Справа № 127/1173/16-ц
Провадження № 2/127/1721/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2016 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

при секретарі Гороховій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Керамік Плюс" про виплату працівникові заробітної плати та середнього заробітку, за весь час затримки розрахунку при звільненні,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в січні 2016 року звернувся до суду з позовом до ТОВ "Керамік Плюс" про виплату працівникові заробітної плати та середнього заробітку, за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивував тим, що з 16.05.2011 року він був прийнята на роботу в ПП "Компанія Володимирський масив" згідно наказу № 69.

Згодом ПП "Компанія Володимирський масив" було реорганізовано в ТОВ "Керамік Плюс", тому 08.01.2014 року позивач був прийнятий на роботу в ТОВ "Керамік Плюс" на посаду підсобний працівник в порядку переводу з ПП "Володимирський масив".

Так, 14.12.2015 року ОСОБА_1 було звільнено з даної посади, за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України.

Також позивач зазначає, що на час звільнення відповідач мав заборгованість по виплаті йому заробітної плати, однак остаточний розрахунок при звільненні проведений не був і не проведений до цього часу. ОСОБА_1 неодноразово звертався усно та письмово за розрахунком до відповідача, та отримував відмови. Окрім цього, йому було відмовлено у видачі довідки про заборгованість, тому він звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з ТОВ "Керамік Плюс" на його користь заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за весь час затримки виплати, згідно довідки про суму заборгованості та середнього заробітку.

Під час розгляду справи по суті позивачем було уточнено позовні вимоги, на підставі довідки про його середню заробітну плату, згідно яких він просить стягнути з ТОВ "Керамік Плюс" 30907,03 грн., в тому числі: заборгованість по заробітній платі на дату звільнення 21942,52 грн., 3026,85 грн. середня заробітна плата за час утримання розрахунку та інфляційні нарахування 5937,66 грн.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просили позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов визнала та не заперечив проти його задоволення.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Із записів зроблений в трудовій книжці позивача ОСОБА_1 вбачається, що він з 16.05.2011 року був прийнята на роботу в ПП "Компанія Володимирський масив" на посаду підсобника, на підставі наказу № 69 від 16.05.2011 року та 08.01.2014 року звільнений, у зв'язку з переведенням на роботу у ТОВ "Керамік Плюс", згідно п. 5 ст. 36 КЗпП України. 14.12.2015 року позивач звільнений з роботи за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України, на підставі наказу № 89 від 14.12.2015 року.

З довідки про середню заробітну плату (дохід) ТОВ "Керамік Плюс", судом встановлено, що ОСОБА_1 працював на даному підприємстві та йому середньоденна заробітна плата становить 59,35 грн.

Відповідно до довідки ТОВ "Керамік Плюс" № 11 від 16.02.2016 року вбачається, що кінцевий розрахунок перед ОСОБА_1 на дату звільнення складав 21942,52 грн., в тому числі компенсація за невикористану відпустку 212,08 грн.

Суд прийшов до висновку, що правовідносини, що виникли між сторонами, є трудовими, тому регулюються КЗпП України, а саме главою VІІ в частині, що регулює оплату праці при звільненні працівника та відповідальності підприємства за затримку розрахунку при звільненні.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 24 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Аналогічне положення міститься і в ст. 115 КЗпП України.

Відповідно ст.ст. 94, 97 КЗпП України, ст.ст. 15, 21 Закону України "Про оплату праці" власник або уповноважений ним орган зобовязаний в першочерговому порядку виплачувати працівникові заробітну плату за виконану ним роботу у разі звільнення.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника, виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день звільнення.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати" компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату працю", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Пленуму Верховного Суду України у п. 21 Постанови від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" зазначив, що при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Відповідно до п. 2 зазначеної Постанови у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата.

Пунктом 3 вказаної Постанови встановлюється, що при обчисленні середньої заробітної плати в усіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад тощо). Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Згідно із п. п. 5, 8 вищевказаної Постанови нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством на число календарних днів за цей період.

Як зазначено у довідці заробітна плата ОСОБА_1 за два останні місяці роботи (жовтень 2015 року та листопад 2015 року) становила відповідно 901,58 грн. та 1235,21 грн., відтак його середньоденна заробітна плата за останні два місяці роботи складала: (908,58 + 1235,21)/36 робочі дні = 59,35 грн.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що середній заробіток за весь час затримки виплати становить 3026,85 грн.

Враховуючи, що доводи позивача знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, а також приймаючи до уваги, що визнання позову відповідачем не суперечить законодавству, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд приходить до висновку, станом на день розгляду справи підприємство не виплатило заборгованість по заробітній платі на дату звільнення в сумі 21942,52 грн., середній заробіток за весь час затримки виплати в сумі 3026,85 грн. та інфляційні нарахування в сумі 5937,66 грн. Суд вважає, що заборгованість з відповідача на користь позивача підлягає примусовому стягненню.

У відповідності зі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 551,20 грн. судового збору в дохід держави, оскільки позивач від його сплати звільнений.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43 Конституції України, ст.ст. 47, 115-117, 233 КЗпП України, ст.ст. 15, 21, 24 Закону України "Про оплату праці", ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати", ст.ст. 10, 57-60, 88, 174, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Керамік Плюс" на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за весь час затримки виплати та інфляційні нарахування в розмірі 30907 (тридцять тисяч девятсот сім) гривень 03 копійки, в тому числі: заборгованість по заробітній платі на дату звільнення 21942 (двадцять одну тисячу девятсот сорок дві) гривні 52 копійки, середній заробіток за весь час затримки виплати 3026 (три тисячі двадцять шість) гривень 85 копійок та компенсацію втрати частини заробітку 5937 (пять тисяч девятсот тридцять сім) гривень 66 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Керамік Плюс" в дохід держави 551 гривень 20 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя