Єдиний унікальний номер 741/71/16
Провадження № 2/741/105/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Носівка 04 березня 2016 року

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Киреєва О.В.,

з участю секретаря Жирка О.В.

та представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до територіальної громади с. Ганнівка в особі Ганнівської сільської ради Носівського району Чернігівської області про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, мотивуючи його тим, що 22 червня 2004 року померла його мати ОСОБА_3, після смерті якої відкрилася спадщина, яка складається із земельних ділянок загальною площею 3,9538 га, на які було виготовлено державний акт серії ІІІ-ЧН № 042400. Він (позивач) є єдиним спадкоємцем майна померлої. ОСОБА_2 стверджував, що його матір до смерті тяжко хворіла, він (позивач) протягом останнього року її життя постійно проживав разом із нею, а тому в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину після смерті останньої. Нотаріус відмовила йому (позивачу) у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки факт постійного проживання його (позивача) із спадкодавцем на момент смерті документально не підтверджується, а також в звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкові земельні ділянки.

ОСОБА_2 просив суд встановити факт постійного проживання разом із ОСОБА_3 на момент смерті останньої, а також визнати за ним право власності на земельні ділянки площею 3,9538 га, на які було виготовлено державний акт серії ІІІ-ЧН № 042400 та які належали померлій ОСОБА_3

В судове засідання позивач не зявився, представник позивача позовні вимоги підтримав з мотивів, які зазначені в позовній заяві, просив задовольнити.

Представник Ганнівської сільської ради Носівського району Чернігівської області в судове засідання не зявився, виконком сільради подав до суду довідку, в якій просив розгляд справи проводити без участі їх представника.

Відповідно до ч. 3 ст. 36 ЦПК України 12 лютого 2016 року судом було направлено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повідомлення про те, що в провадженні суду знаходиться ця справа, та розяснено їм право заявити про свою участь у цій справі. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не заявили про свою участь у зазначеній справі, а тому суд розглядає справу без їх участі.

Суд розглядає справу у відсутності позивача та представника відповідача.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтвердили, що добре знали сімю ОСОБА_3, яка була матірю позивача. На день смерті своєї матері ОСОБА_2 постійно проживав разом із нею в с. Степове Носівського району Чернігівської області по вул. Шевченка, 22, доглядав її та вів спільне господарство.

В звязку із неявкою 4 березня 2016 року в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

22 червня 2004 року померла ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 5).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а.с. 20) вбачається, що ОСОБА_8 за життя склала два заповіти.

З копії заповіту, посвідченого 10 серпня 1992 року в Ганнівській сільській раді Носівського району Чернігівської області, який зареєстрований за № 51 в реєстрі нотаріальних дій та за № 40223047 у Спадковому реєстрі, (а.с. 28) вбачається, що ОСОБА_3 усе своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося, заповіла ОСОБА_2, ОСОБА_9 та ОСОБА_10.

З копії заповіту, посвідченого 14 листопада 2002 року в Ганнівській сільській раді Носівського району Чернігівської області, який зареєстрований за № 6 в реєстрі нотаріальних дій та за № 40221363 у Спадковому реєстрі, (а.с. 29) вбачається, що ОСОБА_3 усе своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося, заповіла ОСОБА_2, ОСОБА_10 та ОСОБА_5.

Відповідно до ч. 2 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Таким чином, спадкування після смерті ОСОБА_3 здійснюється за заповітом, посвідченим 14 листопада 2002 року.

ОСОБА_2, ОСОБА_10 та ОСОБА_5, як особи, визначені у заповіті, мають право на спадкування після смерті ОСОБА_3

З повідомлення Носівської районної державної нотаріальної контори № 35/01-16 від 27 січня 2016 року (а.с. 18) та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а.с. 19), вбачається, що спадкова справа після померлої 22 червня 2004 року ОСОБА_3 не заводилася.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї.

Факт, який просить встановити позивач, підтверджується показаннями допитаних в судовому засіданні свідків та копією довідки Ганнівської сільської ради № 307 від 23 листопада 2015 року (а.с. 7).

З копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 5/02-31 від 4 січня 2016 року (а.с. 11) вбачається, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищезазначені земельні ділянки у звязку з тим, що ОСОБА_2 не звертався із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, а також в звязку з відсутністю документів, які б підтверджували факт постійного проживання ОСОБА_2 разом із ОСОБА_3 на момент її смерті, та правовстановлюючого документа на спадкове майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

В судовому засіданні встановлено, що на день смерті ОСОБА_3 проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією довідки виконавчого комітету Ганнівської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 307 від 26 листопада 2015 року (а.с. 8).

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Встановлення даного факту має для ОСОБА_2 юридичне значення, так як дозволяє йому реалізувати своє право на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_3

За таких обставин позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на земельні ділянки, суд виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 за життя набула право власності на земельні ділянки загальною площею 3,9538 га із земель колишнього КСП імені Давиденка, які розташовані на території Ганнівської сільської ради Носівського району Чернігівської області, на які на імя останньої був виданий державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧН № 042400, який був зареєстрований в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю за № 298 від 25 листопада 2002 року, що підтверджується повідомленням відділу Держгеокадастру у Носівському районі Чернігівської області від 25 грудня 2015 року (а.с. 9).

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем ОСОБА_3, який спадщину прийняв.

Відповідно до ч. 1 ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

Таким чином, ОСОБА_2 успадкував за заповітом після смерті ОСОБА_3 1/3 частину вищезазначених земельних ділянок.

24 травня 2007 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11 написали заяву, в якій зазначили, що вони, являючись спадкоємцями за заповітом після смерті ОСОБА_3, яка померла 22 червня 2004 року, спадщини не приймали, на неї не претендують і відмовляються від свої часток у спадщині на користь ОСОБА_2 Крім цього зазначили, що із заявою про продовження шестимісячного строку для прийняття спадщини звертатися не будуть, що підтверджується відповідною заявою (а.с. 30).

Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України (в редакції, яка діяла з 12 травня 2004 року) спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Суду не надано доказів того, що заява ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про відмову від прийняття спадщини на користь позивача у встановлений законом строк була подана до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, а тому 2/3 частини спадкового майна, в тому числі і земельних ділянок згідно державного акту серії ІІІ-ЧН № 042400, ОСОБА_2 спадкує за законом, як спадкоємець першої черги, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 6).

В судовому засіданні встановлено, що оригінал державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧН № 042400 втрачено, факт його втрати підтверджується оголошенням про втрату, яке було опубліковане у газеті «Носівські вісті» (а.с. 10).

Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Аналізуючи добуті й досліджені докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання права власності на спадкову земельну ділянку також підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 1216, 1218, 1223, 1225, 1261, 1268 ЦК України, ст. 125 ЗК України, ст.ст. 213, 215, 256 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на час відкриття спадщини постійно проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_3, яка померла 22 червня 2004 року.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на земельні ділянки загальною площею 3,9538 га із земель колишнього КСП імені Давиденка, які розташовані на території Ганнівської сільської ради Носівського району Чернігівської області та на які був виданий державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧН № 042400, зареєстрований в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю за № 298 від 25 листопада 2002 року, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, яка померла 22 червня 2004 року.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя О.В.Киреєв