Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 332/3987/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Синєльнік Р.В.
№ провадження 22-ц778/254/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2016 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізькій області у складі:

головуючого Гончар М. С.,

суддів Стрелець Л.Г.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 жовтня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року ПАТ «Запорізький завод феросплавів» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

В обґрунтування позову зазначало, що відповідач ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1, що входить у житловий фонд (перебуває на балансі) у ПАТ «Запорізький феросплавний завод».

Згідно довідки № 350 від 30.07.2015 року у зазначеній квартирі зареєстрована відповідач ОСОБА_4

Зазначає, що станом на 01.07.2015 року за період з червня 2011 року по червень 2015 року оплата за житлово-комунальні послуги, спожиті відповідачами здійснювалась частково, у звязку з чим утворилась заборгованість в сумі 3 884 грн. 39 коп.

Відповідачі в добровільному порядку заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг не сплачують.

Посилаючись на зазначені обставини, просило суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг у розмірі 3 884 грн. 39 коп. та судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 жовтня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги у розмірі 3 884 грн. 39 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 117 грн. 30 коп. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду скасувати і прийняти нове рішенням, яким задовольнити позовні вимоги у частковому розмірі в сумі 1 497 грн. 07 коп.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно статті 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

У відповідності до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольнивши позовні вимоги ПАТ»Запорізький завод феросплавів», суд виходив з того, що позивачем доведено наявність заборгованості у ОСОБА_3, ОСОБА_4 за житлово-комунальні послуги за період з червня 2009 року по червень 2015 року в сумі 3 884,39 грн., а підстави для застосування строку позовної давності відсутні.

Основні доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 полягають в незгоді з висновком суду першої інстанції щодо не застосування судом строку позовної давності, про збіг якого відповідач ОСОБА_3 заявив під час розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_3 вважає, що заборгованість стягнуто за межами строку позовної давності, посилаючись на те, що 1261,22 грн. заборгованість за 2011 року, а заборгованість, яка утворилась з січня по серпень 2012 року складає 1494,07 грн., яку і повинен був стягнути суд.

Такі доводи апеляційних скарг не знайшли підтвердження при апеляційному розгляді справи.

Статтею 64 ЖК України передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Згідно статей 67,68 ЖК України наймачі (власники) квартир зобов'язані своєчасно, не пізніше 10-го числа наступного місяця вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять і послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила ( ст. 261 ЦК України).

Згідно ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Частиною 3 статті 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 4 статті 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що у відповідності до вимог статей 257,264 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а її перебіг переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

З матеріалів справи, зокрема з розрахунку заборгованості ( а.с.6-8) вбачається, що заборгованість за житлово-комунальні послуги у відповідачів виникла за період з червня 2011 року по червень 2015 року. Проте заборгованість виникла з причин не повної сплати нарахованих витрат за житлово-комунальні послуги. Так з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачами частково сплачувались кошти за житлово-комунальні послуги, зокрема у 2011 року сплачено 424,55 грн., у 2012 році сплачено 2138,04 грн., у 2013 року сплачено1684,14 грн., у 2014 році сплачено 3620,00 грн., у 2015 році сплачено 3100,00 грн., тобто частково сплачувались витрати за житлово-комунальні послуги, що свідчить про визнання відповідачами свого боргу.

Таким чином, станом на день подачі позову 31.08.2015 року, з огляду на приписи ст. 264 ЦК України, строк позовної давності щодо стягнення заборгованості, яка виникла за період червень 2011 року серпень 2012 року не сплив.

Крім того, з матеріалів справи видно, що позивач раніше звертався до суду з заявою про видачу судового наказу щодо стягнення цієї заборгованості, проте ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08.07.2014 року судовий наказ було скасовано. Зазначене також свідчить про переривання строку позовної давності (а. с. 9-16).

Тому суд дійшов вірного висновку щодо відсутності підстав для застосування строку позовної давності.

Із апеляційної скарги вбачається, що інші доводи скарги не мають належного обґрунтування у чому полягає порушення вимог матеріального і процесуального права, а тому не дають підстав для висновку щодо незаконності чи неправильності оскаржуваного судового рішення. За таких обставин судова колегія вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

В засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_3 надав копію свідоцтва про смерть ОСОБА_4, яка померла 05 грудня 2015 року, тобто після ухвалення оскаржуваного рішення суду ( 26.10.2015 року). Проте вказана обставина не впливає на правильність висновків суду першої інстанції про солідарне стягнення суми заборгованості, але повинна бути врахована при виконанні судового рішення.

Керуючись ст.ст. 307,308 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 жовтня 2015 року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: