Категорія 27Доповідач Луценко В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого Луценка В.В.,

суддів Нікушин В.П., Зайцева А.Ю.,

при секретарі Торбасюк О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 лютого 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості.

Позов мотивований тим, що 28.12.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір, згідно якого останній були надані кредитні кошти у розмірі 46000 ОСОБА_1 із строком повернення до 26.12.2021 року. В забезпечення виконання зазначеного вище Кредитного договору, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки, відповідно до якого остання взяла на себе зобовязання, по виконанню ОСОБА_3 взятих на себе кредитних зобовязань. Враховуючи що зобовязання за кредитним договором не були виконанні в повному обсязі, Банк звернувся з відповідною вимогою до поручителя - ОСОБА_2, однак зазначена вимога була залишена поручителем без задоволення. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 28362,93 ОСОБА_1.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09 лютого 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №VIH0GK00841161 від 28.12.2006 року у розмірі 28362,93 ОСОБА_1, що за курсом 17.65, відповідно до службового розпорядження НБУ від 20.08.2014 року складає 500 605,71 гривень, яка складається з наступного: 25035,90 ОСОБА_1 заборгованість за кредитом; 2052,82 ОСОБА_1 заборгованість по процентам за користування кредитом; 1012,00 ОСОБА_1 заборгованість по комісії за користування кредитом; 262,21 ОСОБА_1 пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також понесені судові витрати в виді 3654 гривень судового збору.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2оскаржує його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі зазначає, що рішення не відповідає нормам матеріального та вимогам процесуального права, а тому просила його скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про те, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 28.12.2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір №VIG0GK00841161, відповідно до умов якого остання отримала кредитні кошти в розмірі 53202 ОСОБА_1, з яких: 46000 ОСОБА_1 на купівлю нерухомості та 7202 ОСОБА_1 на сплату страхових платежів, зі сплатою 0,75% річних, з остаточним терміном повернення до 26.12.2021 року.

У забезпечення виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобовязань за вказаним вище Кредитним договором між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки від 28.12.2006 року, за умовами якого остання поручилась за належне виконання ОСОБА_3 зобовязань за Кредитним договором.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2011 року з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 44040 ОСОБА_1 та у рахунок погашення зазначеної суми заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1.

Вказаний предмет іпотеки було реалізовано банком 12.07.2013 року за ціною 34576,79 ОСОБА_1.

Після реалізації іпотечного майна за Кредитним договором №VIG0GK00841161 від 28.12.2006 року залишилась заборгованість, яка становить 28362,93 ОСОБА_1.

Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно з ч.1, 2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Враховуючи наведене, вимоги до ОСОБА_2А як поручителя, який несе разом з боржником відповідальність за виконання зобовязання за кредитним договором є обґрунтованими, а розрахунок вимоги відповідає умовам договору і чинному законодавству.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує на те, що шестимісячний строк, протягом якого позивач може предявити вимогу до поручителя, на момент звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» з позовом, сплинув.

Проте судова колегія з такими доводами не погоджується, у звязку з наступним.

Відповідно до п.12 Договору поруки від 28.12.2006 року порука припиняється після закінчення 5 років з дня настання повернення кредиту за кредитним договором.

Враховуючи, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості 25.09.2014 року, тобто в межах строку дії Договору поруки, порука не є припиненою.

Враховуючи наведене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на обставинах та матеріалах справи, відповідає нормам матеріального та вимогам процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстави для скасування його відсутні.

Керуючись ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набуває законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 20 днів.

Суддя-доповідач: _______ ОСОБА_4

Судді: _______ Нікушин В.П.

_______ ОСОБА_5