ухвала

іменем україни

30 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Дьоміної О.О., Демяносова М.В., Маляренка А.В., Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна», ОСОБА_7 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з указаним позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що 17 жовтня 2014 року у м. Дніпропетровську на перехресті вулиць Панікахи та Запорізьке шосе, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Peugeot, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_8, що належить ОСОБА_6 та автомобіля ВАЗ 21043, державний номерний знак НОМЕР_2 з причепом ПВА-2, державний номерний знак НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_7 Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2014 року ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_7 застрахована Публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Країна» (далі - ПАТ «СК «Країна»), згідно з полісами НОМЕР_7 (забезпечений транспортний засіб - ВАЗ 21043 державний номерний знак НОМЕР_2) та НОМЕР_6 (забезпечений транспортний засіб - причіп ПВА-2 державний номерний знак НОМЕР_3), ліміт відповідальності, за шкоду спричинену майну, згідно з умовами договору, складає 50 000 грн.

Дорожньо-транспортна пригода сталася в період дії вказаних полісів, тому на виконання вимог ст. ст. 33, 33-1, 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач повідомив страхову компанію про настання страхового випадку та надав усі документи.

28 листопада 2014 року позивачем було надано заяву на виплату страхового відшкодування.

Згідно з висновком експерта від 09 грудня 2014 року № 0912/14/14 розмір матеріальної шкоди завданий Peugeot, державний номерний знак НОМЕР_4 складає 30 560,69 грн та втрата товарної вартості автомобіля - 1 384,45 грн.

09 лютого 2015 року ПАТ «СК «Країна» виплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі 15 477,42 грн, однак виплаченої суми не вистачило для ремонту автомобіля.

Позивачем було замовлено додатковий висновок автотоварознавчого дослідження від 18 березня 2015 року № 1903/15/15 та перераховано суму збитку, яка склала 45 729,96 грн та втрата товарної вартості автомобіля - 2 497,03 грн.

03 лютого та 31 березня 2015 року позивачем на адресу страхової компанії було надіслано заяви з проханням доплати страхового відшкодування, однак страхова компанія не здійснила доплату страхового відшкодування в зв'язку з чим позивач просив суд стягнути зі страхової компанії 30 252,54 грн (45 729,96 грн - 15 477,42 грн = 30 252,54 грн)

Окрім того, позивачу було спричинено моральну шкоду, яку він оцінив в 7 000 грн та просив стягнути з ОСОБА_7, а також витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 1 300 грн та втрату товарної вартості транспортного засобу в розмірі 2 497,03 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2015 року з урахуванням ухвал того ж суду від 05 серпня 2015 року та від 04 листопада 2015 року про виправлення описки, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна», ОСОБА_7 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригодизадоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на користь ОСОБА_6 страхове відшкодування в розмірі 30 252,54 грн та судові витрати в розмірі 302,52.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 матеріальні збитки в розмірі 3 797,03 грн, моральну шкоду в розмірі 500 грн та судові витрати 137,97 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «СК «Країна»просить скасувати судові рішення у частині вимог до страхової компанії та ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову до ПАТ «СК «Країна», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги частково та стягуючи зі страхової компанії страхове відшкодування, суди попередніх інстанцій виходили з того, що винними діями ОСОБА_7 пов'язаними з використанням джерела підвищеної небезпеки позивачу було завдано матеріальної шкоди та прямих збитків, які підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи, а оскільки транспортний засіб застраховано ПАТ «СК «Країна» з лімітом відповідальності, за шкоду спричинену майну згідно з умовами Закону, у розмірі 50 000 грн, з ПАТ «СК «Країна» підлягає стягненню страхове відшкодування в розмірі 30 252, 54 грн, що не перевищує розміру ліміту відповідальності страхової компанії.

Проте з таким висновком апеляційного суду повністю погодитись не можна.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Таким вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Як установлено судами попередніх інстанцій, 17 жовтня 2014 року у м. Дніпропетровську на перехресті вул. Панікахи та Запорізьке шосе, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Peugeot, державний номерний знак НОМЕР_4, під керуванням водія ОСОБА_8, що належить ОСОБА_6 та автомобіля ВАЗ 21043, державний номерний знак НОМЕР_2 з причепом ПВА-2, державний номерний знак НОМЕР_5, під керуванням водія ОСОБА_7 Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень.

19 листопада 2014 року постановою Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди.

На час вказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 мав страхові поліси ПАТ «СК «Країна»: НОМЕР_7 (забезпечений транспортний засіб ВАЗ 21043, державний номерний знак НОМЕР_2) та НОМЕР_6 (забезпечений транспортний засіб причіп ПВА-2, державний номерний знак НОМЕР_5), ліміт відповідальності, за шкоду спричинену майну, згідно з умовами Закону, складає 50 000 грн.

28 листопада 2014 року позивачем до страхової компанії було надано заяву на виплату страхового відшкодування.

Згідно з висновком експерта від 09 грудня 2014 року № 0912/14/14 розмір матеріальної шкоди завданий Peugeot, державний номерний знак НОМЕР_1 складає 30 560,69 грн та втрата товарної вартості автомобіля - 1 384,45 грн.

09 лютого 2015 року ПАТ «СК «Країна» виплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі 15 477,42 грн.

У березні 2015 року позивачем було додатково замовлено висновок автотоварознавчого дослідження від 18 березня 2015 року № 1903/15/15 та перераховано суму збитку, яка склала - 45 729,96 грн та втрата товарної вартості автомобіля - 2 497,03 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, за загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на вищенаведене сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов'язанні ним є страховик).

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Згідно з ст. 34 Закону № 1961-IV страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IVстраховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний:

у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна;

у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Так, апеляційний суд вищевикладеного не врахував, не взяв до уваги, що страхова компанія під час вирішення питання про виплату страхового відшкодування у першу чергу керується вимогами Закону № 1961-IV, не перевірив доводів апеляційної скарги щодо дотримання ПАТ СК «Країна» вимог Закону № 1961-IV про направлення представника страхової компанії для огляду транспортного засобу, визначення матеріального збитку на підставі звіту експерта автотоварознавця від 22 січня 2016 року № 10726, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Експертум АВЕ», який позивачем не оскаржено, та здійснено виплату страхового відшкодування виходячи з вартості матеріального збитку, визначеної у вказаному звіті.

Також, апеляційний суд не мотивував підстави для проведення повторної експертизи з визначення вартості матеріального збитку, не взяв до уваги, що звіт, про який зазначено позивачем (від 18 березня 2016 року) було складено через місяць після проведення виплати страхового відшкодування (09 лютого 2015 року), а тому такий звіт не міг бути врахованим страховою компанією під час розрахунку страхового відшкодування; не зазначив, у чому саме полягає порушення ПАТ «СК «Країна» вимог Закону № 1961-IV та дійшов передчасного висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог.

Оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм матеріального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені апеляційним судом, то ухвала цього суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий О.О. Дьоміна
Судді:М.В. Демяносов Ю.Г. Іваненко А.В. Маляренко О.М. Ситнік