АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/2152/14-ц Номер провадження 22-ц/786/60/16Головуючий у 1-й інстанції Матвієнко В. М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Одринської Т.В.

Суддів: Винниченка Ю.М., Дорош А.І.,

При секретарі: Коротун І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частини земельної ділянки, яка перебуває у спільній частковій власності, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування земельною ділянкою, визнання права власності на гараж, та позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Лубенської міської ради про визнання рішення виконавчого комітету Лубенської міської ради частково недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що після смерті її матері ОСОБА_4, яка померла 7 лютого 2005 року, вона успадкувала житловий будинок та 1/3 частину земельної ділянки, а також 1/3 частину після смерті батька ОСОБА_5, померлого 28 грудня 199 року, за адресою: 2-й пров. Маяковського, 4 у м. Лубни Полтавській області. Власником 1/3 частини цієї земельної ділянки є ОСОБА_2 З відповідачем виник спір щодо поділу та порядку користування земельною ділянкою. Уточнивши позовні вимоги, позивачка просила виділити їй в натурі в особисте користування 2/3 частини указаної земельної ділянки та припинити її право спільної часткової власності на цю земельну ділянку.

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, у якому просив встановити порядок користування спірною земельною ділянкою, визнати за ним право власності на гараж літ. «Ж», посилаючись на те, що між ним та ОСОБА_3 є спір з приводу користування спільною земельною ділянкою та надвірної будівлі, гаража літ. «Ж», який був побудований його батьками і який привласнила ОСОБА_3

Крім того, ОСОБА_2 у листопаді 2014 року звернувся з позовом до виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області від 27 березня 2002 року про визнання рішення виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області від 27 березня 2002 року в частині надання дозволу на оформлення права власності на гараж ОСОБА_4 недійсним. В обґрунтування зазначених вимог посилався на те, що між ним та ОСОБА_3 є спір з приводу користування земельною ділянкою та гаражем літ. «Ж» й на те, що цей гараж будувався його батьком, ОСОБА_6, сином ОСОБА_5 чоловіка ОСОБА_4, тому вважав, що ОСОБА_3 незаконно оформила на своє імя право власності на цю надвірну споруду.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10 грудня 2014 року цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до Виконкому Лубенської міської ради про визнання рішення виконавчого комітету частково недійсним об'єднана в одне провадження з цивільною справою за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виділ в натурі земельної ділянки, яка знаходиться у спільній часткові власності, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування земельною ділянкою, визнання права власності на спадкове майно.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 березня 2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частини земельної ділянки, яка перебуває у спільній частковій власності задоволено.

Виділено в натурі як обєкт нерухомого майна у власність ОСОБА_3 в особисте користування земельну ділянку пл. 622,84 кв.м. та 44,03 кв. м. розташованої в м.Лубни по 2-му провулку Маяковського,4 Полтавська область. Встановлено розміри меж земельної ділянки площею 622, 84 кв. м. в точках Д-Л-К-З-Ж та розміри земельної ділянки площею 44,03 кв.м. в точках А-Б-В-Г.

Земельна ділянка, що виділена ОСОБА_3 площею 666, 87 кв.м. складається із двох земельних ділянок: площею 622,84 кв.м. та 44,03 кв.м. в особистому користуванні (варіант №8 порядку користування земельною ділянкою згідно часток в праві власності, додаток №11 висновку судової земельно-технічної експертизи №798 від 27 листопада 2014 року, зафарбовано зеленим кольором).

Виділено в натурі, як обєкт нерухомого майна у власність ОСОБА_2 в особисте користування земельну ділянку пл.333,44 кв.м., розташовану в м.Лубни по 2-му провулку Маяковського, 4, Полтавська область.

Виділена земельна ділянка ОСОБА_2 в точках Б-І-К-Л-Д-Г-В., площею 333,44 кв.м. складається із однієї земельної ділянки: площею 333, 44 кв.м. в особистому користуванні (варіант №8 порядку користування земельною ділянкою згідно часток в праві власності, додаток №11 висновку судової земельно-технічної експертизи №798 від 27 листопада 2014 року, зафарбовано жовтим кольором).

Запропоновано частині земельної ділянки, яка проходить в точках Б-Р-С-Т-О-П-В., що виділяється у користування ОСОБА_2 встановити право земельного сервітуту для ОСОБА_3 на здійснення проходу до колодязя №1 з шириною проходу 1,0 м. та площею для встановлення земельного сервітуту 13,0 кв.м.

Межі порядку користування земельною ділянкою у м.Лубни по 2-му провулку Маяковського,4 Полтавська область вказані в додатку №11 до висновку судової земельно-технічної експертизи №798 від 27 листопада 2014 року, позначені червоним кольором та проходять в точках К-Л-Д та Г-В-Б.

Після виділу ОСОБА_3 в натурі 2/3 частини земельної ділянки розташованої по 2-му провулку Маяковського,4 м. Лубни Полтавська область, площею 0,1 га припинено право спільної часткової власності на земельні ділянку кадастровий номер :02:029:0024.

Відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування земельною ділянкою, визнання права власності на гараж.

Відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до виконавчого комітету Лубенської міської ради про визнання рішення виконавчого комітету Лубенської міської ради частково недійсним.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 243 грн. 60 коп. судового збору, 5 771 грн. за надання правової допомоги.

З даним рішенням суду не погодився ОСОБА_2, та подав на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 і про задоволення його позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що висновки суду не ґрунтуються на матеріалах справи, а саме, судом першої інстанції не звернуто увагу на те, що до переліку спадкового майна ОСОБА_5, як і до спадкового майна після померлої ОСОБА_4 не входить гараж "Ж", будівництво гаража розпочалось не у 1980 році, а після 1990 року, після придбання ОСОБА_6 автомобіля.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 22 квітня 2015 року рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 березня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 22 квітня 2015 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 та позову ОСОБА_2 про встановлення порядку користування земельною ділянкою скасовано, справу в цій частині передано до суду апеляційної інстанції на новий судовий розгляд.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 22 квітня 2015 року в частині позову ОСОБА_2 про визнання права власності на гараж та позову ОСОБА_2 до виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області залишено без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до п. п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим судом, що ОСОБА_3 після смерті матері ОСОБА_4, яка померла 7 лютого 2005 року, успадкувала житловий будинок та 1/3 частину земельної ділянки, а 1/3 частину земельної ділянки після смерті 28 грудня 1999 року батька ОСОБА_5, за адресою: 2-й пров. Маяковського, 4 у м. Лубни Полтавської області. Інша 1/3 частина цієї земельної ділянки належить ОСОБА_2 Між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 виник спір щодо розподілу та порядку користування земельною ділянкою.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами виник спір, щодо порядку користування земельною ділянкою та права власності на спірний гараж, тому вважав необхідним визначити порядок користування земельною ділянкою відповідно до запропонованого експертом варіанту №8 експертного висновку, який дає можливість сторонам обслуговувати свої частини у будинковолодінні й встановити земельний сервітут для ОСОБА_3 за рахунок земельної ділянки, що виділяється ОСОБА_2 для здійснення нею проходу до колодязя.

Проте, колегія суддів, не може погодитися повністю з висновком суду першої інстанції в частині визначення порядку користування земельною ділянкою, виходячи з наступних підстав.

Згідно із ч.1 ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

За змістом ст.98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.100 ЗК України власник або землекористувач земельної ділянки має право вимагати встановлення земельного сервітуту для обслуговування своєї земельної ділянки. Земельний сервітут встановлюється за домовленістю між власниками сусідніх земельних ділянок на підставі договору або за рішенням суду.

Згідно із ч.2, 3 ст.402 ЦК України земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Тобто, закон вимагає від позивача надання суду доказів того, що нормальне господарське використання своєї земельної ділянки, неможливо без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. При цьому слід довести, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити яким-небудь іншим способом.

Таким чином, встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задоволення такої потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

Види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК, цей перелік не є вичерпним.

Відповідно до ст.98 ЗК України, земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

В свою чергу, ОСОБА_2 посилався на те, що запропонований експертом та покладений в основу рішення місцевого суду щодо порядку користування земельною ділянкою варіант №8 порушує його права, та є обтяжливим для нього.

Так, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегією суддів, було задоволено заявлене клопотання представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_8 про призначення по даній справі додаткової судової будівельно-технічної експертизи, проведення якої було доручено експерту Полтавського відділення Харківського НДІСЕ ім.. Бокаріуса ОСОБА_9

Згідно висновку додаткової судової земельно-технічної експертизи №35 від 29 лютого 2016 року в дослідницькій частині висновку запропоновано два варіанти розподілу земельної ділянки по 2-й пров. Маяковського, 4 в м. Лубни Полтавської області відповідно до належних співвласникам часток 2/3 частини ОСОБА_3 та 1/3 частина ОСОБА_2 (Додатки № 5-6). При цьому, відсутня необхідність встановлення земельного сервітуту, а позивач ОСОБА_3 має доступ до належного їй гаража «Ж» та колодязя.

Дослідивши матеріали справи , та заслухавши пояснення сторін, колегія суддів вважає за необхідне встановити порядок користування земельною ділянкою по варіанту № 2 висновку додаткової земельно-технічної експертизи, відповідно до якого сторонам виділяються земельні ділянки, що найбільш забезпечує баланс інтересів кожного із них.

Так, відповідно до зазначеного варіанту №2 висновку додаткової земельно-технічної експертизи №35 від 29 лютого 2016 року запропоновано наступний розподіл земельної ділянки.

Площа земельної ділянки по 2-й пров. Маяковського, 4 в м. Лубни Полтавської області, згідно кадастрового плану складає 1000, 31 кв. м.

- ОСОБА_2 пропонується виділити земельну ділянку площею 333,44 кв.м. (відповідно до Додатку №4 варіант №2 до висновку додаткової судової земельно-технічної експертизи №35 від 29.02.2016 року, зафарбованого жовтим кольором);

- ОСОБА_3 пропонується виділити земельну ділянку площею 666,87 кв.м., з неї: 52,3 кв.м. та 614,57 кв.м. (відповідно до Додатку №4 варіант №2 до висновку додаткової судової земельно-технічної експертизи №35 від 29.02.2016 року, зафарбованого синім кольором).

Колегія суддів, вважає, що такий спосіб є найменш обтяжливим для використання земельної ділянки сторонами.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги і скасування рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 березня 2015 рокув частині виділу в натурі земельної ділянки з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 303, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 березня 2015 року в частині визначення порядку користування земельною ділянкою скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частини земельної ділянки, та припинення права спільної часткової власності на неї задовольнити.

Виділити в натурі, як обєкт нерухомого майна у власність ОСОБА_3 2/3 частини земельної ділянки, що складається з 2-х земельних ділянок площею 614, 57 кв.м. та 52,3 кв.м., розташованої в м. Лубни, 2 пр-к Маяковського, 4, Полтавська область (відповідно до Додатку №4 варіант №2 до висновку додаткової судової земельно-технічної експертизи №35 від 29.02.2016 року, зафарбованого синім кольором).

Виділити ОСОБА_2 в натурі 1/3 частину земельної ділянки площею 333,44 кв.м., розташованої в м. Лубни, 2 пр-к Маяковського, 4, Полтавська область (відповідно до Додатку №4 варіант №2 до висновку додаткової судової земельно-технічної експертизи №35 від 29.02.2016 року, зафарбованого жовтим кольором).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 3 072 грн. (три тисячі сімдесят дві гривні) за проведення судової земельно-технічної експертизи та 636 грн. (шістсот тридцять шість гривень) за проведення топографічної зйомки, всього 3708 грн. (три тисячі сімсот вісім гривень).

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_10 /підпис/ ОСОБА_11

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1

З оригіналом згідно: