Справа № 541/137/16-ц
Провадження №2/541/259/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 лютого 2016 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Сидоренка Ю.В.,

при секретарі - Лисенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миргороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, в позові посилалася на те, що 2 серпня 2008 року зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 і прожила разом з ним до березня 2015 року. Від цього шлюбу вони мають дитину - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який знаходиться на утриманні позивача. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоч працездатний і в змозі надавати кошти на утримання сина, тому позивач просила стягувати з нього аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини.

В судовому засіданні позивач змінила свої позовні вимоги та просила стягнути на її користь із відповідача на утримання дитини аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з підстав вказаних в позовній заяві. Пояснила, що у 2015 році відповідач надавав допомогу на утримання дитини, але не регулярно і у розмірі, який він визначав на свій розсуд, а у 2016 році взагалі припинив надавати допомогу, тому вона звернулась до суду.

Відповідач в судовому засіданні змінені позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що у 2015 році аліменти платив добровільно, а у 2016 році ще не платив, тому що у них з позивачем виник конфлікт, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 1200 гривень, що становить приблизно 1/5 частину його заробітку. При цьому повідомив, що його заробіток за лютий 2016 року становить близько 9000 грн., але цей розмір не є постійним, тому що залежить від наявності чи відсутності премії, просив врахувати, що він сплачує кредит, який був отриманий під час шлюбу, та що колишня дружина залишилася проживати в будинку, який не є їх власністю, але в ремонт якого він вкладав кошти.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що змінені позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності з ч.ч.1, 2 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Судом на підставі наданих доказів та пояснень сторін встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 серпня 2008 року по 1 грудня 2015 року (а.с. 2), згідно свідоцтва про народження від шлюбу мають неповнолітню дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 3), який проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою голови вуличного комітету (а.с.4). Відповідач у 2015 році в добровільному порядку надавав матеріальну допомогу на утримання дитини, але без домовленості з позивачем щодо її розміру і форми, у а 2016 році цієї допомоги не надає, хоч відповідно до статті 180 Сімейного Кодексу України зобов'язаний утримувати дитину та має таку можливість, оскільки є військовослужбовцем та отримує грошове забезпечення.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, яку було ратифіковано Постановою Верховної ради України №789-ХІІ (789-12) від 27.02.91 та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Заперечення відповідача в частині визнання ним суми аліментів у розмірі 1200 гривень, суд відхиляє у зв'язку з тим, що відповідно до статті 184 СК України суд має право визначити аліменти в твердій грошовій сумі лише у випадку, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід та частину доходу одержує в натурі, доказів чого суду не надано.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України.

Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Проаналізувавши та дослідивши в судовому засіданні зібрані докази в їх сукупності, враховуючи, що за повідомленням позивача дитина має нормальний стан здоров'я, відповідачем не надано доказів на підтвердження стану свого здоров'я, матеріального становища, наявності інших утриманців чи інших обставин, які б перешкоджали йому в повній мірі виконувати передбачений нормами закону обов'язок утримувати свою дитину, малолітня дитина сторін проживає разом зі своєю матір'ю, позивачем по справі та перебуває на її утриманні, відповідач не приймає постійної участі в матеріальному забезпеченні дитини, є особою працездатного віку та отримує регулярний дохід, суд дійшов висновку, що за обставин, які склалися, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а саме, виходячи зі змінених позовних вимог позивача розмір аліментів визначається судом у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку.

Згідно ч.3 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 180, 182, 183, 184 СК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 213-215, 294 ЦПК України, Законом України «Про судовий збір», суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м.Васильків Київської області, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 25 січня 2016 року до досягнення ОСОБА_4 повноліття.

Стягти з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн. (П'ятсот п'ятдесят одна гривня 20 коп.).

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області до Апеляційного суду Полтавської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Ю. В. Сидоренко