Провадження № 22-ц/773/441/16 Категорія: 81 Доповідач: Подолюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Подолюка В.А.,

суддів - Шевчук Л.Я., Данилюк В.А.,

секретар Коритнюк І.О.,

з участю: представника ВДВС ОСОБА_1,

представника боржника ОСОБА_2,

стягувача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку справу за поданням Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 грудня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Державний виконавець Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції ОСОБА_1 звернулася в суд з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 грудня 2015 року подання задоволено.

Тимчасово обмежено ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, жителю ІНФОРМАЦІЯ_2, виїзд за кордон без вилучення паспортного документа до повного виконання рішення суду.

Виконання ухвали покладено на Адміністрацію Державної прикордонної служби України.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції відповідач ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу в якій, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначену ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання. Зазначає, що як фізична особа-підприємець доходів не отримує, із-за відсутності іншого постійного місця роботи він постійно сплачує аліменти у меншому розмірі чим визначено судовим рішенням, тому висновки суду про необхідність застосування до нього обмеження у праві виїзду за межі України на майбутнє є такими, що не відповідають встановленим обставинам справи.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а оскаржувана ухвала суду скасуванню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні Другого відділу ДВС Луцького МУЮ перебуває два виконавчих провадження № 31670693 згідно виконавчого листа № 2-4146/2011 рік, виданого 17.01.2012 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 25.05.2011 року і до досягнення дитиною повноліття та № 33103992 згідно виконавчого листа № 0308/3999/2012 рік виданого 13.06.2012 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дружини в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. від всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною Марком, ІНФОРМАЦІЯ_3, трьох років, починаючи з 06.03.2012 року.

В ході виконання виконавчих документів державним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень та дано строк для добровільного виконання. У встановлений строк в добровільному порядку ОСОБА_4 рішення суду не виконав. Сума заборгованості по аліментах, з якою погодився представник боржника ОСОБА_2 під час апеляційного розгляду справи, згідно двох виконавчих листів станом на 1.02.2016 року становить 45725 грн. 80 коп.

Згідно ч.4 ст.313 ЦК України фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Частиною 3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або виїзду керівника боржника - юридичної особи - до виконання зобов'язань за рішенням.

Ухилення від виконання зобовязань, покладених судовим рішенням, означає з обєктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обовязків.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується судом за правилами цивільного судочинства в порядку, передбаченому ст. 377-1 ЦПК України. За змістом цієї статті питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Положеннями ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, у випадку якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань(п.5).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання субєкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Як вбачається з пояснень самого боржника, відібраних державними виконавцями Другого відділу ДВС Луцького МУЮ ОСОБА_6 та ОСОБА_1, ОСОБА_4 від сплати аліментів не відмовляється і зобовязується їх сплачувати по мірі своєї можливості, оскільки ніде не працює, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, від підприємницької діяльності, як вбачається з довідки №1753 від 10.11.2015 року, дохід з 01.01.2010 року по 30.09.2015 року не отримував, особистого підсобного господарства не веде, відповідно до розрахунків аліменти сплачує регулярно, з травня 2014 року в розмірі 400-500 грн. щомісячно, а до цього періодично сплачував кошти на утримання дружини, за межі України виїжджав лише в 2011 році, тому колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про те, що боржник ОСОБА_4 умисно ухиляється від сплати коштів і у зв»язку з цим його слід обмежити у праві виїзду за межі України передчасними. (а.с.11-14).

Таким чином, суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, оскільки, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження факту умисного ухилення боржника від виконання зобовязань покладених на нього судовим рішенням, доведення якого є обовязковою умовою для встановлення щодо боржника тимчасового обмеження права виїзду за межі України, в матеріалах даної справи немає і судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не наведено мотивів, з яких він вважав такий факт встановленим.

Застосування тимчасових обмежень у праві виїзду за межі України може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватися лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення, оскільки стосується гарантованого ст. 33 Конституції України та ст. 313 ЦК України особистого немайнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування, передчасне і безпідставне обмеження яких є неприпустимим.

Невиконання зобовязань боржником в повному обсязі не може бути безумовною підставою для встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України і не свідчить про умисне ухилення від виконання покладених на нього рішенням обовязків.

За таких обставин справи та відповідно до зазначених норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив помилковий та передчасний висновок про необхідність задоволення подання державного виконавця і необґрунтовано встановив щодо боржника ОСОБА_4 тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, оскільки наведені у поданні обставини і додані до нього документи не можуть бути в даному випадку визнані такими, що свідчать про умисне ухилення боржника від виконання судового рішення в контексті положень ст. 377-1 ЦПК України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» та ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», а тому правові підстави для встановлення щодо боржника тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відсутні, а подання державного виконавця є безпідставним і необґрунтованим.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувану ухвалу слід скасувати та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні подання державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Доводи представника ВДВС ОСОБА_1 та стягувача ОСОБА_3 щодо значної суми заборгованості по сплаті аліментів, колегія суддів вважає такими, що не дають підставу для безумовного задоволення подання, оскільки при наявності такого порушення, одержувач аліментів має право на звернення з вимогою про стягнення неустойки (пені), як це передбачено ст.196 СК України.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 315, 317, 319, 377-1 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 грудня 2015 року у даній справі скасувати та постановити нову ухвалу.

В задоволенні подання Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :

Судді :