УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Гвоздика П.О., Завгородньої І.М., Мартинюка В.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - реєстраційна служба Черкаського управління юстиції, про витребування майна та зняття з державної реєстрації, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 24 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом ОСОБА_5, третя особа - реєстраційна служба Черкаського управління юстиції, про витребування майна та зняття з державної реєстрації.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 квітня 2014 року, у позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 24 грудня 2015 року, рішення місцевого суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким витребувано квартиру АДРЕСА_1 із чужого незаконного володіння ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 Позовну заяву в частині вимог про скасування запису про реєстрацію права власності залишено без розгляду.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів дійшла висновку, що підстави для перегляду рішення суду апеляційної інстанції відсутні, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що у 1989 році ОСОБА_4 на підставі ордера НОМЕР_1 отримав квартиру по АДРЕСА_1 на склад сім'ї з двох осіб (він та його дружина ОСОБА_6.).

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 лютого 2012 року визнано недійсним рішення Виконавчого комітету Соснівської районної ради м. Черкаси від 19 липня 2006 року № 470 у частині приватизації ОСОБА_6 вищевказаної квартири.

На підставі договору купівлі-продажу від 16 серпня 2006 року ОСОБА_6 відчуження на користь відповідачки спірне нерухоме майно.

Згідно з ст. 395 ЦК Україниречовими правами на чуже майно є: право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій). Законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно.

Відповідно до ст. 396 ЦК Україниособа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Так, у главі 29 ЦК Українивизначені цивільно-правові способи захисту права власності.

Зокрема, норми ст. ст. 387, 388 ЦК України надають власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння або від добросовісного набувача.

Однак, на підставі ст. 387 ЦК Українивласник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача в тому випадку, якщо майно загублене власником, було викрадене у власника, вибуло з володіння власника не з його волі іншим шляхом.

За змістом ст. 388 ЦК Українивитребування можливе і в тому випадку, коли правочини, за якими набувач набув право власності на майно, не визнані недійсними та коли фактичний володілець майна є добросовісним набувачем.

Встановивши те, що між позивачем як титульним володільцем квартири по АДРЕСА_1 та ОСОБА_5 як нинішнім власником існують речово-правові відносини щодо права на спірне майно, яке вибуло з володіння ОСОБА_4 не з його волі, апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що останній має право на витребування вищевказаної квартири із чужого незаконного володіння відповідачки.

Статтею 257 ЦК Українивстановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 253 ЦК Україниперебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За змістом ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Крім того, з'ясувавши те, що позивач дізнався про порушення свого права на житло після ухвалення рішення Соснівським районним судом м. Черкаси 28 лютого 2012 року, а з позовом звернувся до суду у грудні 2013 року, суд апеляційної інстанції, правильно виходив із того, що ОСОБА_4 не пропущено визначений ст. 257 ЦК України строк позовної давності.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, а також відсутні передбачені ч. 2 ст. 338 ЦПК України підстави для скасування рішення апеляційного суду.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 24 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

П.О. Гвоздик
І.М. Завгородня
В.І. Мартинюк