Артемівський міськрайонний суд Донецької області
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02.03.2016 року м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі

головуючого судді Давидовської Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Федорової І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

установив:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання відповідача таким, що втратила право користування житловим приміщенням. Зазначає, що відповідач з липня 2014 року за місцем реєстрації не проживає.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутності та про підтримання позовних вимог.

Відповідач у судове засідання не з'явилась, надала до суду клопотання про слухання справи за її відсутністю. Крім того, проти задоволення позову по суті не заперечувала, повідомила, що дійсно не проживає у спірному приміщенні тривалий період, проте зазначила, що має майнові претензії до позивача.

З урахуванням ч. 2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, додатково представлені документи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що квартира №17 в будинку №13, що розташована в м. Артемівську Донецької області по вул. Радянській, належить на праві власності ОСОБА_1, що підтверджується договором дарування квартири від 22 травня 2012 року, зареєстрованим в реєстрі за № 1-1173 та посвідчений державним нотаріусом Першої Артемівської нотаріальної контори ОСОБА_3 та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.01.2016 року за №52138046 (а.с.7-8, 28-29).

Згідно довідки Артемівського МВ ГУДМС України в Донецькій області від 12.01.2016 року за №60, відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.21).

Рішенням Артемівського міськрайонного суду від 26.05.2015 року у справі № 219/1024/15-ц шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано (а.с.12).

Згідно свідоцтва про шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстрований 18.12.2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, про що складено відповідний актовий запис № 723 та видано свідоцтво про одруження серії 1-НО № 439351. Прізвище після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_2 «Давиденко» (а.с.37).

Згідно з актом від 18.12.2015 року, складеним комісією у складі сусідів, майстрів та паспортиста Житлово-експлуатаційного управління № 1 ТОВ «ТСК «Схід», ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, не проживає за місцем своєї реєстрації з 19.07.2014 року по теперішній час (а.с. 6).

Приймаючи рішення, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 Житлового кодексу Української РСР з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Частиною 2 ст. 405 Цивільного кодексу України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За таких обставин, оцінюючи докази у їх сукупності, оскільки відповідач не проживає за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин, іншої домовленості між ними та власниками житла не встановлено, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Додатково суд зазначає, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування. Оскільки у справі наявні докази набуття позивачем права власності на спірне житлове приміщення саме за договором дарування, за відсутності інших належних та допустимих доказів, підстав вважати зазначене майно спільною сумісною власністю колишнього подружжя немає. Зустрічний позов у цьому провадженні з цього приводу не заявлявся.

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України.

З огляду на викладене, на підставі ст. 156 Житлового кодексу Української РСР, ст. 405 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 10, 11, 60, 61, 88,214, 215-218, 224 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: Донецька область, м. Артемівськ (назва міста з 18.02.2016 року м. Бахмут), АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя Т.В.Давидовська