"04" березня 2016 р.
Справа 642/9951/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі

головуючого судді Проценко Л.Г.

при секретарі Канаєвій К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені Заслуженого професора ОСОБА_2 Міністерства юстиції України в особі експерта ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання висновку судової авто-технічної експертизи та товарознавчої експертизи незаконним та скасування висновків,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду із позовом, де зазначив, що 26.07.2010р. в м.Одеса сталося ДТП і згідно висновкам судової автотранспортної експертизи №9990 від 29.11.2010р. він був визнаний винним, оскільки його дії не відповідали п.п. 10.1,13.1 та 14 (2) ПДР. Він звернувся до ТОВ «Незалежна експертиза» висновком якої від 10.12.2012р. спростовуються висновки зазначеної судової автотранспортної експертизи на підставі якої та товарознавчої експертизи рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19.09.2012р. з нього на користь ОСОБА_4 стягнуто 22 540,68 грн. Просив: 1) прийняти позовну заяву до розгляду; 2) визнати висновок судової автотранспортної експертизи №9990 від 29.11.2010р. судового експерта ОСОБА_3 МЮУ Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім.засл.проф. ОСОБА_2 незаконним; 3) визнати висновок товарознавчої експертизи №1106 від 22.02.2011р. МЮУ Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім.засл.проф. ОСОБА_2; 4) скасувати висновок судової автотранспортної експертизи №9990 від 29.11.2010р. судового експерта ОСОБА_3 МЮУ Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім.засл.проф. ОСОБА_2; 5) скасувати висновок товарознавчої експертизи №1106 від 22.02.2011р. МЮУ Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім.засл.проф. ОСОБА_2; 6) стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 40776,04 грн. за пошкодження автомобіля НОМЕР_1.

В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі та зазначив, що автотехнічна експертиза №9990 від 29.11.2010р. була проведена по адміністративній справі, але долучена при розгляді цивільної справи, що є неправомірним, так як його згоди на це не було. У постанові про призначення експертизи по адміністративній справі, суддею ставилося чотири питання, але експертом дані відповіді на інші питання, які йому не ставилися. Він надавав пояснення при ДТП, але не був присутній при проведенні автотехнічної експертизи. Постанова Жовтневого суду про визнання його винним в ДТП оскаржувалася в апеляційному суді, але була залишена в силі. При розгляді справи в Голосіївському райсуді м. Києва та апеляційному суді м. Києва він щодо неправомірності експертиз, з якими був не згоден, не зазначав та не заявляв клопотань про призначення додаткових експертиз, хоча мав таку можливість. Вважав, що строки позовної давності починають перебіг з дати, коли він отримав новий експертний висновок незалежної експертизи. Рішення Голосіївського райсуду м. Києва апеляційним судом залишено без змін, при цьому, на той час нової експертизи у нього не було. Він замовив незалежну експертизу, за що сплатив 2000 грн., висновками якої спростовано висновки автотехнічної експертизи №9990 від 29.11.2010р. При складанні нового висновка експерт не був попереджений про кримінальну відповідальність і при проведенні експертизи, сторони участь не приймали, а він тільки надав експерту висновок експертизи №9990 та фотокартки з місця ДТП. Після отримання нової експертизи він звернувся до Голосіївського райсуду м. Києва із заявою про перегляд рішення за вноввиявленими обставинами, але ухвалою суду йому було відмовлено і ця ухвала апеляційним судом м.Києва залишено без змін.

Відповідач ОСОБА_4 проти позову заперечував та вважав його безпідставним. Зазначив, що судові рішення набрали законної сили і за цими правовідносинами сплинули строки позовної давності. Щодо посилання позивача на впливання на експерта, то такі доводи є надуманими.

Представник ХНДІСЕ ОСОБА_5 проти позову заперечувала, вважала що цей позов фактично є заявою про перегляд судових рішень, які позивач вже оскаржував до вищих інстанцій. Дії ХНДІСЕ в частині винесення висновків експертами не можуть бути оскаржені, автотехнічна експертиза проводилася в межах адміністративної справи і є відповідним доказом у цивільній справі, який суд мав прийняти, чи не приймати до уваги. Посилання на незалежну експертизу є некорректним, оскільки вона була проведена за заявою позивача, тобто зацікавленої особи, а експерт не був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Експерт ОСОБА_3 проти позову заперечував, зазначив, що постановою Жовтневого райсуду м. Харкова була призначена автотехнічна експертиза, яка не була проведена, у звязку з невиконанням його клопотання. В подальшому до нього була направлена інша постанова суду від 05.11.2010р., де суд ставив три питання, які він вирішував в експертизі. Крім того, судом було надано уточнені дані щодо ДТП, при цьому зазначено, що водій ОСОБА_1 для встановлення додаткових даних не зявився. Сторони не були присутні при проведенні експертизи. Визначення вини водія є компетенцією суду, а не експерта. Надане позивачем експертне дослідження незалежної експертизи проведено всуперечь методики проведення судових автотехнічних експертиз, яка використовується в експертній практиці, та в порушення відповідної інструкції, має суперечності, експерт приймав частину вихідних данних від одного водія та частину вихідних даних від другого, що є неприпустимим. Також висновки не відповідають характеру пошкоджень. Крім того, експерт проводив дослідження по його експертизі, що прямо суперечить методиці.

Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Висновком судової автотехнічної експертизи №9990 від 22.11.2010р., складеним судовим експертом Харківського науково-дослідницького інституту судових експертиз ім.засл.проф. ОСОБА_6 - ОСОБА_7 встановлено, що під час ДТП 26.07.2010р. на 18км+200м на автодорозі м05-01 яке сталося між автомобіліями «Хюндай» під керуванням ОСОБА_4 та «Мазда» під керуванням ОСОБА_1, дії водія ОСОБА_1 не відповідали вимогам п.п. 10.1, 13.1, 14.2(в) ПДР України та з технічноїх точки зору знаходяться у причинному звязку з виникненням зазначеної ДТП. А в діях водія ОСОБА_4 не вбачається порушень норм ПДР України, які б з технічної точки зору знаходилися б у причинному звязку з виникненням зазначеної ДТП. (а.с. 11-15)

07 грудня 2010р. постановою Жовтневого районного суду м. Харкова матеріал про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП стосовно ОСОБА_4 повернуто до органів УДАІ для вирішення питання про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 (а.с. 63)

08 квітня 2011р. постановою Жовтневого районного суду м. Харкова, провадження стосовно ОСОБА_4 закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП. Дана постанова винесена щодо події ДТП, яка мала місце 26 червня 2010р. між автомобілями НОМЕР_2 та «Мазда» д.н. НОМЕР_3. (а.с. 78)

19 вересня 2012р. рішенням Голосіївського районного суду м. Києва було задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_4 та стягнуто на його користь з ОСОБА_1 22540,68 грн. матеріальної шкоди та 5000,00 грн. моральної шкоди, а також 225,41 грн. судового збору. (а.с. 20-21) Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 21.11.202р. дане рішення залишено без змін. (а.с. 84-85).

10 грудня 2012р. на замовлення ОСОБА_1 та за його кошти ТОВ «Незалежна автоекспертиза» склало висновок №73-2012р., за яким дії водія автомобіля НОМЕР_4 ОСОБА_4 під час ДТП 26.07.2010р. не відповідали вимогам п.п. 10.1, 10.6, 14.3 ПДР. (а.с. 7-10,19)

Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 23 квітня 2013р. було відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19.09.2012р. у звязку з нововиявленими обставинами. Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 20.08.201р. дана ухвала залишена в силі. Як вбачається з зазначеної ухвали апеляційного суду м. Києва заявник істотними для справи обставинами, зокрема, вважав наявність висновку експертного автотехнічного дослідження від 10.10.2012р., отриманого після рішення суду, що не може бути визнано нововиявленими обставинами ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами, або за їх клопотанням не витребувані судом. (а.с. 86)

Відповідно до ст. ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивач вважав висновок судової автотехнічної експертизи №9990 від 29.11.2010р. незаконним із посиланням на те, що цей висновок спростовується висновком експерта №73-2012 від 10.12.2012р. та зазначає, що на експерта ОСОБА_7 відповідач ОСОБА_4 вчиняв якийсь вплив, і висновки зазначеної експертизи та товарознавської експертизи №1106 від 22.02.2011р. є необєктивними та зроблені з порушенням ст.ст. 3, 4, 12 Закону України «Про судову експертизу».

Єдиним доказом який зазначається позивачем є висновок спеціаліста ТОВ «Незалежна автоекспертиза» від 10 грудня 2012р. виконаний на його замовлення. При цьому не дотримано порядок призначення експертизи, зокрема, те, що при вирішенні питання про призначення експертизи, заслуховувується думка сторін стосовно питань, які ставляться на вирішення експертизи та попередження експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Згідно ст.66 ЦПК України висновок експерта є доказом в справі.

Відповідно, оцінювати висновок експерта суд повинен як один із наявних доказів у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що повинно ґрунтуватися на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні. Як і інші докази, висновок експерта не має для суду наперед встановленого значення чи переваги над іншими джерелами доказів. Результат оцінки висновку експерта суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви його прийняття чи відмови у прийнятті.

Висновки експертиз №9990 від 29.11.2010р. та №1106 від 22.02.2011р., які позивач просить визнати незаконними та скасувати, є доказами по справі, яка була розглянута судом, ці висновки були досліджені і їм надана відповідна оцінка при розгляді справи, що підтверджується рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 вересня 2012р., ухвалою апеляційного суду м. Києва від 21.11.202р., ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 23 квітня 2013р. та ухвалою апеляційного суду м. Києва від 20.08.201р.

У звязку з викладеним в зазначених вимогах необхідно відмовити, оскільки оскарження доказів у окремому позовному провадженні не передбачено і не є способом захиступрава у розумінні ст.16 ЦК україни.

Також, буд-яких доказів того, що на експерта ОСОБА_7 при складанні висновку було здійснено будь-який вплив, або втручання у його діяльність не надано. Той факт, що відповідач ОСОБА_4 міг розміщувати у мережі Інтернет обяви про надання правової допомоги щодо правовідносин повязаних із ПДР України, не доводить цієї обставини. Сам позивач в своїй заяві (а.с.37) та в судовому засіданні зазначав, що доводи про вплив ОСОБА_4 на експерта є лише його припущеннями, що відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України не може братися до уваги судом.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_4 матеріальної шкоди в розмірі 40776,04 грн., спричиненої внаслідок ДТП 26.07.2010р., суд бере до уваги, що постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 квітня 2011р., провадження стосовно ОСОБА_4 було закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, а також рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 вересня 2012р. між тими самими сторонами та про той самий предмет було задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення на його користь з ОСОБА_1 матеріальної шкоди та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Вказані рішення набрали законної сили, а тому, відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, відсутність вини ОСОБА_4 та винуватість ОСОБА_1 у ДТП, що мала місце 26.07.2010р., не підлягає доказуванню. У звязку із відсутністю вини ОСОБА_4 у ДТП, та фактів встановлених рішенням суду вимоги про стягнення з нього матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, не підлягають задоволенню.

Із врахуванням зазначеного, в задоволенні позову необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 212, 213, 214, 215, 294, 296 ЦПК України, ст.ст. 3, 4, 12 Закону України «Про судову експертизу», -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені Заслуженого професора ОСОБА_2 Міністерства юстиції України в особі експерта ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання висновку судової авто-технічної експертизи та товарознавчої експертизи незаконним та скасування висновків відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.Г. Проценко