Справа № 2-145/09 Головуючий у 1 інстанції: Подзіров А.О.
Провадження № 22-ц/773/435/16 Категорія: 81 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Осіпука В.В., Русинчука М.М.,

з участю секретаря Губарик К.А.,

державного виконавця Денисюк В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за поданням головного державного виконавця Другого відділу державної виконачої служби Луцького міського управління юстиції про примусове проникнення до житла чи іншого володіння, за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду від 04 листопада 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 04 листопада 2015 року подання Головного державного виконавця другого ВДВС Луцького МУЮ про примусове проникнення до житла чи іншого володіння ОСОБА_2, яке розташоване за адресою: квартира АДРЕСА_1 задоволено.

Дозволено державному виконавцю другого ВДВС Луцького МУЮ примусово проникнути до житла, що належить боржнику - ОСОБА_2, яке розташоване за адресою: квартира АДРЕСА_1.

Особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на ухалу суду в якій, покликаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні поданя Другого відділу державної виконачої служби Луцького міського управління юстиції про примусове проникнення до житла.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення державного виконавця, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що у другому ВДВС Луцького МУЮ знаходиться виконавче провадження № 13730938 про стягнення з ОСОБА_2 80000 грн. відповідно до виконавчого листа №2-1976, виданого 14.07.2009 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області. ОСОБА_2 вже тривалий час ухиляється від виконання рішення суду в добровільному порядку.

Задовольняючи подання суд виходив з того, що державним виконавцем приведено достатньо мотивованих доказів того, що без надання дозволу на примусове проникнення у житлове приміщення боржника виконання вимоги виконавчого провадження може бути не можливим.

Висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, що щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

Відповідно до п.10 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про розшук боржника - фізичної особи або дитини чи про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання.

Згідно положень ч.1 ст.11, ч.7 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати передбачені заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобовязані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Отже, законом передбачено, що рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це вказує на те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла, проте це не дало результатів.

З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03.11.1995 року належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_1Р.(а.с. 103). Рішенням Луцького міськрайонного суду від 10 червня 2009 року, що набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 80000 грн. грошової компенсації за його частку у праві спільної сумісної власності на квартиру, припинено право власності ОСОБА_3 на 1/3 частин зазначеної квартири(а.с. 101-102).

На виконанні у Другому відділі ДВС ЛМУЮ знаходиться виконавчий лист № 2-1976/09 виданий Луцьким міськрайонним судом 14 липня 2009 року про стягнення з ОСОБА_2 80000 грн. грошової компенсації за частку у праві спільної сумісної власності на квартиру (а.с. 104).

Постановою державного виконавця Другого відділу ДВС ЛМУЮ від 14 липня 2009 року відкрито виконавче провадження № 13730938 та боржнику ОСОБА_2 було надано строк для добровільного виконання рішення суду до 21 липня 2009 року. При невиконанні рішення в зазначений строк накласти арешт на все майно, що належить ОСОБА_2 (а.с.105).

Проте, ОСОБА_2 не виконала рішення суду у визначений строк та вже тривалий час ухиляється від його виконання, а тому державним виконавцем розпочато здійснення заходів щодо примусового виконання рішення.

Державним виконавцем у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження», були направлені запити до державних органів з метою перевірки майнового стану боржника та отримано відповіді, а саме: згідно відповіді Центру надання послуг повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Луцька, Луцького, Ківерцівського, Рожищенського районів № 1102 від 01.10.2014 за боржником транспортних засобів не зареєстровано; згідно відповіді з ГУ Держземагенства у Волинській області № 11-3-0.4-3505/2-14 від 26.08.2014 за боржником не зареєстровані земельні ділянки; згідно відповіді Державної інспекції у Волинській області № 01-13/2658 від 27.08.2014 за боржником зареєстрованої сільськогосподарської техніки не виявлено; згідно відповіді ДПС України № НОМЕР_1 від 22.07.2015 боржник на обліку в органах ДПС не перебуває; згідно відповіді № НОМЕР_2 від 22.07.2015 боржник перебуває на обліку в Управлінні ПФУ у м. Луцьку та отримує пенсію в розмірі 1049 грн.

25 серпня 2015 року за № 29975 та 02 вересня 2015 року за № 31121 на адресу боржника надіслано повідомлення про призначення виконавчих дій з опису та арешту належної їй частки в квартирі (а.с.107, 113), які провести не було можливості у звязку з тим, що двері ніхто не відчинив, про що державним виконавцем складено відповідні акти від 01.09.2015 року та від 25.09.2015 року.

За таких обставин, з метою виконання рішення суду, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про задоволення подання державного виконавця про примусове проникнення до житла.

Відповідно до ст. 30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку як за вмотивованим рішенням суду.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України та міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Отже, державний виконавець у порядку визначеному законом звернувся до суду з поданням про примусове проникнення до житла боржника, оскільки, в даному випадку, єдиним можливим засобом виконання судового рішення є примусове проникнення до житла боржника для опису та арешту майна з метою подальшої його реалізації в рахунок погашення заборгованості.

Також слід зазначити, що строк для самостійного виконання виконавчого документа минув, а боржником не надано доказів про добровільне виконання рішення суду.

Твердження апелянта про неможливість надати квартиру для проведення її опису через відсутність її згоди, як співвласника квартири є безпідставними, оскільки в даному випадку для проведення опису і арешту майна боржника згода іншого співвласника майна непотрібна.

Лише в разі вирішення питання про звернення стягнення на частку майна боржника у випадках, коли він володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця, у порядку визначеному ст.379 ЦПК України.

Покликання ОСОБА_1 на порушення судом порядку розгляду подання так як ні вона, ні ОСОБА_2 до участі в даній справі не залучались не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, оскільки є власним тлумаченням апелянтом норм чинного законодавства і обставин справи, які були предметом дослідження судом.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, зазначені в ній висновки відповідають дійсним обставинам справи, а отже підстав для її зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду від 04 листопада 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді