22-ц/775/152/2016(м)
Головуючий у 1-й інстанції Литвиненко Н.В.
Суддя-доповідач Сорока Г.П. Категорія 30
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого - Сороки Г.П.,

суддів - Принцевської В.П., Супрун М.Ю.,

секретар - Гаркуша О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3, до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», третя особа Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Маріуполі, про відшкодування моральної шкоди завданою смертю за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 листопада 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

07 серпня 2015 року ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі ПАТ «ММК імені Ілліча»), третя особа Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Маріуполі, та просила стягнути з відповідача на її користь та користь сина у відшкодування моральної шкоди 400 000грн., по 200000грн. кожному, а також витрати на правову допомогу в розмірі 2436грн.

В обґрунтування вимог посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 приблизно о 10 годині 30 хвилин її чоловік ОСОБА_5 під час роботи в ПАТ «ММК імені Ілліча» загинув в наслідок закритої тупої травми живота з розривом правої долі печінки, що ускладнилася кровотечею в черевну порожнину, яка виникла в результаті падіння з висоти під час виконання роботи на підприємстві відповідача. У зв'язку із загибеллю чоловіка їй та її неповнолітній дитині завдана моральна шкода, яка виражається в глибоких душевних стражданнях, обумовлених психоемоційним потрясінням, викликаним загибеллю близької людини, яке вона з сином відчуває дотепер і не може відновити душевну рівновагу. Втрата чоловіка позбавила її та сина піклування, на яке вони розраховували, призвела до відчаю та болю, втрати нормальних життєвих зв'язків, змінила образ та спосіб їх життя.

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 листопада 2015 року позов ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 до ПАТ «ММК імені Ілліча», третя особа Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Маріуполі про відшкодування моральної шкоди завданою смертю задоволено частково.

Стягнуто з відповідача у відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_2 120 000 грн. та на користь ОСОБА_3 120 000 грн.

Також стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_2 у відшкодування витрат на правову допомогу 2436,00 грн. та в дохід держави судовий збір 487,20 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ПАТ «ММК імені Ілліча», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі просить рішення суду змінити, зменшити розмір стягнення моральної шкоди до 50 000грн кожному та розмір відшкодування витрат на правову допомогу до пропорційно задоволеним вимогам.

Позивачка ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, її представник ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином шляхом направлення телефонограми, що підтверджується долученим до справи витягом із журналу телефонограм. Позивачка подавала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутності її представника, просила рішення суду залишити без зміни.

Представник третьої особи - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Маріуполі в судове засідання також не з'явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується витягом із журналу телефонограм, про причини неявки суду не повідомив, ніяких заяв не подав.

Тому, виходячи з положень ст.305 ЦПК України, враховуючи те, що зазначені особи були своєчасно належним чином повідомленні про час та місце судового засідання, їх явка в апеляційний суд не є обов'язковою, колегія суддів розглянула справу у відсутності позивачки, її представника та представника третьої особи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ «ММК імені Ілліча» Томашкова О.О., який доводи апеляційної скарги підтримав, просив скаргу задовольнити, рішення суду змінити, зменшити розмір стягнення моральної шкоди до 50 000грн кожному та зменшити розмір відшкодування витрат на правову допомогу пропорційно задоволеним вимогам, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно з частинами 1,3 ст.309 ЦПК України підставами для скасування або зміни рішення суду є, зокрема, порушення або неправильне застосування норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення суду, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що позивачка є дружиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9), який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.8).

Згідно із свідоцтвом про народження ОСОБА_5 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10).

З акту № 8/1 від 21.06.2015 року про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (форма Н-1), що стався ІНФОРМАЦІЯ_3. о 10 годині 30 хвилин в ПАТ «ММК імені Ілліча», вбачається, що смерть газорізальника 5 розряду ПАТ «ММК імені Ілліча» ОСОБА_5 настала від падіння потерпілого з висоти, в результаті чого останній отримав закриту тупу травму животу з розривом правої долі печінки, що ускладнилася кровотечею в черевну порожнину. Причинами настання нещасного випадку були: технічна - відсутність проектної документації на демонтаж обладнання дільниці з виробництва шлакоблоків; організаційна - порушення вимог безпеки під час демонтажу обладнання дільниці по виробництву шлакоблоків, яке полягало у виконання робіт по демонтажу обладнання без розробленої проектної документації, допуску до виконання робіт працівників за відсутності ПВР та наряду-допуску; допуск до роботи без навчання та перевірки знань з охорони праці, яке полягало у ведені робіт на висоті на час демонтажу обладнання дільниці по виробництву шлакоблоків без навчання працівників підприємства; незастосування засобів індивідуального захисту і як наслідок незастосування ременів безпеки через відсутність вказаного місця кріплення; невиконання посадових обов'язків в частині відсутності контролю за безпечною організацією та виконанням робіт з демонтажу обладнання, відсутності безпечної організації виконання робіт по демонтажу; незадовільне функціонування системи управління охороною праці, а саме не забезпечено безпечних умов праці на підприємстві, що призвело до організації та виконання робіт по демонтажу обладнання персоналом, який не мав навчання для організації та виконання робіт на висоті, до організації та виконання робіт з демонтажу обладнання без розробленої проектної документації, до виконання робіт ремонтним персоналом без проходження щорічної перевірки знань (а.с.23-33).

Відповідно до довідки, виданої КСН «селище Волонтерівка», від 16 липня 2015 року ОСОБА_3 проживає разом із матір'ю ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 та до смерті свого батька ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, знаходився на його утриманні (а.с.56-57).

З даних медичної картки амбулаторного хворого №35532 (532) вбачається, що до березня 2015 року ОСОБА_2 за медичною допомогою системно не зверталась. Записи лікаря-невропатолога від 25 березня 2015 року, 04 квітня 2015 року, 27 липня 2015 року свідчать про скарги ОСОБА_2 на головний біль, слабкість, тяжкість в області серця, запаморочення, підвищену втому. ОСОБА_2 перенесла психологічну травму після смерті чоловіка (а.с.62-63).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що чоловік позивачки та батько дитини загинув внаслідок діяльності пов'язаної з використанням відповідачем механізмів, що є джерелом підвищеної небезпеки, і суду не надано доказів, що нещасний випадок стався внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого. Констатуючи наявність факту заподіяння моральної шкоди, суд керувався критеріями загальнолюдських цінностей і виходив з того, що втрата дружиною та дитиною чоловіка та батька, який мешкав разом з ними, був їх годувальником та опорою, загинув за жахливих обставин, пов'язана з глибокими душевними стражданнями, що за законом підлягають компенсації, в тому числі й грішми.

З урахуванням конкретних обставин нещасного випадку, пов'язаного з виробництвом, внаслідок якого настала смерть ОСОБА_5, ступеню вини відповідача, який не забезпечив належних безпечних умов праці та контролю за їх дотриманням, враховуючи характер, глибину і тривалість моральних страждань позивачки з дитиною, а також приймаючи до уваги добросовісне ставлення відповідача до сім'ї загиблого, який виплатив вдові загиблого матеріальну допомогу, те, що профспілкою їй також виплачена матеріальна допомога на поховання, виходячи з принципів розумності, поміркованості та справедливості, суд першої інстанції дійшов до переконання, що з відповідача підлягає стягненню компенсація відшкодування моральної шкоди у грошовому вираженні на користь позивачки та дитини по 120 000грн. кожному.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитись, оскільки вони випливають з обставин справи, наявних у справі доказів та відповідають вимогам закону.

Загальні умови відшкодування моральної шкоди визначені статтею 23 ЦК України, згідно ч.ч.1-3 якої особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких ч.2 указаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 13 Закону України «Про охорону праці», передбачено, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місті в кожному структурному підрозділу умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Згідно положень ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Згідно з положеннями п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У справі, яка переглядається, установивши, що смерть працівника ПАТ «ММК імені Ілліча» ОСОБА_5 сталася внаслідок нещасного випадку, пов'язаного з виробництвом, під час виконання загиблим трудових обов'язків у робочий час, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про покладення на відповідача обов'язку відшкодувати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 моральну шкоду, завдану смертю їх чоловіка та батька.

Зазначені висновки суду відповідають установленим обставинам справи та нормам матеріального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд неправильно не прийняв до уваги заперечення відповідача щодо наявності вини потерпілого у незбереженні свого життя у зв'язку з настанням цього нещасного випадку, що суд неправильно прийняв до уваги акт форми Н-5 як доказ відсутності вини потерпілого у настанні нещасного випадку та його наслідків без всебічного, повного і об'єктивного розгляду у судовому засіданні всіх обставин справи у сукупності, залишив без уваги, що висновки Акту форми Н-5 щодо нелегітимності комісії з перевірки знань з охорони праці, яку проходив у тому числі і газорізальник ОСОБА_5 не є вірними, колегія суддів вважає безпідставними. Так, як вбачається зі змісту акту проведення спеціального розслідування форми Н-5 від 19.06.2015 року та акту №8/1 форми Н-1 про нещасний випадок на виробництві, затвердженого заступником начальника територіального управління Держгірпромнагляду 21.06.2015 року (а.с.11-22,23-33) загиблий газорізальник ОСОБА_5 проводив роботи по демонтажу обладнання на висоті 5,9 метрів під безпосереднім керівництвом в.о.майстра ОСОБА_7, який приймав рішення та давав вказівки які роботи та в якій послідовності виконувати. Ні в акті форми Н-5, ні в акті форми Н-1 не встановлено вини загиблого у настанні нещасного випадку на виробництві та не встановлено в його діях будь-яких порушень при виконанні робіт з демонтажу. Та обставина, що він при виконанні робіт на висоті не застосовував ременів безпеки не є винною загиблого, оскільки, як встановила комісія в ході розслідування нещасного випадку, такі заходи не приймались через відсутність на площадці місця кріплення ременів безпеки. У встановленому порядку Акт Н-5 та Акт Н-1 не оскаржені та не визнані незаконними, що в судовому засіданні підтвердив представник відповідача, тому судом першої інстанції вірно дані акти прийняті доказом у справі щодо обставин та причин настання нещасного випадку із ОСОБА_5 Окрема думка членів комісії, на яку посилається відповідач, не спростовує висновків комісії, наведених в актах Н-5 та Н-1, тому не є належним доказом по справі. Будь-яких інших доказів на спростування встановлених в актах Н-1 та Н-5 обставин і причин нещасного випадку, внаслідок якого загинув ОСОБА_5, суду не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд неправильно не прийняв до уваги, що загиблий не виконував роботу на висоті у зв'язку з тим, що майданчик для обслуговування бункеру мав огорожу висотою 1000 мм. за наявності якої роботи, що виконуються з майданчику, не є роботами на висоті, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки вони ніякими доказами не підтверджені та спростовуються змістом актів форми Н-5 та форми Н-1, згідно яких огорожа, що знаходилась на майданчику бункера, демонтаж якого проводився загиблим на висоті 5,9 метрів, за усним розпорядженням в.о.майстра - безпосереднього керівника виконанням цих робіт, була зрізана та на майданчику були відсутні кріплення для застосування ременів безпеки.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що, приступаючи до виконання роботи по демонтажу бункеру, розташованого на висоті 5,900 м., газорізальник ОСОБА_5 мав усвідомлювати, що ці роботи виконуються на підставі та відповідно до ПВР, наряду-допуску, який включає всі засоби безпеки при виконанні робіт на висоті, а також ремонтним персоналом, що пройшов спеціальне навчання та перевірку отриманих знань з охорони праці при виконанні робіт на висоті, однак, він сам спеціального навчання не проходив, досвіду з виконання робіт на висоті не мав, з нарядом-допуском на виконання цих робіт не ознайомлювався та не підписував, правильність висновків суду не спростовує, а навпаки, підтверджує наявність вини службових осіб підприємства відповідача, які за таких обставин доручили загиблому виконувати роботи по демонтажу бункера на висоті та не забезпечили безпечне виконання ним цих робіт. Крім того, як вбачається зі змісту рішення, суд врахував конкретні обставини настання нещасного випадку і зменшив розмір відшкодування моральної шкоди з 200000грн. до 120000грн. кожному.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що суду були надані медичні документи щодо погіршення стану здоров'я позивачки ОСОБА_2, а щодо дитини таких документів не надано, тому розмір відшкодування моральної шкоди дитині повинен бути визначений меншим ніж позивачці, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки, як вбачається зі справи син загиблого ОСОБА_3 проживав разом із батьком, перебував на його утриманні, є малолітньою особою, втратив не тільки батька годувальника, але й батьківську опіку, турботу, підтримку, можливість спілкування з батьком та надію на його підтримку в майбутньому, залишившись зростати сиротою, що свідчить не тільки про глибину душевних страждань дитини, але й про невідворотність такої втрати.

Як вбачається зі змісту рішення, що при визначені розміру відшкодування моральної шкоди, судом першої інстанції враховані конкретні обставини нещасного випадку, пов'язаного з виробництвом, внаслідок якого настала смерть ОСОБА_5, ступень вини відповідача, характер, глибину і тривалість моральних страждань позивача з дитиною, добросовісне ставлення відповідача до сім'ї загиблого, який виплатив вдові загиблого матеріальну допомогу, що профспілкою їй також виплачена матеріальна допомога на поховання, та, виходячи з принципів розумності, поміркованості і справедливості, суд визначив розмір компенсації моральної шкоди у грошовому вираженні на користь позивача та дитини по 120 000грн. кожному, у зв'язку з чим позов задовольнив частково, хоча позивач просила відшкодувати моральну шкоду кожному по 200 000грн. Тобто, судом враховані всі обставини, що мають значення для справи, при визначені розміру компенсації моральної шкоди. Свій висновок суд достатньо повно та мотивовано обґрунтував.

В апеляційній скарзі та в судовому засіданні апеляційного суду представником відповідача не наведено ніяких нових обставин та не надано нових доказів, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків суду першої інстанції, і давали б апеляційному суду провести переоцінку обставин та доказів, зроблену судом першої інстанції при вирішенні позову про відшкодування моральної шкоди.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність цих висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що висновки суду не відповідають обставинам справи та що суд допустив порушення чи неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні позову про відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для втручання у рішення суду першої інстанції в частині відшкодування моральної шкоди та зменшення визначеного судом розміру компенсації моральної шкоди.

Разом з тим, колегія суддів вважає такими, що заслуговують увагу доводи апеляційної скарги щодо вирішення питання про відшкодування позивачу витрат на правову допомогу.

Як вбачається зі справи, суд позов про відшкодування моральної шкоди задовольнив частково.

Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно задоволених вимог.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наведених в пунктах 36,47,48 постанови від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (з наступними змінами та доповненнями), в разі часткового задоволення позову застосовується вимога пропорційності присудження судових витрат. При цьому, якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволені позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Заявлений ОСОБА_2 позов про відшкодування моральної шкоди відноситься до немайнових вимог. Між тим, позивачем було визначено розмір компенсації моральної шкоди у грошовому виражені в сумі 400 000грн. Суд першої інстанції позов задовольнив частково, стягнув з відповідача на користь позивача та дитини по 120 000грн. кожному, а всього 240 000грн., що становить 60% від заявленої суми.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру (а.с.35) за дання правової допомоги позивач сплатила адвокату 2436грн. Дана сума витрат на правову допомогу відповідно до акту прийому-передачі виконаних робіт (а.с.34) визначена в межах граничних розмірів відшкодування, визначених у встановленому порядку, за 5 годин роботи адвоката.

Пропорційно до задоволених вимог сума відшкодування витрат на правову допомогу за рахунок відповідача складає 1461,60грн. (2436грн.Х60%). Тому саме ця сума витрат на правову допомогу у відповідності з ч.1 ст.88 ЦПК України у зв'язку з частковим задоволенням позову підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Однак, вирішуючи питання про відшкодування позивачу витрат на правову допомогу за рахунок відповідача, суд першої інстанції не звернув уваги на вимоги закону щодо пропорційності відшкодування судових витрат. У зв'язку з цим рішення суду в частині відшкодування витрат на правову допомогу підлягає зміні на підставі ст.309 ЦПК України, оскільки в цій частині рішення суду не відповідає вимогам процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про відшкодування витрат на правову допомогу.

З урахуванням наведеного апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.307,308,309,313,314 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» задовольнити частково.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 листопада 2015 року в частині відшкодування витрат на правову допомогу змінити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» на користь ОСОБА_2 у відшкодування витрат на правову допомогу 1461 (одна тисяча чотириста шістдесят одна) гривень 60 копійок.

В решті частини рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий : Сорока Г.П.

Судді: Принцевська В.П.

Супрун М.Ю.