Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №335/7273/15-ц Головуючий у 1 інстанції Шалагінова А.В.
Провадження № 22-ц/778/1192/16 Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.,

Суддів: Дзярука М.П.,

ОСОБА_2,

за участі секретаря: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Запорізької міської ради, Житлово-будівельного кооперативу «СТРОИТЕЛЬ-3», про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Запорізької міської ради, ЖБК «СТРОИТЕЛЬ-3», про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

В позові зазначав, що 04 серпня 2013 року померла його сестра ОСОБА_4 Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді належної їй на праві власності квартири АДРЕСА_1. Інших спадкоємців, крім нього, немає. У встановлений законом шестимісячний строк він до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звернувся, оскільки він є громадянином ОСОБА_5 Федерації, де і проживає. На момент смерті сестри та на момент спливу шестимісячного терміну на прийняття спадщини він знаходився у Росії. У період з листопада 2013 р. по лютий 2014 р. на території України відбувались суспільно-політичні події, які ускладнювали його прибуття та перебування на території України, перетин державного кордону. Тому, вважає, що вказаний строк він пропустив з поважних причин. Посилаючись на викладені обставини, просив суд визначити йому додатковий строк тривалістю в три місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті його сестри ОСОБА_4, що померла 04 серпня 2013 року в м. Запоріжжя.

Ухвалою суду від 16 жовтня 2015 р. до участі у справі в якості співвідповідача залучено Житлово-будівельний кооператив «СТРОИТЕЛЬ-3», членом якого була померла ОСОБА_4, та квартира якої знаходиться у будинку, що є власністю вказаного кооперативу.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 січня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_6 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з недоведеності позивачем заявлених ним причин поважності пропуску строку на прийняття спадщини.

Судом встановлено, що 04.08.2013р. померла ОСОБА_4. Після її смерті спадкова справа не відкривалася, що підтверджується відповіддю третьої Запорізької державної нотаріальної контори (а.с. 24). Позивач, вважаючи себе спадкоємцем, після смерті ОСОБА_4, в передбачений законом строк не подав заяву до нотаріальних органів про прийняття спадщини.

Врахувавши те, що спадкодавець ОСОБА_4 померла 04.08.2013р., то строк для прийняття спадщини сплив 04.02.2014 року.

При розгляді справи суд врахував вимоги ст.ст. 1216-1218, ч. 1 ст. 1220, ст.1223, ст.. 1262 ЦК України

Суд встановив, що спадкоємцем другої черги відповідно до ст.1262 ЦК України є позивач ОСОБА_3, який є братом спадкодавця по матері (а.с. 8-9).

Згідно ст.ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживає постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини.

В абз.6 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

В розумінні зазначених норм закону поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема, тривала хвороба спадкоємців, велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна, складні умови праці, перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України, необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Обґрунтовуючи свої вимоги щодо визначення додаткового строку для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті сестри ОСОБА_4, позивач вважав причини пропуску строку прийняття ним спадщини поважними, мотивуючи їх неможливістю прибути до України з ОСОБА_5 Федерації через суспільно-політичні події між країнами.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач є громадянином РФ, постійно там проживає, границю між України та РФ протягом 2013-2015 рр. не перетинав.

Однак, суд критично сприйняв твердження позивача про неможливість звернутися до нотаріальної контори протягом 6-ти місячного строку для прийняття спадщину у зв'язку із неможливістю потрапити на територію України.

Відповідно до п.п.3.23, 3.24 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5, своєчасно надісланою вважається заява, справжність підпису особи на якій засвідчена (або не засвідчена) нотаріально, що направлена поштовим відправленням до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини і яка надійшла нотаріусу після закінчення цього строку. Нотаріус приймає такі заяви, заводить спадкову справу та у випадку надходження заяви, справжність підпису на якій не засвідчено нотаріально, надсилає лист спадкоємцю, в якому пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. У таких випадках конверт підшивається у спадкову справу. Отже, ця норма передбачає право спадкоємця не тільки для особистого звернення до нотаріуса, але і надає йому можливість дистанційного звернення, чим позивач не скористався.

Судом встановлено, що позивач мав можливість подати заяву про прийняття спадщини шляхом надіслання заяви поштою. При цьому, саме посилання позивача на неможливість потрапити на територію України не може бути безумовною підставою для визнання даної причини поважною. Доказів того, що позивач намагався, а його не пропустили на територію України суду не надано.

Отже, зазначені позивачем причини пропуску встановленого законом строку для прийняття спадщини не є такими, що пов'язані з об'єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця саме на вчинення дій із прийняття спадщини, тобто не є поважними. А тому суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що позивачу стало відомо про смерть сестри лише в січні 2015р., оскільки зазначена підстава не була предметом розгляду в суді першої інстанції, потребує окремого доказування і не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції розглянув справу відповідно до вимог ст.10,11,27,31,131,159 ЦПК України із дотриманням прав сторін, порядку дослідження та оцінки наданих позивачем доказів, та в межах заявлених позовних вимог.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, а із матеріалів справи вбачається, що передбачені ст. 309 ЦПК України підстави для скасування чи зміни судового рішення відсутні, і оскаржуване рішення судом першої інстанції ухвалене із додержанням норм процесуального права та у відповідності із нормами матеріального права.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 січня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: