санкціям 1305,57доларів США,

що разом по курсу НБУ становить 203048 (двісті три тисячі сорок вісім) грн. 57 коп.;

●187648,18 грн. пеня.

У позовних вимогах про стягнення з ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» 7673 (сім тисяч шістсот сімдесят три) грн.40 коп. в рахунок понесених судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді