СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ун. № 759/5247/16-ц
пр. № 2/759/3198/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2016 року Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Зайця Т.О. при секретарі Ковтун М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

11.04.2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування, після спадкодавця ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року. Вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер батько позивача та відповідача - ОСОБА_3, після смерті якого відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_2. На момент відкриття спадщини, спадкодавець був зареєстрований в АРК м. Ялта. Позивачем у встановленому порядку була прийнята спадщина, шляхом подання до Першої ялтинської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Відповідач з аналогічною заявою до нотаріальної контори не звертався, на момент відкриття спадщини спільно зі спадкодавцем не проживав. Враховуючи, що на даний момент АРК має статус тимчасово окупованої території, позивач не має змоги звернутись до Першої ялтинської ДНК для отримання свідоцтва про прийняття спадщини, після померлого батька, а тому просить визнати право власності на спадкове майно в судовому порядку.

28.09.2016 року за клопотанням представника позивача було замінено відповідача з ОСОБА_2 на Київську міську раду.

В судовому засіданні 24.11.2016 року представник позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини.

Представник Київської міської ради надав письмові пояснення, в яких просив відмовити у задоволенні позову, оскільки позов подано до неналежного відповідача, справу просив розглядати за відсутності представника Київради.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання 24.11.2016 року не з'явився.

Судом в якості свідків були допитані позивач і третя особа.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, не працює, надала свідчення, що 27.05.2013 року вона подавала в м. Ялта документи про прийняття спадщини, в подальшому до 2014 року вона не мала можливості поїхати до АРК для оформлення спадщини. На час смерті батько (спадкодавець) не перебував у шлюбі, проживав сам, мав лише двох дітей (позивача і третю особу), інших спадкоємців не мав, крім позивача ніхто не подавав заяву про прийняття спадщини.

Третя особа ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3, працює директором ТОВ «Грейт» дав свідчення, що позивач подавала заяву про прийняття спадщини, інші спадкоємці у даній справі відсутні, на час смерті батько (спадкодавець) не перебував у шлюбі, проживав сам, свідок не подавав заяви про прийняття спадщини.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року в АРК м. Ялта у віці 64 роки помер ОСОБА_3, про що складено відповідний актовий запис №293, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а. с. 6).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_1, загальною площею 32,3 кв. м., жилою площею 16,8 кв. м., що належала померлому на підставі договору купівлі-продажу, серії ААМ №050340 від 18.02.1998 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО, зареєстрованого в реєстрі за №1195. Право власності за ОСОБА_3 зареєстровано в БТІ м. Києва 09.07.1998 року, записано в реєстровій книзі під №2570 (а. с. 18).

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 є його донька - ОСОБА_1 та син - ОСОБА_2 Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_2, серії НОМЕР_3, свідоцтво про шлюб, серії НОМЕР_4 (а. с. 8, 12, 13).

Відповідно до довідки форми №3 від 17.05.2013 року (а. с. 21), власником квартири АДРЕСА_2, є ОСОБА_3, зареєстрованими є троє осіб: ОСОБА_1 - дочка власника, ОСОБА_4, ОСОБА_5 - онуки. Третя особа ОСОБА_2 з 05.04.2002 року зареєстрований в АДРЕСА_4 (а. с. 9 - 11 - копія паспортних даних).

27.05.2013 року в Першій ялтинській ДНК здійснено реєстрацію спадкової справи №54529185, після смерті ОСОБА_3, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі, номер витягу 34092305 (а. с. 7).

Позивач стверджує, що в установленому порядку звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Спір виник з тих підстав, що позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину через відсутність зв'язку з Першою ялтинською державною нотаріальною конторою, яка знаходиться в АРК, територія якої визнана тимчасово окупованою.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкування за законом) (ч. 2 ст. 1223 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1273 ЦК України). Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги (ч. 2 ст. 1274 ЦК України).

Відповідно до роз'яснень Постанови N 7, викладених у п. 23, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

В п. 1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз'яснено, що при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: - місце відкриття спадщини; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 01 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України.

Обставини, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 179 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК) у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

У разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.

В матеріалах даної цивільної справи відсутні копії документів відповідної спадкової справи, а тому суд позбавлений можливості встановити коло спадкоємців, які прийняли спадщину.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що позивач подавала заяву про прийняття спадщини і що її права порушені та підлягають судовому захисту. На даний час суд позбавлений можливості встановити наведені обставини. Пояснення свідків не можуть вважатися допустимими доказами, оскільки в силу ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки обставини подання заяви про прийняття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту і т.д. можливо встановити виключно з матеріалів спадкової справи, яка у даному випадку відсутня, недоведеними є обставини прийняття позивачем спадщини, відсутність інших спадкоємців, які прийняли спадщину, у зв'язку із чим недоведеними є розмір заявлених вимог (оскільки за наявності інших спадкоємців, квартира спадкується в рівних частках кожним із спадкоємців, згідно ст. ст. 1267, 1278), порушення прав позивача (оскільки, якщо вона спадщину не прийняла в установленому порядку, відсутні підстави для задоволення позову), пред'явлення позову до належного відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 15 ЦПК України суди розглядають справи у порядку позовного, наказного та окремого провадження.

Позовне провадження характеризується наявністю матеріально-правового спору між сторонами.

Згідно зі ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Матеріали справи не містять доказів наявності між сторонами матеріально-правового спору. Без встановлення кола спадкоємців, які прийняли спадщину, або ж встановлення факту відсутності спадкоємців, суд позбавлений можливості встановити обставини порушення, невизнання чи оспорення відповідачем (відповідачами) цивільних прав позивача, суд позбавлений можливості встановити обставину пред'явлення позову до належного відповідача, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення позову.

Все вищезазначене є підставою для відмови у задоволенні позову.

Керуючись, ст. ст. 1216-1218, 1223, 1267-1269 України, ст. ст. 10, 15, 30, 56, 60, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позову.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги та може бути оскаржене до апеляційного суду м. Києва через районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ: Т.О. ЗАЄЦЬ