_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/40/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2016 року

Київський районний суд м.Одеси в складі:

головуючого судді Бескровного Я.В.

при секретарі Цапенко О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом який обґрунтував тим, що в січні 2015р. ОСОБА_2 позичив у нього 3300 грн., які зобовязався повернути 24.07.2015р. На підтвердження цього надав розписку, однак у вказаний строк боргу не повернув. Посилаючись на норми ст.ст.230ч.1 та 1047-1049ЦК України просив суд стягнути з Войчука тіло боргу у подвійному розмірі, моральну шкоду у розмірі 2000 грн., відсотки за ставкою НБУ у сумі 1480,84 грн., індекс інфляції у сумі 2608,73грн. та 3% річних у сумі 168,18грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позов підтримав, просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не явився, був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, суд вважає його неявку неповажною.

Вислухавши доводи представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

З наданої позивачем розписки датованої 16.07.2015р. вбачається, що відповідач взяв у позивача 3300 грн. на придбання «комплектуючих». Станом на 16.07.2015р. відповідач не повернув позивачу ані комплектуючі ані гроші, які узяв у нього в січні 2015р. частинами упродовж неділі. Також з розписки випливає, що відповідач взяв на себе зобовязання до 24.07.2015р. повернути комплектуючі позивачу. В іншому випадку він зобовязався повернути 3300 грн. до 24.07.2015р.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналогічну думку висловив Верховний Суд України у постанові по справі, яка переглядалася у порядку ст.355ч.1 ЦПК України, від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13. Суд також зазначив, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Стороною позивача суду не було надано відповідних доказів того, що в січні 2015р. між позивачем та відповідачем було укладено саме договір позики. Розписка, на яку посилається позивач, як на доказ укладання саме договору позики, суд вважає не доводить факту укладання між позивачем та відповідачем договору позики в момент отримання відповідачем грошей в розумінні ст.ст.1046-1046 ЦК України, оскільки із даної розписки не вбачається, що відповідач взяв у позивача кошти саме у борг, тобто зазначена розписка не містить притаманних умови договору позики, передбачених ст.1046 ЦК України. Як вбачається зі змісту вказаної розписки, кошти були отримані для придбання речей комплектуючих, але яких саме і у якій кількості не зазначено, і їх відповідач повинен був повернути позивачу. Із пояснень представника позивача та письмових доказів по справі вбачається, що між сторонами існують інші цивільно-правові відносини, які не регулюються ст. 1046,1049 ЦК України.

Враховуючи викладене, а також ті обставини, що стороною позивача у порушення вимог ст.10ч.3 ЦПК України, суду не було надано доказів того, що в момент передачі грошей, тобто у січні 2015р., між позивачем та відповідачем був укладений саме договір позики, суд вважає що відсутні підстави для задоволення позову.

Вимога позивача про відшкодування моральної шкоди є похідною від первісної вимоги, тому вона також не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.10,11,209,212,214-215,218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено учасниками процесу до апеляційного суду Одеської області упродовж 10 днів з дня отримання його копії, шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Суддя Бескровний Я. В.