Справа № 368/458/16-ц
Провадження № 2-о/368/20/16
Рішення

іменем України

"29" березня 2016 р. Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Іванюти Т.Є.

при секретарі Вареник О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кагарлику справу за заявою ОСОБА_1 заінтересована особа ОСОБА_2 про встановленя факту належності правовстановлюючих документів,-

встановив :

Заявниця звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що14.07.2015 р. померла ОСОБА_3, після її смерті залишилася спадщина до складу якої входить житловий будинок. За життя ОСОБА_3 склала заповіт, яким все своє майно залишила ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Однак оформити спадщину вона не може, так як у заповіті не правильно вказано її прізвище "Пліва", замість "Плєва", а тому просить встановити факт належності правовстановлюючого документа.

В судовому засіданні заявниця свою заяву підтримала, і суду пояснила, що вона народалсь в Германії, а тому свідоцтво про народження виписано на російській мові, де вказано прізвище "Плева". Але при оформленні заповіту спадкодавець вказала її прізвище "Пліва".

Зацікавлена особа ОСОБА_2 з заявою згідна.

Заслухавши пояснення заявниці, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 14.07.2015 р. померла ОСОБА_3

До складу спадщини, яка залишилась після ОСОБА_3 входить житловий будинок, що розташований за адресою Київська область, Кагарлицький район м. Кагарлик, вул. Пушкіна, 5

Згідно ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 -1265 цього Кодексу.

13.02.1996р. ОСОБА_3 був складений заповіт, посвідчений державним нотаріусом Кагарлицької районної державної нотаріальної контори ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 1 с-292.

Відповідно до вищезазначеного заповіту від 13.02.1996 р. ОСОБА_3, заповіла все її майно де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що за законом матиме право ОСОБА_1 та ОСОБА_2

З метою оформлення спадщини заявниця звернулася до Кагарлицької районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак, державний нотаріус відмовилась оформляти спадщину на підставі заповіту ОСОБА_3 від 13.02.1996 р., оскільки в заповіті невірно вказано прізвище заявниці. Зокрема, в заповіті вказано «Пліва», а в дійсності прізвище «Плєва». Після складання заповіту 19.05.1998 р. заявниця одружилась та змінила прізвище «Плєва» на прізвище «Пасько».

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім»я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про' народження або в паспорті.

Згідно ст. 257 Цивільного процесуального кодексу України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 р. «Про, судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.273 ЦПК факту належності правовстановлюючих, документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала. документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або, ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Виправлення помилки є неможливим шляхом складання нового заповіту, оскільки ОСОБА_3 вже померла.

Вказане стверджується копією паспорта заявниці, копіями свідоцтв про народження, про одруження, про смерть, копією заповіту.

А тому суд вважає доведеним факт належності заявниці заповіту складеного ОСОБА_3

Враховуючи викладене, керуючись ст. 209,212,213,214,215,218,256 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву задоволити.

Встановити факт належності ОСОБА_1 заповіту від 13.02.1996 року складеного ОСОБА_3 та посвідченого державним нотаріусом Кагарлицької державної нотаріальної контори ОСОБА_4 та зареєстрованого в реєстрі за №1с-292.

Рішення суду набуває законної сили відповідно до ст.. 223 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області протягом 10 днів.

Суддя: Т. Є. Іванюта