УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Завгородньої І.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа квартирно-експлуатаційний відділ м. Тернополя, про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, за касаційною скаргою житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 30 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом до житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просив:

- скасувати п. 4 рішення спільного засідання командування та житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене протоколом від 11 листопада 2015 року № 14, щодо відмови йому в перенесенні дати постановки на квартирний облік;
- зобов`язати житлову комісію ІНФОРМАЦІЯ_1 перенести дату постановки на квартирний облік його зі складом сімї трьох осіб у списку загальної черги осіб, що потребують поліпшення житлових умов, з урахуванням попереднього часу перебування на квартирному обліку з 03 березня 1995 року на 06 жовтня 1992 року.
На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що він проходив військову службу у Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 (в подальшому НОМЕР_2 ), де 06 жовтня 1992 року став на квартирний облік.
У 1999 році його було переведено до військової частини НОМЕР_3 , де він подав до житлової комісії рапорт про зарахування його та членів його сімї на квартирний облік, зазначивши про їх перебування на такому обліку із 06 жовтня 1992 року у військовій частині НОМЕР_2 .
Позивач вказував, що у 2002 році був звільнений з військової служби у запас із залишенням на квартирному обліку для позачергового одержання житлового приміщення за рахунок фонду військової частини.

Також ОСОБА_1 зазначав, що у жовтні 2015 року звернувся до житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про зарахування йому в загальний термін перебування на квартирному обліку період перебування на квартирному обліку за попереднім місцем служби в іншому гарнізоні з 06 жовтня 1992 року та перенесення його у загальній черзі осіб, що потребують поліпшення житлових умов, у Тернопільському обласному військовому комісаріаті (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ), з 03 березня 1995 року на 06 жовтня 1992 року, проте у грудні 2015 року отримав витяг з протоколу засідання житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно з яким йому було відмовлено у задоволенні вказаного клопотання відповідно до п. 2 наказу Міністерства Оборони України від 03 лютого 1995 року № 20 «Про внесення змін та доповнень до Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України».
Посилаючись на те, що неперенесення дати постановки на квартирний облік є протиправним і призвело до звуження обсягу його житлових прав у сфері проходження військової служби, що за своїм змістом є порушенням Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців», ОСОБА_1 просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 травня 2016 року позов задоволено.

Скасовано резолютивну частину, після слів «Постановили», пункт 4 рішення спільного засідання командування та житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене протоколом № 14 від 11 листопада 2015 року, щодо відмови ОСОБА_1 про перенесення дати постановки на квартирний облік.
Зобов`язано житлову комісію ІНФОРМАЦІЯ_1 перенести дату постановки на квартирний облік ОСОБА_1 зі складом сім`ї трьох осіб у списку загальної черги осіб, що потребують поліпшення житлових умов, з урахуванням попереднього часу перебування на квартирному обліку з 03 березня 1995 року на 06 жовтня 1992 року.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 30 червня 2016 року апеляційну скаргу житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , подану військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_1 , відхилено, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 травня 2016 року залишено без змін.
У касаційній скарзі житлова комісія ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.
У зв`язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення ОСОБА_1 на неї, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Згідно з ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців»від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі Закон) держава забезпечує військовослужбовців жилим приміщенням на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами. Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найм) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п. 32 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (далі Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081, черговість надання житла визначається за часом зарахування на облік (включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень).

Пунктом 26 вказаного Порядку передбачено, що військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховується на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із: збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також ж у списках осіб, що користуються і правом першочергового або позачергового одержання житла.
Аналогічні положення містяться і в п. 3.7 Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06 жовтня 2006 року № 577.

Пунктом 38 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР (далі Правила), затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 470 та п. 17 Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року № 20 (далі Положення), встановлено, що військовослужбовцям, що перебувають на квартирному обліку, жилі приміщення надаються згідно з чергою.
Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно застосували норми матеріального права, які їх регулюють, входили з того, що п. 2 наказу Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року № 20, на який відповідач послався відмовляючи ОСОБА_1 у перенесенні дати зарахування на квартирний облік з 03 березня 1995 року на 06 жовтня 1992 року, втратив чинність у зв`язку із прийняттям наказу Міністерства оборони України від 06 жовтня 2006 року № 577 «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень», та правильно встановивши, що положення цього наказу суперечать вимогам ст. ст. 38-44 ЖК УРСР, спеціальному Закону, п. 26 Порядку, п. 38 Правил, п. 17 Положення та п. 36 Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України, затвердженого Указом Президента України від 13 травня 1993 року № 174, дійшли обґрунтованого висновку про порушення прав позивача як військовослужбовця і громадянина на житло, передбачене ст. ст. 17, 47 Конституції України.
Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.
Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ
у х в а л и л а:
Касаційну скаргу житлової комісії Тернопільського обласного військового комісаріату відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 30 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

О.В. Попович