Ухвала

іменем україни

23 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Обласного комунального підприємства «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 04 січня 2011 року до 15 жовтня 2013 року працювала на посаді архіваріуса в ОКП «Дніпродзержинське БТІ» та була звільнена з посади за власним бажанням, проте при звільненні її не було повідомлено про нараховані суми, належні їй до виплати. На її звернення відповідач таку інформацію не надавав. 06 травня 2014 року із довідки ДПІ у Ленінському районі м. Дніпропетровська їй стало відомо про її доходи за 2013 рік та виявилося, що заробітна плата з невідомих їй причин у 2013 році щоквартально зменшувалась, хоча посада, яку вона займала, залишалася незмінною та жодних повідомлень про зміну умов праці та зменшення належної їй заробітної плати вона не отримувала.

Також, отримуючи заробітну плату у 2013 році, вона помітила про її зменшення в порівнянні з 2012 роком, однак на її звернення до керівництва будь-яких роз'яснень надано не було

За таких обставин ОСОБА_4 вважала, що відповідач недораховував та не виплатив належну їй заробітну плату у розмірі 7 829 грн 31 коп.

У зв'язку з тим, що при звільненні з нею не було проведено повний розрахунок, ОСОБА_4 просила стягнути на її користь суму середнього заробітку за час затримки виплати належної їй заробітної плати у розмірі 76 759 грн 50 коп.

Оскільки на час звільнення за власним бажанням їй не було відомо про порушення законодавства про працю з боку відповідача, про які вона дізналася лише у травні 2014 року, вважала, що вона підлягає звільненню на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, тому в силу ст. 44 КЗпП України просила стягнути з відповідача на її користь вихідну допомогу у розмірі 7 226 грн 97 коп. із розрахунку її посадового окладу у третьому кварталі 2012 року.

Крім того, ОСОБА_4 просила стягнути з відповідача 10 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2015 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ОКП «Дніпродзержинське БТІ» Дніпропетровської обласної ради на користь ОСОБА_4 заборгованість із заробітної плати за період з 01 січня до 15 жовтня 2013 року в сумі 4 347 грн 02 коп. без утримання прибуткового податку та інших обов'язкових платежів та середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 16 жовтня 2013 року до 25 грудня 2015 року в сумі 18 464 грн 12 коп. без утримання прибуткового податку та інших обов'язкових платежів.

Стягнуто з ОКП «Дніпродзержинське БТІ» Дніпропетровської обласної ради на користь ОСОБА_4 300 грн на відшкодування моральної шкоди та витрати за проведення експертизи в розмірі 2 949 грн 12 коп.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення апеляційного суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати до дня фактичного розрахунку в розмірі 18 464 грн 12 коп. та в частині стягнення 300 грн на відшкодування моральної шкоди скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати до дня фактичного розрахунку та відшкодування моральної шкоди в сумі 10 тис грн.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не було допущено порушень трудового законодавства, як при нарахуванні позивачу заробітної плати, так і виплат при її звільненні. До того ж, суд першої інстанції вважав, що позивачем не було надано належних доказів на підтвердження позовних вимог.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов частково, зазначав наступне.

Згідно з наказом від 04 січня 2011 року № 03-К ОСОБА_4 прийнято на посаду архіваріуса ОКП «Дніпродзержинське БТІ» з окладом згідно зі штатним розписом.

14 жовтня 2013 року ОСОБА_4 подала заяву про звільнення за власним бажанням з 15 жовтня 2013 року в зв'язку з переїздом на нове місце проживання.

Наказом від 15 жовтня 2013 року № 69-к ОСОБА_4 звільнено з посади архіваріуса за власним бажанням та проведено остаточний розрахунок.

ОСОБА_4 не заперечувала та не оспорювала нарахування та виплату їй заробітної плати у період 2011-2012 роки за окладом згідно зі штатним розписом. Щодо заробітної плати за 2013 рік, ОСОБА_4 вважала, що відповідач безпідставно занизив розмір її заробітної плати.

Відповідно до штатного розпису ОКП «Дніпродзержинське БТІ» від 24 грудня 2012 року місячний оклад архіваріуса (з урахуванням коефіцієнту, мінімальної заробітної плати та мінімальної тарифної ставки) з 02 січня 2013 року складав 2 374 грн 29 коп., який зберігався протягом січня-вересня 2013 року.

Таким чином, відповідач відповідно до вимог трудового законодавства повинен був нараховувати та виплачувати позивачу в 2013 році заробітну плату виходячи із місячного окладу 2 374 грн 29 коп., що останнім зроблено не було з посиланням на те, що згідно із наказом від 31 січня 2013 року № 04-од було зменшено з 01 лютого 2013 року розмір заробітної плати працівників у зв'язку з тяжким фінансово-економічним станом та зменшенням обсягу виконуваних робіт і послуг, а згідно з наказом від 28 лютого 2013 року № 07-од на підприємстві було встановлено неповний робочий день з 01 травня 2013 року: 20-годинний робочий тиждень до подолання фінансових труднощів для працівників підприємства з оплатою пропорційно до відпрацьованого часу.

Апеляційний суд вважав таке посилання ОКП «Дніпродзержинське БТІ» безпідставним з огляду на таке.

Згідно з наказом від 31 січня 2013 року № 04-од на підприємстві з 01 лютого 2013 року (строком на 6 місяців) було зменшено розмір заробітної плати працівників у зв'язку з тяжким фінансово-економічним станом та зменшенням об'ємів виконуваних робіт і послуг, але на порушення вимог ч. 3 ст. 32, ст. 103 КЗпП України, ст. 29 Закону України «Про оплату праці» ОСОБА_4 не була ознайомлена з цим наказом.

Згідно з наказом від 28 лютого 2013 року № 07-од на підприємстві було встановлено неповний робочий день з 01 травня 2013 року - режим неповного робочого часу: 20-годинний робочий тиждень до подолання фінансових труднощів для працівників підприємства з оплатою пропорційно до відпрацьованого часу. З цим наказом повинні бути ознайомлені всі працівники підприємства, що зазначено в самому наказі та вимагає норма ч. 3 ст. 32 КЗпП України, але на порушення вимог як самого наказу, так і зазначених норм трудового права, відповідач не ознайомив позивача з наказом від 28 лютого 2013 року № 07-од.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що у ОКП «Дніпродзержинське БТІ» не було правових підстав для нарахування та виплати ОСОБА_4 заробітної плати, яка не відповідає встановленій заробітній платі згідно зі штатним розписом та відпрацьованим нею часом, тому підлягає стягненню заборгованість із заробітної плати за період з 01 січня до 15 жовтня 2013 року в сумі 4 347 грн 02 коп.

Оскільки зазначена вище сума не була виплачена позивачу при її звільненні 15 жовтня 2013 року, в силу вимог ст. ст. 116, 117 КЗпП України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за час затримки до дня фактичного розрахунку (ухвалення рішення в справі), тобто за період з 16 жовтня 2013 року до 25 грудня 2015 року в сумі 18 464 грн 12 коп.

Оскільки відповідачем були порушені законні права позивача щодо належної оплати праці, що призвело до моральних страждань останньої, апеляційний суд стягнув 300 грн на відшкодування моральної шкоди.

Щодо позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення вихідної допомоги в сумі 7 226 грн 97 коп. на підставі ст. 44 КЗпП України, ці вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивач була звільнена з роботи відповідно до її заяви від 14 жовтня 2013 року, в якій вона просила звільнити її за власним бажанням у зв'язку з переїздом на нове місце проживання, з позовними вимогами щодо оспорення підстав звільнення позивач до суду не зверталась.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду, підстав для скасування ухваленого ним рішення не вбачає.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

О.В.Кадєтова

С.О.Карпенко