Справа № 367/6040/15-ц Головуючий у І інстанції Пархоменко О. В.
Провадження № 22-ц/780/1775/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 02.03.2016
УХВАЛА

Іменем України

02 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Данілова О.М.,

суддів: Суханової Є.М., Лівінського С.В.,

за участю секретаря Бобка О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 25 грудня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року ПАТ «КБ «ПриватБанк» звернулося до Ірпінського міського суду Київської області із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 05 жовтня 2006 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №DNH4KP13370165, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 647,37 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, сплатити за їх користування проценти в сумі в строки та на умовах, передбачених умовами і правилами надання банківських послуг, однак у порушення умов цього договору та умов і правил надання банківських послуг відповідач свої зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого виникла заборгованість, яка станом на 07 липня 2015 року становить 13806,48 грн., з яких: 628,60 грн. заборгованість за кредитом; 3778,79 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом; 8265,45 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 500 грн. штраф (фіксована частина); 633,64 грн. штраф (процентна складова).

Просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №DNH4KP13370165 від 05 жовтня 2006 року в сумі 13806,48 грн. та судові витрати по справі.

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 25 грудня 2015 року, позов ПАТ «КБ «ПриватБанк» задоволено частково та стягнуто на його користь з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в сумі 5841,03 грн. та 243,60 грн. судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ПАТ «КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, ухваленого з порушенням норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення Ірпінського міського суду Київської області від 25 грудня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким позов ПАТ «КБ «ПриватБанк» задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що з рішенням ПАТ «КБ «ПриватБанк» не згодний в частині незадоволених позовних вимог, а саме необґрунтованого зменшення пені.

Апелянт зазначає, що відповідно до Узагальнення судової практики Верховного Суду України «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин (2010 р.)», суди повинні звертати увагу на наступне: «… хоча зазначене положення закону є правом, а не обовязком суду, однак, якщо наявні такі обставини, то вони мають враховуватись судом у разі, якщо на це посилається боржник і просить зменшити розмір неустойки.

В розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, матеріали справи не містять заяви відповідача про зменшення розміру неустойки, належних та допустимих доказів, які б давали підстави для застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 05 жовтня 2006 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №DNH4KP13370165, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 647,37 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, сплатити за їх користування проценти в сумі, в строки та на умовах, передбачених умовами і правилами надання банківських послуг, однак у порушення договору та умов і правил надання банківських послуг відповідач свої зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого виникла заборгованість, яка станом на 07 липня 2015 року становить 13806,48 грн., з яких: 628,60 грн. заборгованість за кредитом; 3778,79 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом; 8265,45 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 500 грн. штраф (фіксована частина); 633,64 грн. штраф (процентна складова).

Вищезазначені обставини підтверджуються зокрема копією заяви позичальника ОСОБА_2; копією умов надання споживчого кредиту фізичним особам; копією паспорта ОСОБА_3; розрахунком заборгованості.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 добровільно взяті на себе зобовязання за кредитним договором не виконує, станом на 07 липня 2015 року його заборгованість перед позивачем становить 13806,48 грн., чим порушує законне право позивача на отримання суми кредиту та процентів за користування кредитними коштами.

Разом з цим, суд першої інстанції, виходячи із положень ст. 551 ЦК України, прийшов до висновку, що розмір пені, яку просить стягнути з відповідача позивач перевищує розмір збитків, а тому його необхідно зменшити до 300 грн.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача заборгованість у розмірі 5841,03 грн., а також судовий збір у розмірі 243,60 грн.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами закону виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інші фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до правових висновків, які містяться в Постанові Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року (справа №6-100цс14), частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

За правилами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Установивши, що розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобовязання, суд першої інстанції правомірно застосував до спірних правовідносин норму частини третьої статті 551 ЦК України, яка підлягала застосуванню.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції зробив правильний висновок про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 був повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчить його підпис (а.с. 39). Крім цього, копію рішення суду першої інстанції ОСОБА_2 отримав 25 грудня 2015 року, про що свідчить його підпис в довідковому листі до справи.

Оскільки відповідач, а ні заяву про перегляд заочного рішення, а ні апеляційну скаргу не подавав, можна прийти до висновку, що він погодився із заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 25 грудня 2015 року.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду відповідає обставинам справи, постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 25 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий __________ О.М. Данілов

Судді __________ Є.М. Суханова

__________ ОСОБА_4