АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2458/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 39 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

представника позивача ОСОБА_6

представника відповідача ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_8 на рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 30 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про усунення права від спадкування та за зустрічним позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_8, третя особа: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_10 про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним та за позовом ОСОБА_9 до Черкаської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_11 про визнання права власності в порядку спадкування,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_8 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_9 про усунення права від спадкування, мотивуючи свої вимоги тим, що він є рідним братом померлого ОСОБА_12, який помер 16 вересня 2014 року. Після смерті брата залишилось майно у вигляді 1/3 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1. 2/3 частини цього домоволодіння належить позивачу ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про право власності та свідоцтвом про прийняття спадщини.

Позивач стверджує, що за життя брата він проживав з ним за вище вказаною адресою. У покійного ОСОБА_12 є син ОСОБА_9 який за життя брата ухилявся від виконання обовязку, щодо утримання спадкодавця (свого батька), який був у безпорадному стані внаслідок хвороби. У звязку з чим просив суд усунути ОСОБА_9 від права на спадкування за законом.

28.04.2015 року ОСОБА_9 подав до суду зустрічну позовну заяву та просив суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 24.12.2012 року, виданого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_13 Свої позовні вимоги мотивував тим, що він являється рідним та єдиним сином покійного ОСОБА_12 Після смерті батька відкрилася спадщина у вигляді 19/150 частин будинковолодіння, що знаходиться по вул. Дахнівська 3, в м. Черкаси. У встановлений законом шестимісячний строк він звернулася до приватного нотаріуса ОСОБА_14 із заявою про прийняття спадщини. Однак, отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки у спадкоємця ОСОБА_9 відсутній оригінал правовстановлюючого документа на спадкове майно. Крім цього відповідач ОСОБА_8 успадкував за заповітом після смерті ОСОБА_15 19/150 частин жилого будинку з відповідною частішою надвірних споруд, що знаходиться за вищевказаною адресою. Також відповідач вів в оману приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_10, надавши їй інформацію, що його брат не являється особою, що має право на обовязкову частку у спадщині. У свою чергу, ОСОБА_12 не писав заяви про відмову від прийняття обовязкової частки у спадщині після смерті матері ОСОБА_15 Таким чином, ОСОБА_12 вважався таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_15, яка становить 19/600 частини будинковолодіння, за адресою: м. Черкаси, вул. Дахнівська, 3, так як на день смерті проживав разом з нею..

27.10.2015 року ОСОБА_9 подав до суду заяву про збільшення позовних вимог та просив суд визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 24 грудня 2012 року, виданого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_13, зареєстрованого в реєстрі за №7947, а саме в частині 19/600 частин будинковолодіння та визнати за ним, ОСОБА_9, в порядку спадкування за законом право власності на 95/600 частини будинковолодіння, що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Дахнівська 3, після смерті його батька ОСОБА_12

Ухвалою Соснівського районного суду Черкаської області від 10 вересня 2015 року первісна позовна заява ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про усунення права від спадкування залишено без розгляду у звязку з клопотанням ОСОБА_8 про залишення його позову без розгляду.

Рішенням Соснівського районного суду Черкаської області від 30 вересня 2016 року позов зустрічний позов ОСОБА_9 задоволено. Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 24 грудня 2012 року, виданого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_13, зареєстрованого в реєстрі за №7947, а саме в частині 19/600 частин будинковолодіння. Визнано за ОСОБА_9 в порядку спадкування за законом право власності на 95/600 частини будинковолодіння, що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Дахнівська 3, після смерті його батька ОСОБА_12 Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 судовий збір в сумі 2222,51 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права і просить скасувати рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 30 вересня 2016 року і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Задовольняючи позов ОСОБА_9 до ОСОБА_8, третя особа: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_10 про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідно до ст. 1301 ЦПК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що ОСОБА_9 є рідним сином покійного ОСОБА_12, померлого 16 вересня 2014 року. Після смерті ОСОБА_12 відкрилася спадщина у вигляді 19/150 частин будинковолодіння, що знаходиться по вул. Дахнівська 3, в м. Черкаси.

У встановлений законом шестимісячний строк 10.12.2014 року ОСОБА_9 звернулася до приватного нотаріуса ОСОБА_14 із заявою про прийняття спадщини. Однак, отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки у спадкоємця ОСОБА_9 відсутній оригінал правовстановлюючого документа на спадкове майно.

15 червня 2012 року померла ОСОБА_15, яка проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1 в належній її на праві власності 19/150 частинах жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд. ОСОБА_15 являлась матірю позивача за первісним позовом ОСОБА_8 та ОСОБА_12, батька позивача ОСОБА_9 за зустрічним позовом і які спільно проживали в будинку по вул. Дахнівській, 3 в м. Черкаси.

ОСОБА_12, як інвалід 3 групи, являвся повнолітнім непрацездатним сином померлої і мав обовязкову частку в спадковому майні, але все спадкове майно після смерті ОСОБА_15 успадкував лише ОСОБА_8, ввівши в оману приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_10, надавши їй інформацію, що його брат ОСОБА_12 не являється особою, що має право на обовязкову частку у спадщині. У свою чергу, ОСОБА_12 не писав заяви про відмову від прийняття обовязкової частки у спадщині після смерті матері ОСОБА_15 Таким чином, ОСОБА_12 вважався таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_15, яка становить 19/600 частини будинковолодіння, за адресою: м. Черкаси, вул. Дахнівська, 3, так як на день смерті проживав разом з нею.

Таким чином, обєм спадкової маси на який мав бути залишитись після смерті ОСОБА_12 становить ( 19/150 його частка в будинковолодіння + 19/600 обовязкова частка після смерті матері) = 95/600 частин в будинковолодінні по вул. Дахнівській, 3 в м. Черкаси.

Зазначені правовідносини регулюються книгою шостою ЦК України.

Згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Встановивши, що померлий ОСОБА_12, батько ОСОБА_9, та його померла мати ОСОБА_15 постійно проживали разом по день смерті матері в м. Черкаси, вул. Дахнівська, 3 суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_12 також прийняв після смерті матері спадщину на обовязкову частини належного спадкового майна, так як являється спадкоємець першої черги, та постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і не подавав заяви про відмову від спадщини.

Відповідно до ст. 1241 ЦК України право на обов'язкову частку в спадщині мають право: малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 11 лютого 2014 року (справа N 1-1/2014) у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_16 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 1241 ЦК України зміст поняття "повнолітні непрацездатні діти", що використовується в абзаці першому частини першої статті 1241 ЦК України щодо права на обов'язкову частку у спадщині, ґрунтується на положеннях ч. 3 ст. 75 СК України, яка відносить до категорії "непрацездатні" інвалідів I, II та III груп, а також пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття "непрацездатний".

Померлий ОСОБА_12 являвся інвалідом третьої групи безстроково і мав право на обовязкову частку в спадковому майні незалежно від змісту заповіту та вступив в спадкові права, так як після смерті матері продовжував проживати в даному будинку де відкрилась спадщина.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_12 як особа яка має право на обовязкову частку в спадщині повинен був незалежно від спільного проживання з спадкодавцем подати ще і заяву про прийняття обовязкової частки в спадщині є безпідставними, так як заяву про відмову від обовязкової частки у спадщині він не подавав.

За таких обставин суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та вірно застосувавши норми матеріального і процесуального права постановив правильне рішення, яким задоволив позовні вимоги ОСОБА_9

Суд першої інстанції невірно визначив природу стягнення коштів в сумі 2222,1 гривни з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9, так як відповідно до статей 79 та 88 ЦПК України сплачений ОСОБА_9 при подачі позову судовий збір при винесенні рішення та віднесення його на іншу сторону визначається як судові витрати, а тому пільг для звільнення від сплати судових витрат ОСОБА_8 як учасник ліквідації аварії на ЧАЄС не має.

Інші доводи апеляційної скарги також ретельно перевірені судом апеляційної інстанції, є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції і не містять підстав для скасування чи зміни правильного рішення.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 на рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 30 вересня 2016 року відхилити, а рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 30 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з часу проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :