Справа №473/459/16-ц 03.03.2016 03.03.2016 03.03.2016
Справа 473/459/16-ц
Провадження № 22 ц/784/629/16 Головуючий у 1-й інстанції Старжинська О.Є.
Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

3 березня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Мурлигіної О.Я.,

суддів: Козаченка В.І., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

за участю:

представника ДВС ОСОБА_2,

представника боржника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_4 ОСОБА_3

на ухвалу

Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 січня 2016 року, постановлену за поданням старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області про примусове проникнення до житла боржника,

В С Т А Н О В И Л А:

29 січня 2016 року старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області (далі - держвиконавець ВДВС Вознесенського МУЮ) звернувся до суду з поданням про примусове проникнення до житла ОСОБА_4, квартири АДРЕСА_1, який за рішенням суду повинен сплатити на користь ОСОБА_5 679498 грн. 92 коп.

Держвиконавець в поданні зазначав, що під час виконання рішення ним була направлена вимога боржнику забезпечити безперешкодний доступ йому, як посадовій особі та особам, залученим до проведення виконавчих дій, до квартири АДРЕСА_1 для перевірки його майнового стану. Боржник отримав відповідне повідомлення, але держвиконавця до приміщення не допустив. Всі вказані обставини є підставою для задоволення подання.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 січня 2016 року надано дозвіл старшому держвиконавцю ВДВС Вознесенського МУЮ ОСОБА_2 та особам, залученим до проведення виконавчих дій, на примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_4, вказаної квартири, для перевірки майнового стану боржника.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, про відмову в задоволенні подання. На його думку, підстав для задоволення подання не було, оскільки держвиконавцем не надано доказів про наявність майна боржника у вказаній квартирі; не враховано, що він не перешкоджав проведенню виконавчих дій; відсутні докази про належність житла боржникові та право користуватися ним; не враховано того, що він перед виконавчими діями просив про їх відкладення у звязку із хворобою. Також, не встановлено власника житла, який не повідомлений про виконавчі дії. Заявник стверджує, що суд не конкретизував осіб, залучених до проведення виконавчих дій, що свідчить про необґрунтованість ухвали. Також, судом не враховано, що державний виконавець виходив за адресою АДРЕСА_2, куди ніби-то не міг проникнути, а дозвіл надано на проникнення в квартиру по вул. Шевченка.

Держвиконавець, заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, просить залишити ухвалу суду без змін.

Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що постановою держвиконавця ВДВС Вознесенського МУЮ ОСОБА_2 від 1 вересня 2015 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом, виданим Вознесенським міськрайонним судом 10 серпня 2015 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 679498 грн. 92 коп. Боржника повідомлено про відкриття виконавчого провадження.

Під час виконання судового рішення, проведені дії по виявленню майна боржника та грошей на відкритому на його імя рахунку. Ні грошей, ні майна у боржника не виявлено.

Боржник зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_1. 30 вересня 2015 року державним виконавцем було здійснено вихід за цією адресою для встановлення знаходження майна ОСОБА_4 за цією адресою, на яке можливо звернути стягнення. Однак за повідомленням батька боржника, той за вказаною адресою фактично не проживає. Про вказані дії державним виконавцем складено акт (а.с. 34).

За особистим повідомленням боржника ОСОБА_4 від 26 листопада 2015 року, яке надано держвиконавцю, він проживає ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10).

Державний виконавець на 28 січня 2016 року призначив виконавчі дії, перевірку наявності майна за вказаним ОСОБА_4 місцем проживання. В свою чергу ОСОБА_4 26 січня 2016 року просив відкласти виконавчі дії, посилаючись на його хворобу (а.с. 23). Наступного дня йому була дана відповідь про відсутність підстав для відкладення виконавчих дій (а.с. 24). 28 січня 2016 року держвиконавець вийшов за вказаною адресою для виконання згаданих дій, однак ОСОБА_4 на місце проведення виконавчих дій не зявився. В той же день держвиконавець звернувся до суду з поданням про проникнення до житла.

Постановляючи ухвалу, суд посилаючись на вимоги ч.3 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 376 ч.1 ЦПК України дійшов висновку про наявність підстав для дачі дозволу на примусове проникнення до житла ОСОБА_4, оскільки це унеможливить приховування майна боржником та надасть можливість виконати рішення суду, забезпечивши права стягувача.

Однак, в повному обсязі з висновками суду погодитися не можна.

Як було зазначено, суд дійшов висновку про те, що квартира по вул. Шевченка є житлом боржника, спираючись на його особисті пояснення про право проживання в квартирі. Разом з тим, суд не звернув уваги на відсутність в поданні посилань на власників або користувачів цієї квартири, а також осіб, які там проживають та підстав, з яких зі слів ОСОБА_4, він набув право проживання в цієї квартирі. До подання не надано документів, на підставі яких можливо встановити відповідні обставини.

Не встановивши вказаного, суд не дослідив питання, повязані з інформуванням особи, якій належить на праві власності (користування) житло, про необхідність вчинення дій щодо майна, належного боржникові, для подальшого звернення стягнення на нього, а також питання повязаного з небажанням цієї особи виконувати відповідне розпорядження державного виконавця.

За такого колегія суддів вважає, що висновки суду про наявність підстав для задоволення подання державного виконавця, є передчасними і необґрунтованими.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвалу суду у відповідності до ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції на розгляд подання.

Керуючись ст.ст. 303, 312 , 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 січня 2016 року скасувати, а справу передати до суду першої інстанції для розгляду подання старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.Я.Мурлигіна

Судді: В.І. Козаченко

ОСОБА_6