АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 761/22036/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/4278/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Маліновська В.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

10 березня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А.

Суддів - Кравець В.А., Шиманського В.Й.

при секретарі - Аршакян Р.Т.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И Л А:

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, представник ПАТ «Дельта Банк» подала апеляційну скаргу, в якій просить суд рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що у серпні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність АТ «Дельта Банк» іпотечного майна, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 30 серпня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 49.4/78/07-Zn, відповідно до якого Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 138 000,00 доларів США з розрахунку 13,6% річних за користування кредитом на строк до 29 серпня 2022 року.

30 серпня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки № 49.12/78/1376/07, відповідно до якого остання передала у іпотеку нерухоме майно, а саме трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 65,70 кв. м., житловою площею 35,8 кв.м.

26 березня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу права вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених Договором, АТ «Кредитпромбанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, зокрема за кредитним договором № 49.4/78/07-Zn від 30 серпня 2007 року та договором іпотеки № 49.4/78/1376/07 від 30 серпня 2007 року, укладеного між ВАТ «Кредитпромбанк» та відповідачем.

Зазначив, що Позичальник не виконує належним чином умови кредитного договору в зв'язку з чим станом на 3 липня 2015 року наявна заборгованість у сумі 1 768 296,35 грн., з яких: - сума заборгованості за кредитом - 1 584 968,07 грн.; - сума заборгованості за відсотками - 150 259,48 грн.; - пеня - 29 394,49 грн.; - сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу - 2 264,98 грн.; - сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсотках - 1 409,33 грн.

У зв'язку із викладеним, просив суд в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 768 296,35 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 65,70 кв. м., житловою площею 35,8 кв. м., шляхом визнання права власності на нього за ПАТ «Дельта банк», визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на зазначену квартиру.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 серпня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_4 було укладено Кредитний договір № 49.4/78/07-Zn, відповідно до якого Банк відкриває Позичальнику відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі у розмірі 138 000,00 доларів США строком по 29 серпня 2022 року включно, процентна ставка по кредиту - 13,6% річних.

В подальшому Сторонами вносились зміни до умов Кредитного договору шляхом підписання Договору про внесення змін від 19 грудня 2007 року, № 2 від 21 липня 2008 року, Додаткового договору від 24 грудня 2008 року, № 4 від 12 травня 2009 року, № 5 від 23 жовтня 2009 року, № 6 від 28 жовтня 2009 року, № 7 від 23 квітня 2012 року, № 8 від 9 серпня 2012 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, 30 серпня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» ОСОБА_4, ОСОБА_3 було укладено Іпотечний договір № 49.12/78/І376/07, за умовами якого у забезпечення зобов'язань перед Іпотекодержателем за Кредитним договором Іпотекодавці надають в іпотеку майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1, яка складається з двох кімнат загальною площею 65,70 кв. м., житловою площею 35,80 кв. м., та належить Іпотекодавцям на праві власності.

Згідно п.1.4. Іпотечного договору заставна вартість майна за згодою Сторін складає 270 000,00 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 30 серпня 2007 року становить 1 363 500,00 грн.

Згідно п. 4.2. Іпотечного договору Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на Майно у випадку порушення Іпотекодавцем-1 умов Кредитного договору, або порушення Іпотекодавцями умов цього Договору.

При настання випадків, передбачених п.4.2. цього Договору, Іпотекодержатель за 30 календарних днів попереджає Іпотекодавців про задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, та якщо протягом цього строку зобов'язання, забезпечені іпотекою не будуть виконані Іпотекодержатель на свій розсуд задовольняє свої вимоги, одним із таких способів: - набуває право власності на Майно; - від свого імені подає майно третім особам і спрямовує отримані кошти на задоволення своїх вимог; - дає Іпотекодавцям згоду на реалізацію Майна третім особам, визначеним Іпотекодержателем та погоджених з ним, від свого (Іпотекодавців) імені, за умови, що кошти, виручені від реалізації, будуть направлені на задоволення вимог Іпотекодержателя (п.4.3. Іпотечного договору).

26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк», яке є правонаступником всіх прав та обов'язків ВАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за умовами якого Продавець погоджується продати (відступити) права вимоги та передати їх Покупцю, а Покупець погоджується купити Права вимоги, прийняти їх і сплатити Загальну Купівельну ціну.

Згідно Витягу з Додатку № 1 до Договору купівлі-продажу права вимоги за кредитами від 26 червня 2013 року визначено, що Покупцю відступається право вимоги за Кредитним договором № 49.4/78/07-Zn від 30 серпня 2007 року, укладеним між Банком ОСОБА_4 та право вимоги за забезпечувальним договором № 49.12/78/І376/07 від 30 серпня 2007 року укладеним між Банком, ОСОБА_4, ОСОБА_3

З матеріалів справи вбачається, що Банк належним чином виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, проте у зв'язку із невиконанням зобов'язань відповідачем станом на станом на 3 липня 2015 року виникла заборгованість, яка складає 1 768 296,35 грн., з яких - сума заборгованості за кредитом - 1 584 968,07 грн.; - сума заборгованості за відсотками - 150 259,48 грн.; - пеня - 29 394,49 грн.; - сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу - 2 264,98 грн.; - сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсотках - 1 409,33 грн.

Статтею 513 ЦК України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно зі ст.ст. 514, 516 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

За положенням ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до ч.6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Статтею 37 Закону України «Про іпотеку» Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Право іншої особи з вищим пріоритетом щодо строкового користування нерухомим майном, набутим у власність іпотекодержателем, зберігає чинність відповідно до умов договору, яким обумовлено таке користування. Права та вимоги третіх осіб на предмет іпотеки, набутий у власність іпотекодержателем, які мають нижчий пріоритет, ніж вимога іпотекодержателя, втрачають чинність.

До особи, яка на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, включеного до іпотечного договору, набула право власності на предмет іпотеки (об'єкт нерухомого майна, об'єкт незавершеного будівництва та майнові права на них), розміщений на земельній ділянці, яка перебуває в оренді іпотекодавця, переходить право оренди на таку земельну ділянку, а зазначений договір про задоволення вимог іпотекодержателя або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, включене до іпотечного договору, є документом, що посвідчує перехід права оренди земельної ділянки до нового власника предмета іпотеки і заміну особи орендаря у договорі оренди землі та підлягає державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Згідно ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що загальна заборгованість Позичальника за Кредитним договором складає 82 584,23 долари США, в той час як п.1.4. Іпотечного договору визначено, що заставна вартість предмета іпотеки складає 270 000,00 доларів США, крім того, позивачем не надано суду оцінки іпотечного майна, проведеної суб'єктом оціночної діяльності для можливості встановлення співмірності суми заборгованості за кредитом та реальної вартості іпотечного майна станом на час розгляду справи.

Також суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем не притягнуто до участі в справі як відповідача ОСОБА_4, яка є співвласником предмету іпотеки.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що вищезазначеним договором іпотеки сторонами вже визначено ціну предмета іпотеки, а саме - 1 363 500 грн., оскільки відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону «Про іпотеку», судові палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду Українидійшли правового висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Згідно із частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

При цьому суд повинен зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, яка висловлена у справах № 6-61цс15, № 6-1205цс15.

Позивачем не надано відомостей щодо ціни предмету іпотеки станом на момент звернення з позовом до суду, клопотання про проведення судової експертизи задля визначення дійсної ціни предмета іпотеки сторонами не заявлялось, висновок щодо оцінки майна на яке позивач просить звернути стягнення, суду не надавався.

Крім того, як вбачається з позовної заяви, позивач, звертаючись із позовом до ОСОБА_3, просив звернути стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 65,70 кв. м., житловою площею 35,8 кв. м., шляхом визнання права власності на нього за ПАТ «Дельта банк», визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на зазначену квартиру, проте, відповідно до іпотечного договору № 49.12/78/1376/07 від 30 серпня 2007 року, спірна квартира належить двом співвласникам - відповідачці та ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 2 грудня 1999 року, виданого Радянською райдержадміністрацією в м. Києві згідно розпорядженню від 8 грудня 1999 року № 21728 та договору купівлі-продажу частини квартири від 8 серпня 2001 року.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 11 ЦПК України).

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норми матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Мозолевської Вікторії Вікторівни - представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді