Справа № 199/1029/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

24 березня 2016 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

при секретарі Лавріщевій Г.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що між Закритим акціонерним товариством ОСОБА_1 банк «Приватбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство ОСОБА_1 банк «Приватбанк», та відповідачем ОСОБА_2 11.03.2008 року був укладений договір б/н про отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 15100 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку за заборгованості за кредитом, строком дії кредитної картки до 31.05.2010 року.

Позивач зазначив, що відповідачка порушила умови кредитного договору б/н від 11.03.2008 року, у зв'язку з чим станом на 31.01.2015 року має заборгованість в розмірі 57254,11 гривень, з яких 15052,95 гривень заборгованість за кредитом, 38072,45 гривень заборгованість по процентах за користування кредитом; 4128,71 гривень заборгованість з комісії за користуванням кредитом. Враховуючи суму заборгованості у розмірі 34948,79 гривень за цим же кредитним договором б/н від 11.03.2008 року, що була стягнута згідно з рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 20.05.2013 року, позивач просив стягнути різницю між утвореною заборгованістю станом 31.01.2015 року та сумою, яка була стягнута з відповідача за зазначеним рішенням суду у розмірі 22305,32 гривні, а також штрафи передбачені умовами кредитного договору у розмірі 500 гривень штраф (фіксована частина); 1115,27 гривень штраф (процентна складова), а всього 23920,58 гривень.

Представник позивача в судове засідання не зявився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглянути справу у його відсутності, про що надав відповідну заяву.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, проти позову заперечував у повному обсязі, просив застосувати строк позовної давності та розглянути справу у його відсутність, про що надав письмову заяву.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що між Закритим акціонерним товариством ОСОБА_1 банк «Приватбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство ОСОБА_1 банк «Приватбанк», та відповідачем ОСОБА_2 11.03.2008 року був укладений договір б/н про отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 15100 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку за заборгованості за кредитом, строком дії кредитної картки до 31.05.2010 року.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 20.05.2013 року було стягнуто з ОСОБА_2 34948,79 гривень за кредитним договором б/н від 11.03.2008 року.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до ст.ст. 549-552 ЦК України, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до вимог ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 615 ЦК України, у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється.

Відповідно до вимог п.п.5.7. «Правил користування платіжною карткою», банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої Банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим договором. П.п. 5.2. «Умов та правил надання банківських послуг» передбачено, що у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов укладеного Договору та/або у разі виникнення ОСОБА_4 має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною з моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обов'язків в цілому або у встановленою Банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових та інших обов'язків за укладеним Договором.

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому Законодавець розрізняє поняття, як «строк дії договору» і «строк (термін) виконання зобов'язання».

Застосовуючи вищенаведені норми права та, приймаючи до уваги умови викладені пунктами укладеного кредитного договору б/н від 11.03.2008 року, суд вбачає, що позивач скористався своїм правом на дострокову вимогу щодо повернення суми кредиту та відсотків за його користування разом з штрафними санкціями через невиконання відповідачем умов кредитного договору, що підтверджується рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 20.05.2013 року про стягнення з відповідачки заборгованості у сумі 34948,79 гривень. За таких обставин дії позивача регламентуються ст.ст. 611, 615 ЦК України про правові наслідки порушення зобовязання та односторонню відмову від зобовязання, що призводить до припинення зобовязання за законом, а позивач має право виключно на відшкодування інфляційних витрат та трьох процентів річних, що передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України.

До посилань позивача на умови п.9.12. «Умов та правил надання банківських послуг» щодо продовження дії умов договору - його автоматичного пролонгування у разі відсутності повідомлення від сторін про його припинення, суд ставиться критично, оскільки в даному випадку умови вищезгаданого пункту відносяться не до терміну дії кредитного ліміту, який відповідно строку дії картки визначений у заяві, а лише до дії умов про надання банківських послуг, що регулюють відносини між банком та клієнтом щодо відкриття та обслуговування карткового рахунку клієнта та інше.

Окрім цього, суд вважає зазначити, що доказів ухилення відповідачки від виконання рішення суду від 20.05.2013 року позивачем суду не надано, як вбачається виконавчий лист для виконання до ДВС не предявлявся, на виконанні не перебуває, що свідчить про відсутність наміру позивача стягувати кошти у примусовому порядку.

Оскільки правові підстави позовних вимог про стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_2 за кредитним договором від 24.09.2008 року б/н у сумі 23920,59 гривень не були доведені позивачем, тому суд вважає Публічному акціонерному товариству ОСОБА_1 банк «Приватбанк» в позовних вимогах до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - відмовити.

У зв'язку з відмовою позивачу у позові, не підлягають задоволенню й вимоги про стягнення з відповідача судових витрат.

Керуючись ст.ст. 11, 15, 60, 61, 77, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 13, 16, 258, 261, 267, 526, 530, 598, 599, 610, 611, 651, 1049, 1054 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Публічному акціонерному товариству ОСОБА_1 «Приватбанк» у позові до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається з дня отримання копії рішення.

Суддя: