АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

30 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого - судді Кирилюк Г.М.

суддів: Музичко С.Г., Рейнарт І.М.

при секретарі Ломанову Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа: ОСОБА_2 про визнання кредитного договору, договору поруки та іпотечного договору припиненими, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27 квітня 2016 року,

встановила:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суд з вказаним позовом, в якому просив визнати припиненими: договір про відкриття кредитної лінії № 360-07-Ил від 23.05.2007 року, укладений між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - «ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит»), та додаткові угоди до нього; договір поруки № 360-07-П від 23.05.2007 року, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Банк «Фінанси та кредит», та додаткові угоди до нього; іпотечний договір від 23.05.2007 року, укладений між ним та ТОВ «Банк «Фінансм та Кредит», та додаткові угоди до нього.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 квітня 2016 року вказану позовну заяву повернуто позивачу для подання до належного суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, що регулюють підсудність справ, просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27 квітня 2016 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Свої доводи мотивує тим, що позовну заяву було подано не з приводу нерухомого майна, не з приводу звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави, а із договірних відносин. Крім того, вимога про визнання іпотечного договору припиненим є похідною від вимоги про визнання припиненим кредитного договору, в забезпечення зобов'язань за яким укладався договір іпотеки. До вимоги про визнання припиненим кредитного договору застосовуються правила загальної підсудності, встановлені ст.109 ЦПК України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постановленої ухвали в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Вирішуючи питання про повернення позову, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір не підсудний Шевченківському районному суду м. Києва.

Вказаний висновок суду першої інстанції є правильним.

Відповідно до ч.1 ст.114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Згідно роз'яснень, які містяться в п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні позовів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року, правила статті 114 ЦПК про виключну підсудність застосовуються до позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (наприклад, звернення стягнення на нерухоме майно, передане в заставу іпотечне майно, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, визнання договору іпотеки недійсним тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 190 ЦК України майном, як особливим об'єктом, вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки, а відповідно до ч. 2 зазначеної статті майнові права визнаються речовими правами.

При визначенні підсудності не повинно допускатись звуження визначеного ч. 1 ст.114 ЦПК України критерію віднесення позовів до виключної підсудності шляхом обмеження його визначенням лише предмета (об'єкта) позову, оскільки в такому випадку втрачається сама можливість чіткого застосування правил виключної підсудності за позовами, що виникають з приводу нерухомого майна.

Правила виключної підсудності стосуються позовів щодо будь-яких вимог, пов'язаних з правом особи на нерухоме майно, у тому числі і з приводу припинення договору іпотеки, предметом якого є нерухоме майно - земельна ділянка, розташована за адресою: м. Київ, вул. Лермонтова, 19-а.

Недотримання правил підсудності тягне за собою повернення заяви позивачеві, про що суд постановляє відповідну ухвалу.

Відповідно до ч. 5 ст. 121 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до належного суду.

Згідно п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Оскаржувана ухвала є законною і обґрунтованою, постановленою з дотриманням норм процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України колегія суддів

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/9608/2016

Головуючий в суді першої інстанції: Волошин В.О.

Доповідач в суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.