У х в а л а

іменем україни

23 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

Мазур Л.М., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Сколівська міська рада Львівської області, відділ Держземагенства України у Сколівському районі Львівської області, про визнання будівництва самочинним, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, зобов'язання відновити житловий будинок у попередній стан, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Львівської області від 08 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, який уточнив у ході розгляду справи та остаточно просив

- визнати добудову розміром 5,6 м х 4,25 м до житлового будинку по АДРЕСА_1 та переобладнання кухні квартири № 6 у цьому будинку під житлову кімнату площею 12,1 кв. м самочинними;

- усунути йому перешкоди у користуванні земельною ділянкою у вигляді прибудинкової території по АДРЕСА_1 шляхом демонтажу самочинно здійсненої ОСОБА_4 добудови розміром 5,6 м х 4,25 м до житлового будинку та переобладнання кухні квартири № 6 у ньому під житлову кімнату площею 12,1 кв. м;

- зобов'язати ОСОБА_4 відновити цілісність демонтованої зовнішньої стіни житлового будинку по АДРЕСА_1 у попередній стан з метою можливості облаштування йому особистого входу до підстрішного приміщення.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилався на те, що він є власником квартири № 11 у будинку по АДРЕСА_1, а відповідач є власником квартири № 6 у вказаному житловому будинку, у якій на даний час проживає разом із сім'єю.

Позивач вказував, що земельна ділянка, на якій розташований цей багатоквартирний житловий будинок, належить територіальній громаді міста Сколе і сформована, як прибудинкова територія, проте незважаючи на відсутність згоди усіх мешканців вказаного вище будинку, у тому числі і його згоди, відповідач самовільно, без будь-якої проектної та дозвільної документації на прибудинковій території здійснив добудову допоміжних приміщень розміром 5, 6 м х 4, 25 м до належної йому квартири № 6 із переобладнанням кухні під житлову кімнату площею 12, 1 кв. м.

ОСОБА_3 зазначав, що такі дії відповідача грубо порушують його права та законні інтереси як власника іншої квартири у житловому будинку, зокрема, неможливість облаштування елементів благоустрою, майданчику для ігор дітей, для відпочинку мешканців будинку; неможливість вільного пересування автомобілів мешканців будинку, обмеження їх права тимчасового паркування біля свого під'їзду; а також посилався на необхідність відновлення йому особистого входу до підстрішного приміщення шляхом відновлення цілісності демонтованої зовнішньої стіни будинку.

Враховуючи відсутність у відповідача будь-яких дозвільних документів на проведення будівельних робіт і робіт по реконструкції належної йому квартири у будинку, позивач вважав, що це будівництво слід визнати самочинним, а оскільки відповідач самостійно відмовляється здійснити демонтаж самочинно зведеної ним прибудови з приведенням будинку у попередній стан, і тим самим усунути наведені вище перешкоди у користуванні прибудинковою територією, ОСОБА_3 просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

РішеннямСколівського районного суду Львівської області від 24 квітня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 08 липня 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 задоволено частково, рішення Сколівського районного суду Львівської області від 24 квітня 2015 року в частині відмови у позові про усунення ОСОБА_3 перешкод у користуванні земельною ділянкою у вигляді прибудинкової території по АДРЕСА_1, шляхом знесення самочинно здійсненої ОСОБА_4 добудови розміром 5,6 м х 4,25 м до житлового будинку за рахунок коштів відповідача ОСОБА_4 скасовано і ухвалено у цій частині нове рішення про задоволення позову.

Усунуто ОСОБА_3 перешкоди у користуванні земельною ділянкою у вигляді прибудинкової території по АДРЕСА_1, шляхом знесення самочинно здійсненої ОСОБА_4 добудови розміром 5,6 м х 4,25 м до житлового будинку за рахунок коштів відповідача ОСОБА_4

У іншій частині рішення залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати частково рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, дійшов висновку про недоведеність позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою у вигляді прибудинкової території шляхом знесення самочинно здійсненої ОСОБА_4 добудови розміром 5,6 м х 4,25 м до житлового будинку за рахунок коштів відповідача та задовольняючи позов в цій частині, виходив з того, що здійсненням відповідачем самочинного будівництва порушено права позивача як власника квартири у багатоквартирному житловому будинку, що полягають у вільному використанні прибудинкової території.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалене із дотриманням норм матеріального і процесуального права з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 є власником квартири № 11 у будинку по АДРЕСА_1, а відповідач є власником квартири № 6 у вказаному житловому будинку, який складається з одинадцяти квартир і допоміжних приміщень та розташований на земельній ділянці, яка належить територіальній громаді міста Сколе.

Також судами попередніх інстанцій установлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідачем до належної йому на праві власності квартири № 6 у вказаному будинку було здійснено прибудову розміром 5, 6 м х 4, 25 м із переобладнанням кухні під житлову кімнату площею 12, 1 кв. м без отримання у встановленому законом порядку дозволу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області (Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області) на початок будівельних робіт та без виготовленого і затвердженого у встановленому законом порядку робочого проекту, а також на земельній ділянці, що належить територіальній громаді міста Сколе та не була відведена для будівництва (а. с. 69-70, 71-73, 83, 84, 85, 89-92).

Частинами 1, 2 ст. 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони були збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм та правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб (ч. 4 ст. 376 ЦК України).

За умовами ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» під самочинним будівництвом необхідно розуміти як нове будівництво, так і реконструкцію, реставрацію або капітальний ремонт вже існуючих об'єктів нерухомості.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право комунальної власності на землю належить територіальній громаді в особі Сколівської міської ради.

Статтею 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи отримують право власності або право користування земельною ділянкою по рішенню органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх поноважень.

У разі створення об'єктів нерухомості, які були побудовані на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм та правил, право власності на них може бути визнано тільки судом на підставі приписів ст. 376 ЦК України.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» суди розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема: про знесення самочинно збудованого нерухомого майна.

У п. 5 цієї Постанови роз'яснено, що відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК).

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 2 ст. 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням його права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Зважаючи на вищевикладене суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач здійснив самочинну добудову до вказаного вище житлового будинку без належних документів: дозволу на будівництво, належно затвердженого проекту на реконструкцію (прибудову, перебудову), дозволу на виконання будівельних робіт, обов'язковість отримання яких передбачено ст. 29 Закону України «Про планування і забудову територій», та на земельній ділянці не відведеній для цієї мети й межі якої не визначені, чим порушив права позивача як власника квартири у багатоквартирному цьому житловому будинку, що полягають у вільному використанні прибудинкової території, спричиняють йому незручності та здійснюють перешкоди у користуванні даною земельною ділянкою.

Таким чином колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується із висновком апеляційного суду про наявність правових підстав для усунення ОСОБА_3 перешкод у користуванні земельною ділянкою у вигляді прибудинкової території по АДРЕСА_1 шляхом знесення самочинно здійсненої ОСОБА_4 добудови розміром 5,6 м х 4,25 м до житлового будинку за рахунок коштів відповідача ОСОБА_4

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом апеляційної інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 08 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

В.М. Коротун

Л.М. Мазур

О.В. Попович