Ухвала

іменем україни

10 лютого 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про збільшення розміру відшкодування шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 10 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що згідно вироку Баранівського районного суду Житомирської області від 11 квітня 2007 року ОСОБА_5 визнано винним за ч. 2 ст. 286 КК України та стягнуто на користь ОСОБА_3 19 044 грн та на користь ОСОБА_4 17 265 грн 36 коп. на відшкодування шкоди, заподіяної злочином. Посилаючись на те, що відповідач зазначені кошти не сплатив, рішеннями суду, які набрали законної сили з відповідача на користь позивачів стягнуто інфляційні втрати по вересень 2012 року, на підставі ч. 1 ст. 1208 ЦК України просили суд стягнути відповідача на їх користь інфляційні втрати за період з вересня 2012 року по липень 2014 року.

Заочним рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 29 жовтня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 10 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 збитки, заподіяні внаслідок інфляції, на користь ОСОБА_3 у розмірі 1 954 грн 10 коп. та на користь ОСОБА_4 у розмірі 1 862 грн 50 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК Українипідставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що присуджені на користь позивачів суми є одноразовими збитками, понесеними позивачем на придбання ліків та оплату лікування, у зв'язку з ушкодженням здоров'я, завданого злочином, а не шкодою, завданою каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю в розумінні ст. 1208 ЦК України, тому дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що позивачі фактично просили стягнути з відповідача індексацію шкоди, а не збільшення розміру відшкодування шкоди на підставі ч. 1 ст. 1208 ЦК України, а тому наявні підстави для задоволення позову.

Судами установлено, що вироком Баранівського районного суду Житомирської області від 11 квітня 2007 року ОСОБА_5 визнано винним за ч. 2 ст. 286 КК України та стягнуто на користь ОСОБА_3 19 044 грн 99 коп. та на користь ОСОБА_4 17 265 грн 36 коп. на відшкодування шкоди, заподіяної злочином.

Відповідно до виконавчих листів, виданих Баранівським районним судом Житомирської області 20 липня 2007 року, ОСОБА_5 зобов'язаний сплатити на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в сумі 2 594 грн 99 коп., моральну шкоду в сумі 15 000 грн, витрати на правову допомогу в сумі 1 450 грн, а всього 19 044 грн 99 коп.; на користь ОСОБА_4 - матеріальну шкоду в сумі 815 грн 36 коп., моральну шкоду в сумі 15 000 грн, витрати на правову допомогу в сумі 1450 грн, а всього 17 265 грн 36 коп. (а.с. 28-29).

Згідно з копією довідки відділу державної виконавчої служби Барановського районного управління юстиції Житомирської області від 29 липня 2014 року станом на 29 липня 2014 року ОСОБА_5 сплачено на користь ОСОБА_3 3 658 грн 38 коп., загальна сума до стягнення за виконавчим листом від 20 липня 2007 року становить 15 386 грн 61 коп. (а.с. 7).

Згідно з копією довідки відділу державної виконавчої служби Барановського районного управління юстиції Житомирської області від 29 липня 2014 року станом на 29 липня 2014 року ОСОБА_5 сплачено на користь ОСОБА_4 2 600 грн, загальна сума до стягнення за виконавчим листом від 20 липня 2007 року становить 146 65 грн 36 коп. (а.с. 6).

Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 13 липня 2009 року з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 стягнуто збитки, заподіяні інфляцією у зв'язку з невиконанням рішення суду в період з серпня 2007 року по червень 2009 року в сумі 7 354 грн 70 коп., на користь ОСОБА_4 - в сумі 6 610 грн 82 коп. (а.с. 32).

Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 21 червня 2012 року з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 стягнуто збитки, заподіяні інфляцією у зв'язку з невиконанням рішення суду в період з червня 2009 року по квітень 2012 року в сумі 2 876 грн 05 коп., на користь ОСОБА_4 - в сумі 2 530 грн 80 коп. (а.с. 33-35).

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Скасовуючи рішення районного суду з підстав неправильного застосування норми матеріального права, суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що якщо сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, суд самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію та застосовує при прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Однак, ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд не зазначив рішенні норму матеріального права, на підставі якої вирішив справу.

Позивачі, посилаючись на вимоги ч. 1 ст. 1208 ЦК України, звернулися до суду з позовом про стягнення збитків, завданих інфляційним знеціненням грошей у зв'язку з невиконанням відповідачем судового рішення, яким на їх користь з останнього стягнута майнова та моральна шкода.

Відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобов'язанням.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Розглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд на зазначене увагу не звернув, у порушення ст. ст. 303, 316 ЦПК України обставини справи з'ясував неповно, не визначився з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, яка підлягає застосуванню до цих правовідносини; посилаючись в оскаржуваному рішенні на необхідність індексації матеріальної шкоди, стягнутої судовим рішенням, не врахував, що позивачі заявляли вимоги не про індексацію, яка стягується з підстав, передбачених ч. 1 ст. 1208 ЦК України, а про нарахування інфляційних втрат на суму боргу, яке входить до складу грошового зобов'язання і виступає способом захисту майнового права та інтересу, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів; з урахуванням позовних вимог не здійснив правову кваліфікацію правовідносин за ч. 2 ст. 625 ЦК України та вирішив справу без зазначення норми матеріального права.

Ураховуючи, що допущені апеляційним судом порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК Українищодо законності й обґрунтованості, що в силу ч. 3 ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із направленням справи на новий розгляд до апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 10 грудня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.П. Касьян Головуючий
Судді:В.І. Амелін В.П. Гончар Т.П. Дербенцева Д.О. Остапчук Судді: В.І. Амелін