Провадження № 2/761/6901/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ(

заочне)

14 листопада 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.

при секретарі Голопич Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, Управління державної казначейської служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Державна казначейська служба України про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. 18.08.2014 р. Шевченківським районним судом м. Києва винесено рішення про стягнення з ПАТ «Банк» Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 заборгованості за договорами. Рішення набрало чинності. 08.01.2015 р. Шевченківським районним судом м. Києва видано виконавчий лист на примусове стягнення та державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у місті Києві відкрито виконавче провадження на примусове виконання рішення суду. На день звернення з позовом, рішення не виконано, виконавче провадження закрито у зв»язку із тим, що у ПАТ «Фінанси та Кредит» розпочато процедуру ліквідації. Виконавче провадження тривало довгий час, рішення держаного виконавця у ньому визнавались неправомірними, отже дії ВДВС призвели до того, що права позивача було порушено, грошові кошти не отримані. За таких обставин представник позивача, в порядку положень ст. 1173,1174 ЦК України, просить суд стягнути з Держава Україна в особі Державної виконавчої служби України на відшкодування заподіяної матеріальної шкоди суму у розмірі 1 671 793,71 грн. шляхом списання коштів з відповідного рахунку Державного бюджету України, відкритого в установленому порядку в Державний казначейській службі України; стягнути з Держави Україна на користь ОСОБА_1 майнову шкоду, яка полягає в матеріальних втратах від знищення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів у розмірі 651 999,55 грн., шляхом списання коштів з відповідного рахунку Державного бюджету України, відкритого в установленому порядку в Державний казначейській службі України; стягнути з Держави Україна на користь ОСОБА_1 на відшкодування заподіяної моральної шкоди 50 000,00 грн. шляхом списання коштів з відповідного рахунку Державного бюджету України. Спосіб захисту обраний позивачем відповідно до ст. 16 ЦК України - виконання обов»язку в натурі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги, просив задовольнити. Надав згоду на ухвалення заочного рішення.

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з»явився, надав письмові заперечення позов, де зазначив, що позивачем не надано доказів спричинення збитків ВДВС реальних збитків, а заявлена сума вимог є нестягнутою сумою. Індекс інфляції ж за своєю правовою природою не є збитками. Докази спричинення моральної шкоди також відсутні. За таких обставин позов задоволенню не підлягає.

Інші учасники процесу також не направили своїх представників в судове засідання. Про розгляд справи повідомлялись належним чином, причини неявки не повідомили.

Суд, керуючись положеннями ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників відповідачів, на підставі наявних в ній доказів, ухваливши заочне рішення, отримавши а це згоду представника позивача.

Вислухавши пояснення представника ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Встановлено, що Шевченківським районним судом м. Києва 08.01.2015 р. видано виконавчий лист на примусове виконання судового рішення про стягнення з ПАТ «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 суми у розмірі 1818251,25 грн., суми невиплачених відсотків за договором № 300131/30652/6-14 від 31.03.2014 р. за період з 30.06.2014 р. по 08.08.2014 р. в розмірі 8 219,18 грн., 3% річних за період з 23.04.2014 р. по 08.08.12014 р. в сумі 2663,01 грн. та інфляційних втрат у сумі 12 900 грн.; суми відсотків за договором № 8628/370-13 від 01.07.2013 р. за період з 07.07.2014 р. по 08.08.2014 р. в розмірі 21 369,86 грн., 3% річних за період з 07.07.2014 р. по 08.08.2014 р. в розмірі 3390,41 грн. та інфляційні втрати в сумі 5 000 грн.

Як свідчать матеріали справи,14.02.2015 р. державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого документа, виданого Шевченківським районним судом м. Києва від 08.01.2015 р. про стягнення боргу у розмірі 1 871 793,71 грн.

Як зазначив представник ОСОБА_1 в судовому засіданні, і це підтверджується матеріалами справи, рішення, бездіяльність державного виконавця ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві у даному виконавчому провадженні, оскаржувались представником позивача та визнавались не правомірними.

24.12.2015 року заступником начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві винесено постанову про закриття виконавчого провадження по стягнення з ПАТ 2Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 суми у розмірі 1 871 793 грн. 71 коп. у зв»язку із прийняттям НБУ рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Фінанси та Кредит» та виконавчий документ направлено до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

В свою чергу положеннями ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Також відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що шкода завдана бездіяльністю державного виконавця відшкодовується державою.

Представник позивача вважає, що саме неправомірні дії державних виконавців призвели до невиконання судового рішення, а тому у встановленому законом порядку на відшкодування матеріальної шкоди у сумі 1 671 793,71 грн., останні мають бути стягнуті з Держави Україна разом із інфляційними втратами у сумі 651 999,55 грн. та моральної шкоди у сумі 50 000,00 грн.

Таким чином, представник позивача пов»язує невиконання судового рішення з бездіяльністю державних виконавців.

З іншого боку, в якості обраного способу захисту представник ОСОБА_1 зазначає, спосіб, визначений ст. 16 ЦК України - виконання обов»язку в натурі.

Тобто, зважаючи на бездіяльність державного виконавця, фактично перекладає обов»язок по виконанню договірних зобов»язань, на державу Україна, що є неможливим в розумінні чинного законодавства України.

Крім того слід зазначити, що державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, зважаючи на положення ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки НБУ прийнято рішення про ліквідацію боржника.

Приписами ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що збитки, завдані державним виконавцем фізичній чи юридичній особі під час проведення виконавчого провадження підлягають в порядку, встановленому законом.

Таким чином, обов»яковому доведенню у даному випадку підлягають обставини, які свідчить про спричинення збитків, в розумінні вимог ст. ст. 22,23 ЦК України, під час виконання рішення суду.

Доказами, відповідно до приписів ст. 57 ЦПК України, є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

За вимогами чинного процесуального законодавства, обставини зазначені позивачем на підтвердження вимог щодо наявності як матеріальної так і моральної шкоди, відповідно до ст. 60 ЦПК України, мають бути підтверджені належними засобами доказування, за відсутності яких можна стверджувати про недоведеність позивачем факту завдання йому такої шкоди.

За приписами ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Аналізуючи всі зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що представником позивача не доведено спричинення шкоди діями державного виконавця, що зумовлюють, виходячи з положень ст.ст. 22,23 ЦК України наявність шкоди, що може бути стягнута з держави Україна шляхом списання коштів з відповідних рахунків.

Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 3,11,57,60,88,212-215,224-226 ЦПК України, ст.ст. 22,23,1173 ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин), суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач, який не був присутнім в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, може подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

В разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку.

Суддя