Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/2611/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.12.2016 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі головуючого судді А.А.Надопта, при секретарі С.С.Онисько, за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача та представників відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Чернянської сільської ради, ОСОБА_6 про визнання недійсним та скасування рішення сільської ради та державного акту на право приватної власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Чернянської сільської ради, ОСОБА_6 про визнання недійсним та скасування рішення сільської ради та державного акту на право приватної власності на земельну ділянку.

Обгрунтовуючи свої вимоги позивач вказує, що 16.01.1979р., на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ним та ОСОБА_7, він придбав та набув права власності на будинок АДРЕСА_1), в тексті зазначеного договору вказано, що будинок розташований на присадибній ділянці розміром 700 кв.м. (0,07 га). Раніше, наказом по радгосп-заводу імені Шевченка від 10.01.1979 року № 47, в зв'язку із купівлею ним у гр.ОСОБА_7 зазначеного вище будинку, радгосп-заводом позивачу було передано у постійне користування із земель ОСОБА_7 0,07 га земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, тобто, починаючи з 1979р., в його користуванні фактично перебувала земельна ділянка розміром 0,14 га за адресою: АДРЕСА_2 Крім того, з наказу по радгосп-заводу імені Шевченка №327 від 20 червня 1979 року вбачається, що за будинком, який він придбав від ОСОБА_8 рахувалось 15 соток земельної ділянки, однак цим же наказом визначено 0,08 га спірної земельної ділянки передати в користування ОСОБА_7 - матері ОСОБА_7

Не дивлячись на це, факт володіння позивачем земельною ділянкою в розмірі 0,14 га за адресою АДРЕСА_1 підтверджується також обставинами, встановленими вироком Народного суду Виноградівського району від 17.09.1979р., згідно якого 0,07 га площі земельної ділянки, якою він фактично користувався, була засаджена кукурудзою і огороджена. З цього слідує, що на інших 0,07 га знаходився будинок, який він придбав від ОСОБА_7 16 січня 1979 року. Крім того, даним вироком зобов'язано громадянку ОСОБА_7 відновити порушені нею межові огородження спірної земельної ділянки.

Далі позивач вказує, що рішенням Чернянської сільської ради Виноградівського району від 12.09.1997р. йому передано у приватну власність для обслуговування житлового будинку і господарських будівель земельну ділянку розміром 0,07 га біля будинку і саме з цього часу він неодноразово звертався до Чернянської сільської ради з численними усними і письмовими зверненнями щодо збільшення земельної ділянки, наданої йому для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд до фактичних її розмірів, які перебували в його користуванні, тобто до 14 соток.

Однак його звернення залишились без відповідного реагування, зокрема, Чернянською сільською радою (з мотивів спадкування ОСОБА_7 після смерті матері ОСОБА_7 належного їй майна) прийнято рішення (п.1.58) від 12.09.1997р. про передачу у приватну власність ОСОБА_7 земельної ділянки розміром 0,08 га з цільовим призначенням «для ведення особистого підсобного господарства, будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель» , однак прилеглою до його будинку спірною земельною ділянкою в розмірі 0,07 га позивач фактично й надалі продовжував користуватись. Наразі дана земельна ділянка вільна від забудови і насаджень, нею ніхто не користується і така продовжує пустувати.

Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги вказує, що у 2014р. з листа Чернянської сільської ради Виноградівського району, наданого на адвокатський запит, йому стало відомо про те, що 22.03.2005р. ОСОБА_7 до сільради подано заяву про відмову від земельної ділянки розміром 0,08 га в користь відповідача ОСОБА_6, а 16.03.2005 року або 16.05.2005 року (заява містить виправлення в даті подання) ОСОБА_9 - про відмову від земельної ділянки розміром 0,07 га в АДРЕСА_3 в користь ОСОБА_6, 28.03.2005р. ОСОБА_6 до сільради подано заяву про виділення йому земельної ділянки площею 0,15 га за адресою АДРЕСА_4 для будівництва житлового будинку.

На підставі цього Рішенням Чернянської сільської ради №172 від 12.05.2005р. (п.1.14) у ОСОБА_9, мешканки АДРЕСА_3, вилучено земельну ділянку розміром 0,07 га по контуру НОМЕР_1, цільове призначення «для ведення особистого селянського господарства» і переведено таку в землі запасу сільськогосподарського призначення сільської ради, Рішенням Чернянської сільської ради №174 від 12.05.2005р. у ОСОБА_7 вилучено земельну ділянку розміром 0,08 га, розташовану в АДРЕСА_5 (без зазначення номера), цільове призначення «для будівництва та обслуговування житлового будинку», та переведено в землі запасу сільськогосподарського призначення сільської ради, цими рішеннями сільради передбачено проведення відповідних змін в земельно-кадастровій документації. Рішенням Чернянської сільської ради №175 від 12.05.2005р. ОСОБА_6 надано дозвіл на виготовлення технічної документації на земельну ділянку розміром 0,15 га з цільовим призначенням «для будівництва індивідуального житлового будинку», пунктом 3 вказаного рішення передбачено припинення права користування даною земельною ділянкою на підставі ст.141 ЗК України, у випадку, зокрема, її невикористання протягом двох років. З часу винесення вказаного рішення сільради, відповідач ОСОБА_6, більш як два роки не користувався спірною земельною ділянкою, натомість, фактично, така і надалі продовжувала перебувати у користуванні позивача і використовувалась у відповідності до її цільового призначення - обслуговування мого житлового будинку та ведення підсобного господарства.

Однак, не дивлячись на численні прохання позивача відповідач Чернянська сільська рада не прийняла рішення про припинення права користування ОСОБА_6 спірною частиною земельної ділянки в зв'язку з її невикористанням більш як протягом двох років, а натомість рішенням №338 від 25.05.2010р. затвердила технічні документації із землеустрою щодо безоплатної передачі у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку ОСОБА_6 (мешканцю АДРЕСА_3), за адресою АДРЕСА_4, в розмірі 0,1208 га. та було передано у приватну власність вказані земельні ділянки і постановлено видати Державний акт на право власності (п.2.2).

Далі позивач вказує, що з листа Чернянської сільської ради від 25.07.2014р. № 02-12/220 вбачається, що Генплан розвитку села Черна виготовлено ще в 1970 році і зміни до нього не вносились з того часу, тільки в 2013р. сільрадою прийнято рішення про розробку детального плану центра села. При порівнянні плану земельної ділянки, зафіксованого в держакті про право власності на землю, виданому на ім'я ОСОБА_6 і генпланів АДРЕСА_6 видно, що ОСОБА_6 земельна ділянка площею 01208 га, за адресою: АДРЕСА_4, виділена та передана з порушенням генплану села.

На підставі наведеного позивач вважає, що такими діями відповідача Чернянської сільської ради, під час винесення рішень 1997р., грубо порушено його право на одержання у приватну власність земельної ділянки для будівництва, обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що була раніше йому надана та перебувала у його фактичному користуванні, в межах граничних розмірів, визначених у ст.67 ЗК України 1990р. (ст.ст.6, 17 ЗК України 1990 року) - в розмірі 0,14 га, за адресою АДРЕСА_2. Крім іншого, вважає, що Чернянською сільською радою грубо порушено вимоги ст.30 ЗК України (1990 року), згідно якої при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

Окрім вище викладеногого позивач важає, що рішенням Чернянської сільської ради №338 від 25.05.2010р. (п.п.1.2, 2.2) також грубо порушено його право на отримання земельної ділянки саме в розмірі 0,14 га, за адресою: АДРЕСА_2 Виноградівського району, оскільки відповідно до положень абзацу 3 п.8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами України земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16.04.2004 р. (далі - Постанова Пленуму ВСУ №7 від 16.04.2004 р.), згідно якого «Рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування перерозподілити землю інакше після встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості), одержання власником або землекористувачем документів, що посвідчують право на них, та державної реєстрації, не може бути підставою для припинення права власності на земельну ділянку або права користування земельною ділянкою як повністю, так і частково, оскільки визначений статтями 140, 141 ЗК перелік підстав для цього є вичерпним».

Крім того, Чернянською сільською радою при прийнятті рішень 2005 року про надання дозволу на виготовлення технічної документації на земельну ділянку ОСОБА_6, та при прийнятті рішення 2010 року про затвердження технічної документації із землеустрою та передачу у приватну власність ОСОБА_6 було допущено ряд грубих порушень діючого земельного законодавства, зокрема, не враховано факт добросовісного, відкритого і безперервного користування позивачем земельною ділянкою площею 0,14 га за адресою АДРЕСА_2 Виноградівського району, протягом більш як 15 років, беззаперечно стверджується фактичними обставинами, встановленими ще судовим вироком 1979р.

Чернянська сільська рада при прийнятті рішень 2005 та 2010 року проігнорувала той факт, що право власності на будинковолодіння АДРЕСА_2 ним набуто на підставі договору купівлі-продажу ще в 1979р. Дійсно, радгосп ім..Шевченка, який на той час розпоряджався даними землями, прийняв рішення про надання йому земельної ділянки розміром 0,07 га, а решту ділянки, яка рахувалась за даним дворогосподарством, розміром 0,08 га формально закріпив за ОСОБА_7, матір'ю продавця, однак, нез'ясованим залишився той факт, чи дійсно після цього були внесені відповідні зміни в шнурові земельні книги (погосподарські книги) по с.Черна. Крім того, земельна ділянка розміром 0,14 га, а 0,07 га, і надалі продовжувала залишатись у його користуванні та володінні і використовував він її за цільовим призначенням протягом багатьох років.

Того ж дня, 12.05.2005 року, без будь-яких проміжкових рішень та мотивації, сільрадою, всупереч вимог ст.20 ЗК України 2001 року приймається рішення про надання дозволу відповідачу ОСОБА_6 на виготовлення технічної документації на земельну ділянку (а не проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, як це передбачено нормами ст.20 ЗК України 2001 року) для будівництва та обслуговування житлового будинку розміром 0,15 га, за адресою: АДРЕСА_4, а відтак позивач вважає, що є всі правові підстави для звернення до суду з позовом про визнання недійсним рішення Чернянської сільської ради №338 від 25.05.2010р. в частині затвердження ОСОБА_6 технічної документації із землеустрою, передачі йому у приватну власність спірної земельної ділянки та видачі Державного акту про право приватної власності на землю, та про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на ім'я ОСОБА_6 на підставі цього рішення.

Позивач вважає, що строк звернення до Виноградівського районного суду з даним позовом ним не пропущено, оскільки про передачу у приватну власність спірної земельної ділянки відповідачу ОСОБА_6 та видачу на його ім'я державного акту про право приватної власності на землю він дізнався тільки в 2014р. з відповідей сільської ради, отриманих на відповідні адвокатські запити.

Крім того, при погодженні меж спірної земельної ділянки, він як суміжний землевласник, будь-яких документів не підписував і нічого не погоджував, тільки в 2014р. його дружина, після того, як це все з'ясувалось, повідомила про те, що коли приходили для погодження меж, його не було вдома, і вона, не розібравшись в ситуації, поставила в документах свій підпис замість нього, а відтак, на підставі наведеного позивач просить суд визнати недійсним та скасувати рішення 24 сесії п'ятого скликання Чернянської сільської ради Виноградівського району №338 від 25.05.2010р. «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо надання земельних ділянок у приватну власність» в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо безоплатної передачі у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку розміром 0,1208 га, розташованої в АДРЕСА_5, 89, громадянину ОСОБА_6, мешканцю АДРЕСА_7 (п.п.1.2) та в частині передачі у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку розміром 0,1208 га, розташованої в АДРЕСА_4, громадянину ОСОБА_6, мешканцю АДРЕСА_3 Виноградівського району (п.п.2.2), а також визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданий ОСОБА_6 на підставі Рішення 24 сесії п'ятого скликання Чернянської сільської ради Виноградівського району № 338 від 25.05.2010 року.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю з підстав, наведених у позові, просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Разом з тим, вважає, що в даному випадку позовна давність не пропущена, оскільки позивачу стало відомо про порушення його права лише у 2014р., а відтак перебіг позовної давності слід рахувати саме з цієї дати.

Представник Чернянської сільської ради Виноградівського району в судове засідання не з»явився, проте 09.11.2016р. подав до суду заяву /а.с.54/, в якій просив справу розглянути по суті без його участі.

Відповідач ОСОБА_6 та представник відповідача ОСОБА_3 заперечували проти задоволення позовних вимог прозивача, посилаючись на те, що позов необґрунтований .

Вказали, що позивач вже звертався до суду з адмінпозовом до Чернянської сільської ради, третя особа ОСОБА_6 про визнання нечинним рішення сільської ради 15 сесії від 12.05.2005р. №175 та рішення 24 сесії 5-го скликання №338 від 25.05.2010р., і постановою Виноградівського районного суду від 23.01.2015р. у задоволенні даного позову було відмовлено, а відтак даний спір вже вирішувався між тими самими сторонами з тих же підстав, а тому в силу вимог ст.61 ч.3 ЦПК України ці обставини доказуванню не підлягають, позивач не навів жодного належного та достовірного доказу в підтвердження необхідності скасування державного акту на право власності на земельну ділянку відповідача. Окрім того, представник відповідача вказав, що позов до суду подано з пропущенням позовної давності, перебіг якої розпочався 05.05.2010р. - з дати винесення оскаржуваного рішення 24 сесії 5-го скликання №338 Чернянської сільської ради, а відтак на підставі ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України заявив клопотання про відмову у позові.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та представника відповідача, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного.

Згідно із ст.15 ЦПК України загальні суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Частиною 1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів.

При здійсненні правосуддя (ст.4 ЦПК) у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Завданнями цивільного судочинства (ст.1 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. У відповідності до вимог ст.ст.10,11,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З матеріалів справи встановлено, що 16.01.1979р., на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між позивачем та ОСОБА_7 /а.с.32-34/, він придбав та набув права власності на будинок АДРЕСА_8 в тексті зазначеного договору вказано, що будинок розташований на присадибній ділянці розміром 700 кв.м. (0,07 га). Рішенням Чернянської сільської ради Виноградівського району від 12.09.1997р. /а.с.19/ позивачу передано у приватну власність для обслуговування житлового будинку і господарських будівель земельну ділянку розміром 0,07 га біля будинку.

Чернянською сільською радою (з мотивів спадкування ОСОБА_7 після смерті матері ОСОБА_12 належного їй майна) прийнято рішення (п.1.58) від 12.09.1997р. /а.с.15/ про передачу у приватну власність ОСОБА_7 земельної ділянки розміром 0,08 га з цільовим призначенням «для ведення особистого підсобного господарства, будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель». В подальшому 22.03.2005р. ОСОБА_7 до сільради подав заяву про відмову від земельної ділянки розміром 0,08 га в користь відповідача ОСОБА_6, а 16.03.2005 року або 16.05.2005р. ОСОБА_9 - про відмову від земельної ділянки розміром 0,07 га в АДРЕСА_3 в користь ОСОБА_6, 28.03.2005р. ОСОБА_6 до сільради подано заяву про виділення йому земельної ділянки площею 0,15 га за адресою АДРЕСА_4 для будівництва житлового будинку.

На підставі цього Рішенням Чернянської сільської ради №172 від 12.05.2005р. (п.1.14) у ОСОБА_9, мешканки АДРЕСА_3 /а.с.16/, вилучено земельну ділянку розміром 0,07 га по контуру НОМЕР_1, цільове призначення «для ведення особистого селянського господарства» і переведено таку в землі запасу сільськогосподарського призначення сільської ради, Рішенням Чернянської сільської ради №174 від 12.05.2005р. у ОСОБА_7 вилучено земельну ділянку розміром 0,08 га, розташовану в АДРЕСА_5 (без зазначення номера), цільове призначення «для будівництва та обслуговування житлового будинку», та переведено в землі запасу сільськогосподарського призначення сільської ради, цими рішеннями сільради передбачено проведення відповідних змін в земельно-кадастровій документації і Рішенням Чернянської сільської ради №175 від 12.05.2005р. ОСОБА_6 надано дозвіл на виготовлення технічної документації на земельну ділянку розміром 0,15 га з цільовим призначенням «для будівництва індивідуального житлового будинку».

Суд встановив, що відповідно до рішенням №338 від 25.05.2010р. Чернянська сільська рада затвердила технічну документацію із землеустрою щодо безоплатної передачі у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_4, в розмірі 0,1208 га. та було передано у приватну власність вказані земельні ділянки і постановлено видати Державний акт на право власності (п.2.2).

В судовому засіданні суд оглянув матеріали адміністративної справи №3499/15 за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Чернянської сільської ради, тертя особа ОСОБА_6 про визнання нечинним рішення сільської ради 15 сесії від 12.05.2005р. №175 та рішення 24 сесії 5-го скликання №338 від 25.05.2010р., і постановою Виноградівського районного суду від 23.01.2015р. у задоволенні позову було відмовлено, а відтак суд вважає, що даний спір вже вирішувався між тими самими сторонами з тих же підстав, а тому в силу вимог ст.61 ч.3 ЦПК України ці обставини доказуванню не підлягають,

Отже, оцінивши у відповідності до ст.212 ЦПК України належність, допустимість і достовірність кожного, наданого сторонами доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності, суд обгрунтовано дійшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Так, суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що позов до суду подано позивачем з пропущенням строку позовної давності, оскільки перебіг такої розпочався 25.05.2010р. - з дати винесення відповідачем оскаржуваного рішення, та, відповідно не приймає доводи представника позивача про те, що початок перебігу позовної давності розпочався лише в 2014р.

Зокрема, суд обґрунтовано не приймає такі доводи позивача, оскільки в матеріалах позову міститься Акт встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки від 11.02.2010р. /а.с.58/, з якого встановлено, що відповідачем ОСОБА_6, в присутності представника землевпорядної організації та представників суміжних землекористувачів, в тому числі і відповідача ОСОБА_4, що було засвідчено їх особистими підписами, було погоджено та проведено встановлення в натурі межі землекористування земельної ділянки по АДРЕСА_3

Між тим, з матеріалів справи вбачається, що позивачем пред'явлено позов до відповідачів лише 29.09.2016р., хоча йому, як встановлено у суді, було відомо про його порушене право принаймні ще з часу встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки, тобто з 11.02.2010р.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

У відповідності зі ст.ст.10,11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами.

На момент звернення позивача до суду - 29.09.2016р. з даною позовною заявою пройшов термін більше шести років з моменту винесення сільською радою оскаржуваного рішення, тобто сплив строк позовної давності.

Згідно ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Обставин, які б свідчили про зупинення, переривання або збільшення позовної давності у матеріалах справи не має, тому трирічний строк позовної давності закінчився мінімум - 25.05.2013р., а тому суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити із зазначених вимог.

Відповідно до вимог ст.ст.257,261,267 ЦК України та керуючись ст.ст.10,11,60,84,88,209,213,215,218 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Чернянської сільської ради, ОСОБА_6 про визнання недійсним та скасування рішення сільської ради та державного акту на право приватної власності на земельну ділянку - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Закарпатської області протягом 10-ти днів з дня його винесення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Повне судове рішення виготовлене 21.12.2016р.

ГоловуючийА. А. Надопта