У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кузнєцова В.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради до ОСОБА_1 про виселення із службового жилого приміщення за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року заступник прокурора Івано-Франківської області в інтересах виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради звернувся до суду з позовом, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог станом на 15 липня 2015 року, просив виселити ОСОБА_1 із службового приміщення, а саме з квартири АДРЕСА_1, без надання іншого жилого приміщення і зобов'язати передати це приміщення за актом.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що протоколом спільного засідання профкому первинної профспілкової організації прокуратури Івано-Франківської області та адміністрації прокуратури Івано-Франківської області № 13 від 3 жовтня 2013 року вирішено надати заступнику прокурора Івано-Франківської області Вербицькому Д.А. службову однокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Рішенням Івано-Франківської міської ради від 31 жовтня 2013 року вказану квартиру закріплено як службову та надано її ОСОБА_1

Оскільки ОСОБА_1 на час звернення до суду з позовом не перебуває в трудових відносинах із прокуратурою Івано-Франківської області, він підлягає виселенню із займаного службового житла у м. Івано-Франківську без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 лютого 2016 року, позов задоволено частково. Виселено ОСОБА_1 із службового житла - квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

У іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення у справі апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до пункту 6 розділу XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах його повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, у складі, визначеному цим Законом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Частиною 1 статті 118 ЖК Української РСР визначено, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Відповідно до ст. 124 ЖК Української РСР робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 125 ЖК Української РСР без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років.

Задовольняючи позов заступника прокурора Івано-Франківської області, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_1 підлягає виселенню із службової квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення, оскільки 4 жовтня 2013 року його звільнено із прокуратури Івано-Франківської області, в якій він пропрацював менше 10 років.

Такі висновки судів відповідають нормам матеріального і процесуального закону, а також встановленим обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Не можна погодитись із доводами касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що він не підлягає виселенню із спірного службового житла без надання іншого жилого приміщення у зв'язку з перебуванням на службі у системі органів прокуратури України з 2003 року, оскільки службову квартиру надано відповідачу саме прокуратурою Івано-Франківської області, в якій він пропрацював менше 10 років.

Посилання заявника на проведений ним ремонт у спірній квартирі, а також те, що в ній зареєстроване місце проживання його батька, не є підставою для скасування ухвалених судами судових рішень, оскільки такі доводи не входять до предмета доказування у цій справі.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відхилення касаційної скарги і залишення рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийС.О.Карпенко
Судді: Т.Л.Ізмайлова В.О.Кузнєцов