Справа № 545/2446/15-ц
Провадження № 2/545/64/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2016 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Потетій А.Г.

при секретарі Ісай М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Полтава цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору : орган опіки та піклування в особі Полтавської районної державної адміністрації, Національний Банк України, про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що 18 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 1601/0408/88-055, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 25 000.00 дол.США з розрахунку 11,9 % річних за користування кредитом на строк з 18.04.2008 року по 18.04.2018 року.

25. 05. 2012 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, Відкрите акціонерне товариство «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ВАТ -Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ВАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами (зареєстрований за №1306,1307 від 25 травня 2012 року приватним нотаріусом Шевченко Д.Г.).

Таким чином, керуючись Договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, АТ «Дельта Банк» набуло статус Нового кредитора згідно ст.ст. 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України та відповідно всіх процесуальних прав та обов'язків Нового Кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, відповідно до вище вказаного договору про передачу активів та кредитних зобов'язань АТ «Дельта Банк» набув права вимоги по даному кредитному договору .

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Договором кредиту № 1601/0408/88-055 від 18.04.2008 року іпотекодавець ОСОБА_2 за договором іпотеки № б/н від 18.04.2008 року передала в іпотеку нерухоме майно:

Житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,та належні до нього відповідні будівлі та споруди. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на підставі договору дарування ,посвідченого Полтавською районною державною нотаріальною конторою 10.10.2007 року за р.№2 1342,та зареєстрованого КП «Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району» 15 жовтня 2007 року під номером 216,реєстраційний номер 20457402.

Земельна ділянка,яка належить на праві власності,що підтверджується Державним актом серії НОМЕР_2,виданого Відділом земельних ресурсів у Полтавській області 13 лютого 2008 року на підставі рішення 14 сесії 5 скликання Терешківської сільської ради від 23.01.2008 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право власності на землю за № НОМЕР_3,кадастровий № НОМЕР_4.

Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору. Однак зобов'язання не виконані, у зв'язку з чим, станом на 28.07.2015 року за Відповідачем наявна заборгованість у сумі: 487 613 41 грн. з яких: тіло кредиту-461876,44 грн.; відсотки - 25736,97 грн.;

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На підставі ст.ст. 509, 526 ЦК України новий кредитор ПАТ «Дельта банк» має право вимагати виконання зобов'язання на свою користь.

В рахунок виконання основного зобов'язання Позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття (передачі) предмету іпотеки у власність згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі у порядку, передбаченому ст.ст. 36, 37 ЗУ «Про іпотеку».

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «ДЕЛЬТА БАНК», далі - АТ -ДЕЛЬТА БАНК», . МФО 380236, місцезнаходження: вул. Щорса, 36-Б, м. Київ, 01133.

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «ДЕЛЬТА БАНК» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова Владислава Володимировича.

Тимчасову адміністрацію в АТ «ДЕЛЬТА БАНК» запроваджено строком на три місяці з 03.03.2015 по 02.06.2015 включно. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 08.04.2015 № 71 "Про внесення змін до рішення виконавчої дирекції Фонду від 02.03.2015р. №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», яким тимчасову адміністрацію в АТ "Дельта Банк" запроваджено строком на шість місяців з 03.03.2015р. по 02.09.2015р. включно. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», надалі за текстом - Закон, встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю, прохав задовольнити його з наведених у ньому підстав, та надав пояснення, аналогічні писмовим поясненням, які містяться в матеріалах справи (а.с. 152-154,221-222,246-250 том1).

В останніх письмових поясненнях, які представник позивача підтримав в судовому засіданні, посилаються на те, що 25.05.2012 року між ВАТ «Сведбанк» (правонаступник - ПАТ «Сведбанк») та АТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-гіродажу прав вимоги, відповідно до якого АТ «Дельта Банк» набув права вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

До суду надано нотаріально завірений витяг з договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 року, укладений між ПАТ «Сведбанк» та АТ «Дельта Банк», а також виписку з акту приймання-передачі прав вимоги до договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 року, який підтверджує факт того, що ПАТ «Сведбанк» відступив права вимоги за кредитним договором № 1601/0408/88-055, a AT «Дельта Банк» набув процесуальних прав та обов'язків, а відповідно статус Нового Кредитора згідно ст. 512-517 ЦК України.

Частинами 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути змінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відстуилення права вимоги).

Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України, зміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором, що також зазначено в ст. 24 ЗУ «Про іпотеку». Тобто, кредитор не зобов'язаний повідомляти письмово про зміну кредитора в зобов'язанні.

Таким чином, AT «Дельта Банк» доведено факт набуття прав вимоги за даним кредитним договором.

Що стосується неповнолітньої дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживає за адресою місця знаходження предмету іпотеки, вказали на те, що відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5, зокрема на п. 44, згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ "Про охорону дитинства"батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

Під час укладення іпотечного договору, ОСОБА_2 надавала заяву приватному нотаріусу Полтавського районного нотаріального округу Москівцю Володимиру Андрійовичу від 18.04.2008 року, в якій Позичальниця стверджує, що переданий в іпотеку житловий будинок і земельна ділянка, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 належить їй на праві особистої власності. В результаті укладення іпотечного договору житлові права її сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 порушені не будуть, так як він проживає разом з Відповідачкою, за АДРЕСА_2

Тобто на момент укладення іпотечного договору неповнолітня дитина - ОСОБА_6, не мала права власності та/або користування належним на праві власності будинком ОСОБА_2, який є предметом іпотеки.

Відповідач надала до суду довідку від виконавчого комітету Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 21.03.2013 року, в якій зазначено, що на території Терешківської сільської ради домоволодіння чи будь-якого іншого об'єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 не значиться. Такого об'єкту не було, як станом на квітень 2008 року, так і на даний час. Відповідно АДРЕСА_2 є неіснуючою.

Окрім заяви від 18.04.2008 року, яку надала Відповідач приватному нотаріусу, остання також неодноразово зверталася до Банку за відповідними заявами, де фігурувала саме адреса АДРЕСА_2 (заява від 08.02.2010 року та заява від 20.08.2010 року). Також, є довідка виконавчого комітету Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 09.04.2008 року, яка взагалі суперечить тій, що надала Відповідач до суду, оскільки містить інформацію про те, що за адресою АДРЕСА_1 ніхто не зареєстрований, а за адресою АДРЕСА_2 зареєстрована сама Відповідач.

Тобто, надана Відповідачем довідка не є належним доказом, а дії Відповідача є такими, що спрямовані ввести в оману суд.

Пунктом 4 Іпотечного договору передбачено, що Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю. на праві власності та до укладення цього Договору ні Предметі іпотеки, ні будь-яку його частину нікому будь-яким способом не відчужено, не передано в оренду, найм, користування на будь-яких інших підставах, не передано в іпотеку іншим особам, він не є предметом судового спору і не перебуває під забороною (арештом), треті особи не мають на нього будь-яких прав, в тому числі прав вимог, що підлягають державній реєстрації відповідно до чинного законодавства України.

Пунктом 9.1 Іпотечного договору, передбачений обов'язок Іпотекодавця не відчужувати Предмет іпотеки, будь-яку його частину, не передавати його в оренду, найом, користування на будь- яких інших підставах іншим особам без попередньої письмової згоди Іпотекодержателя.

Згідно п. 5.11 Договору про внесення змін та доповнень № 4 до кредитного договору № 1601/0408/88-055 від 18.04.2008 року, позичальник зобов'язується не допускати протягом дії цього договору не допускати випадків набуття дитиною права власності або користування щодо Об'єкту нерухомості. Якщо протягом дії цього договору дитина набуває право користування щодо Об'єкту нерухомості, Позичальник зобов'язується протягом 20 календарних днів з дня настання такого факту отримати згоду органу опіки та піклування на вчинення щодо Об'єкту нерухомості, як предмету іпотеки, будь-яких дій, передбачених законодавством та іпотечним договором, зазначеним у п. 2.1 цього Договору, а також протягом зазначеного строку надати оригінал такої згоди до Банку.

Згідно п. 3 ч. 6 Закону України «Про іпотеку», Іпотекодавець зобов'язаний до укладення іпотечного договору попередити іпотекодержателя про всі відомі йому права та вимоги інших осіб на предмет іпотеки, в тому числі ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку. У разі порушення цього обов'язку іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання та відшкодування іпотекодавцем завданих збитків. Тобто обов'язок попередження про всі відомі права та вимоги інших осіб на предмет іпотеки у тому числі про права дітей, лежить саме на іпотекодавцях.

Відповідно до вищевикладеного, ОСОБА_2 зобов'язана була не допускати протягом дії цього договору випадків набуття дитиною права власності або користування щодо Об'єкту нерухомості. А у разі, якщо дитина набуває право користування щодо Об'єкту нерухомості, Позичальник зобов'язується отримати згоду органу опіки та піклування на вчинення щодо Об'єкту нерухомості, як предмету іпотеки, будь-яких дій, передбачених законодавством та іпотечним договором, проте Відповідачем такого дозволу отримано не було.

Відповідно, можна зробити висновки, щодо недобросовісної поведінки Іпотекодавця - ОСОБА_2, оскільки остання повинна була отримати згоду органів опіки та піклування при набутті права користування її неповнолітньою дитиною. Тобто дані дії дають підстави стверджувати, що Відповідач умисно надав право користування неповнолітній дитині, не отримавши відповідного дозволу на це та приховав цю інформацію від Банку, для здійснення перешкод для АТ «Дельта Банк» у захисті останнім своїх порушених прав та визнанні права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Як передбачено п. 1.4 Іпотечного договору, загальна вартість майна за згодою Сторін складає 275 074,00 грн.

АТ «Дельта Банк» виконано вимоги ст. 37-39 ЗУ «Про іпотеку» та здійснено оцінку предмету іпотеку та надано до суду відповідний звіт, відповідно до якого ринкова вартість предмету іпотеки становить станом на 15.04.2016 року - 379 973,00 грн.

За положеннями статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, у резолютивній частині рішення суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

За клопотанням Відповідача проводилася інша судова оціночно-будівельна експертиза визначення ринкової вартості майна, відповідно до якої станом на 04.07.2016 року визначено вартість предмету іпотеки в розмірі 518 000,00 грн.

З зазначеним висновком АТ «Дельта Банк» не погоджується та надавав до суду рецензію на Звіт про експертну оцінку, яка підтверджує належність як доказу наданого АТ «Дельта Банк» звіту, який відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна.

Таким чином, вважають що саме вартість, визначена станом на 15.04.2016 року - 379 973,00 грн., на підставі відповідного звіту про оцінку майна є належним доказом, тоді як вартість визначена в розмірі 518 000,00 грн. є значно завищеною та не підтверджена рецензією.

У зв'язку з неналежним виконання умов кредитного договором, станом на 28.07.2015 року за Відповідачем наявна заборгованість у сумі: 487 613 41 грн. з яких:тіло кредиту - 461 876,44 грн.; відсотки - 25 736,97 грн.;

Таким чином, вважають що позовні вимоги АТ «Дельта Банк» є обґрунтованими та доведеними.

Відповідач та її представник заперечували проти задоволення позову, прохали відмовити в наведених поясненнях та запереченнях, які надавались до суду під час розгляду справи ( а.с.81-86,200-204 том. №1, 11-15 том.№2).

Пояснили, що Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності нь предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, е предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими неегдками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Пункт 12.3. Іпотечного договору від 18.04.2008 р. в редакції зі змінами від 28.10.2010 р. передбачає можливість передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки виключно на підставі застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, передбаченого змістом іпотечного договору: правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки є зазначене в Іпотечному договорі застереження, яке за своїми правовими наслідками передбачає передачу Іпотекодержателеві права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання Основного зобов'язання.

Проте Позивач не надав жодного доказу неможливості реалізації свого права на реєстрацію права власності на Предмет іпотеки в позасудовому порядку на підставі відповідного застереження в Іпотечному договорі.

Позивач до власного позову не надав жодного доказу, що його право на визнання права власності за собою щодо Предмету іпотеки є порушеним та підлягає захисту саме у такий спосіб.

За змістом Іпотечного договору відсутній такий порядок звернення стягнення на Предмет іпотеки, як шляхом визнання в судовому порядку права власності на Предмет Іпотеки за Іпотекодержателем.

У п. 38 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (ст. 37 Закону України «Про іпотеку»), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст. 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно.

Дана правова позиція викладена і в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2015 р.

Звернули увагу суду також на вказівку в Іпотечному договорі за п. 12.3.1. такого Договору, що Предмет іпотеки набувається у власність Іпотекодержателя за ціною, що буде визначена на підставі висновку суб'єкта оціночної діяльності, якого визначає сам Іпотекодержатель, і у випадку перевищення вартості Предмету іпотеки, що вказана у висновку суб'єкта оціночної діяльності над розміром заборгованості Іпотекодавця за Основним зобов'язанням, Іпотекодержатель перераховує згідно з чинним законодавством різницю на поточний рахунок Іпотекодавця.

Зважаючи на те, що Банк вирішив визнавати право власності за собою на Предмет іпотеки в судовому порядку, відповідно правовстановлюючим документом, що посвідчуватиме право власності Банку на предмет іпотеки буде, у випадку задоволення відповідної вимоги, Рішення суду, то і вартість за якою набувається у власність Предмет іпотеки також має визначатися за Рішенням суду.

Оскільки за Іпотечним договором сторони узгодили конкретно визначений порядок визначення ціни на Предмет іпотеки у випадку її набуттяу власність Іпотекодержателем, то саме на останнього покладено обов'язок провести оцінку Предмету іпотеки та надати до суду відповідний висновок суб'єкта оціночної діяльності.

Даний доказ у справі є обов'язковим, оскільки вирішує питання і щодо відшкодування перевищення вартості предмету іпотеки над сумою заборгованості за основним зобов'язанням - за Кредитним договором.

Позивач такого документу до суду не надав, відповідно задоволення позову на підставі тих доказів, що є у справі являтиметься передчасним та неправомірним.

Також потребує додаткове пояснення з приводу звернення стягнення на Предмет іпотеки шляхом визнання права власності на такий предмет за Іпотекодержателем, як об'єкт, який: являється єдиним житлом Відповідача, що не було придбане за рахунок кредитних коштів та передане в забезпечення виконання зобов'язань по валютному кредиту є єдиним місцем проживання неповнолітньої особи, інваліда право на користування яким має така особа, як член сім! власника житла.

Згідно даних Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта №55162340, сформованої та виданої 15.03.2016 р. приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Панченковою О.Л. встановлено, що єдиним житлом ОСОБА_2 РНОКПП: НОМЕР_1 є житловий будинок з господарськими будівлями, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1. Право власності на вказане житло виникло у ОСОБА_2 10.10.2007 р. на підставі Договору дарування, ВЕХ/478556, зареєстровано в реєстрі за №2-1342.

Твердження Позивача, що у ОСОБА_2 є також у власності інше житло АДРЕСА_2 є таким що не підтверджене жодним належним доказом у справі. Інформація по даній адресі у справі визначена лише, як адреса реєстрації місця проживання Відповідача на час оформлення кредиту та передачі в іпотеку власного житла

Крім того, згідно довідки №318від 21.03.2016 р., виданої головою Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області, визначено, що на території Терешківської сільської ради об'єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2, ніколи не існувало, така адреса є неіснуючою.

Як пояснила сама ОСОБА_2 відомості щодо реєстрації її місця проживання за вказаною адресою були помилкою паспортиста, та які в подальшому були виправлені. При оформленні кредиту така інформація була достеменно відомою працівникам Позивача, які здійснювали виїзд за місцем її проживання неодноразово, в т.ч. і для оцінки майна

Згідно з п. 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України).

Таким чином, установлений вказаним Законом мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Із позовної заяви вбачається, що банк, звертаючись до суду, просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за іпотекодержателем.

Проте, у разі задоволення позову відбудеться примусовий перехід права власності до іпотекодержателя, оскільки право власності на іпотечне майно перейде до позивача з моменту набрання законної сили рішенням суду, що суперечитиме нормам Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до яких під час дії указаного Закону заборонено примусово відчужувати майно, надане в якості забезпечення валютних кредитів. З огляду на викладене не може бути реалізований такий спосіб захисту порушеного права, як звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього. Така правова позиція викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.09.2015 р.

Крім того, відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу1-

Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, як зазначено у частині шостій статті 203 ЦК України, у протилежному випадку такий правочин є недійсним

У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Згідно із частиною четвертою статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

У силу статті 32 ЦК України, статті 177 СК України та статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

За правилом частин першої та другої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей»держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень.

Отже, відсутність попередньої згоди органу опіки та піклування на здійснення будь-якого правочину стосовно нерухомого майна, право власності або користування яким мають діти, є підставою для визнання такого правочину недійсним.

Вважаю в даному випадку необхідно застосувати аналогію Закону до питання визнання права власності за Іпотекодержателем на предмет іпотеки право користування яким мають діти Іпотекодавця

За матеріалами справи встановлено, що за адресою Предмету іпотеки проживає та зареєстрована неповнолітня особа. Дане житло є єдиним місцем її проживання.

Позивач, подаючи до Суду позов про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за собою не ставить на вирішення питання щодо прав дитини на дане житло: ні питання про виселення, ні питання про надання іншого житла.

Крім того, в матеріалах справи відсутня згода органу опіки та піклування, що є стороною у справі на таке відчуження майна.

Норма ст. 1 ЦПК України визначає, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Натомість ПАТ «Дельта Банк» не довів, що його права порушені та підлягають захисту. Подаючи до суду позов Позивач не обґрунтував правомірність своїх вимог, не надав належні докази у справі для повного та всебічного її розгляду, не вирішив питання досудового врегулювання спору.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування в особі Полтавської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву в якій прохали провести розгляд справи без їх участі та прохали врахувати права дитини, а саме відмовити в задоволенні позову у разі відсутності у відповідачки альирнатьвного житла.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Національного Банку України в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву в якій прохали провести розгляд справи без їх участі та прохали позов задовольнити з наведених в ньому підстав.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 1601/0408/88-055, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 25 000.00 дол.США з розрахунку 11,9 % річних за користування кредитом на строк з 18.04.2008 року по 18.04.2018 року.

25. 05. 2012 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, Відкрите акціонерне товариство «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ВАТ -Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ВАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами (зареєстрований за №1306,1307 від 25 травня 2012 року приватним нотаріусом Шевченко Д.Г.).

Таким чином, керуючись Договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, АТ «Дельта Банк» набуло статус Нового кредитора згідно ст.ст. 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України та відповідно всіх процесуальних прав та обов'язків Нового Кредитора.

Отже, відповідно до вищевказаного договору про передачу активів та кредитних зобов'язань АТ «Дельта Банк» набув права вимоги по даному кредитному договору .

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Договором кредиту № 1601/0408/88-055 від 18.04.2008 року іпотекодавець ОСОБА_2 за договором іпотеки № б/н від 18.04.2008 року передала в іпотеку нерухоме майно:

Житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,та належні до нього відповідні будівлі та споруди. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на підставі договору дарування ,посвідченого Полтавською районною державною нотаріальною конторою 10.10.2007 року за р.№2 1342,та зареєстрованого КП «Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району» 15 жовтня 2007 року під номером 216,реєстраційний номер 20457402.

Земельна ділянка,яка належить на праві власності,що підтверджується Державним актом серії НОМЕР_2,виданого Відділом земельних ресурсів у Полтавській області 13 лютого 2008 року на підставі рішення 14 сесії 5 скликання Терешківської сільської ради від 23.01.2008 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право власності на землю за № НОМЕР_3,кадастровий № НОМЕР_4.

Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору. Однак зобов'язання не виконані, у зв'язку з чим, станом на 28.07.2015 року за Відповідачем наявна заборгованість у сумі: 487 613 41 грн. з яких: тіло кредиту-461876,44 грн.; відсотки - 25736,97 грн.;

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «ДЕЛЬТА БАНК», далі - АТ -ДЕЛЬТА БАНК», . МФО 380236, місцезнаходження: вул. Щорса, 36-Б, м. Київ, 01133.

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «ДЕЛЬТА БАНК» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова Владислава Володимировича.

Тимчасову адміністрацію в АТ «ДЕЛЬТА БАНК» запроваджено строком на три місяці з 03.03.2015 по 02.06.2015 включно. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 08.04.2015 № 71 "Про внесення змін до рішення виконавчої дирекції Фонду від 02.03.2015р. №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», яким тимчасову адміністрацію в АТ "Дельта Банк" запроваджено строком на шість місяців з 03.03.2015р. по 02.09.2015р. включно. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», надалі за текстом - Закон, встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Згідно висновку № 15/07/16 від 04.07.2016 року судової оціночно-будівельної експертизи дійсна вартість садиби, що належить на праві власності ОСОБА_2 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 станом на день проведення експертизи становить 518000 грн. (а.с. 66-72 том №2).

Отже наведені обставини дають підстави зробити висновок про те, що вартість іпотечного майна -квартири, яка належить іншим особам відмінним від боржника, і на яке просить звернути стягнення позивач ПАТ «Дельта Банк», перевищує суму кредитної заборгованості, яка погашається боржником ОСОБА_2

Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 39 цього Закону суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ в у п. 41 постанови № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Враховуючи наведені обставини, а саме загальну суму заборгованості позичальника, яка в три рази є меншою від вартості іпотечного майна, суд вважає, що сума заборгованості за кредитним договором та вартість іпотечного майна є неспівмірними, порушення ж кредитного зобовязання боржником завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсягу його прав, а тому відсутні підстави для звернення стягнення на іпотечне майно відповідача.

Крім того варто зазначити, що згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільного права та інтересу судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У частині першій статті 36 цього Закону зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з положеннями частини третьої зазначеної статті договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

При цьому згідно частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачається лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, аналіз статей 36, 37, 38, 39 Закону України «Про іпотеку» та статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

На підставі викладеного та приймаючи до уваги той факт , що відповідачка проживає у будинку на який позивач бажає звернути стягнення з неповнолітньою дитиною (інвалідом з дитинства) при цьому не має іншого житла де могла б проживати дитина а позивач не вживає заходів щодо забезпечення прав дитини при визнанні права власності на майно, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити за необґрунтованістю.

На підставі ст.ст. 33, 35, 38, 39 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 15, 16, 509, 525, 526, 530, 599, 610, 611, 631, 625, 1048-1050, 1054 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору : орган опіки та піклування в особі Полтавської районної державної адміністрації, Національний Банк України про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» права власності на житловий будинок, належні до нього відповідні будівлі та споруди, та земельну ділянку, що знаходяться за адресою : АДРЕСА_1

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Полтавський райсуд в десятиденний строк з дня його проголошення, а у разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення віддруковане суддею власноручно та є оригіналом.

Головуючий: А.Г.Потетій