Справа № 428/9522/15-ц
Провадження № 2/428/407/2016
18 травня 2016 року м. Сєвєродонецьк
Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:
головуючого судді Олійник В.М.,
при секретарі Гетьманцевій Ю.Ю.,
за участю позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сєвєродонецьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,-
Позивач ОСОБА_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, в якому просить припинити право спільної сумісної власності на квартиру № 1, яка знаходиться в Луганській області, місті Сєвєродонецьк, Гвардійський проспект, 7-б, в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати за нею право власності на 5/6 часток, за відповідачем на 1/6 частку квартири № 1, яка знаходиться в Луганській області, місті Сєвєродонецьк, Гвардійський проспект, 7-Б, а також стягнути з відповідача судові витрати по справі.
В обґрунтування позову зазначила, що 20.09.2008 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Під час шлюбу вона народила доньку, ОСОБА_4. За час спільного проживання та перебування з відповідачем в шлюбі за кошти, що були подаровані на весілля, було придбано однокімнатну квартиру, яку, згідно договору купівлі-продажу було оформлено на ім'я відповідача. Сімейне життя з відповідачем не склалось та рішенням Сєвєродонецького міського суду 27 вересня 2012 року шлюб між ними було розірвано. Після розлучення вона з дитиною переїхала проживати до Києва, а чоловік залишився проживати в місті Сєвєродонецьк. З того часу залишилось неурегульоване питання щодо поділу спільно нажитого майна, а саме однокімнатної квартири, що була придбана в шлюбі та є об'єктом спільної сумісної власності. Будь-яких домовленостей між ними щодо поділу спільного майна досягнуто не було. Крім того позивач просить суд при вирішенні питання щодо поділу майна відступити від засади рівності часток з тих підстав, що неповнолітня дитина проживає разом з нею, від відповідача вона отримує аліменти, яких вкрай не вистачає для забезпечення її фізичного, духовного розвитку. Крім того донька з дитинства є дуже хворобливою та постійно хворіє, в зв'язку з чим, на її лікування постійно потрібні значні кошти. Дитина з дитинства має слабкий імунітет та схильність до Ацетомічного синдрому. (Ацетонемічний синдром у дітей - сукупність симптомів, обумовлених підвищенням концентрації в плазмі крові кетонових тіл - патологічний стан, що виявляється стереотипними повторними епізодами блювоти, підвищенням температури до 37-39 градусів, обезводненням і інтоксикацією організму: м'язова слабість, бліда шкіра з характерним нездоровим рум'янцем на щоках; розлад стільця; переймоподібні або наполегливі болі в животі в області пупка; неспокійне і збуджений стан на початку захворювання, а потім слабкість і сонливість. Розрізняють первинний (ідіопатичний) - розвивається в результаті погрішностей в дієті (тривалі голодні паузи або надмірне вживання в їжу жирів) і вторинний (на тлі соматичних, інфекційних, ендокринних захворювань, поразки і пухлин ЦНС)). У дитини прояви ацетономічного синдрому, виникають майже кожного місяця та супроводжується вище переліченими симптомами: нудотою, блювотою, болями в животі, підвищенням температури, зневодненням організму та інтоксикацією. Кожного місяця на лікування доньки позивач витрачає близько 1000 гривень. Це витрати на здійснення тесту про рівень кетонових тіл у плазмі крові, купівлю глюкозо-сольових розчинів, спазмолітиків, протизапальних препаратів (нурофен) ентеросорбентів (атоксил, регидрон), жовчогінних препаратів, гепатопротекторів (есенціале) та ліпотропних засобів (Бетаргін). Окрім цього, хвороба, як ацетономічний синдром викликає необхідність дотримання дієтичного харчування, зокрема, виключення з раціону харчування жирної, гострої та солодкої їжі. В зв'язку з цим, позивач постійно купує мінеральну воду, дієтичні продукти, овочі, фрукти, кисломолочний сир, йогурти, дієтичне м'ясо (телятина, крільчатина, курятина), рибу та морепродукти, які обов'язково піддає паровій обробці. Особисто для дитини було придбано мультиварку, в якій готується дієтична їжа. Наслідки хвороби постійно провокують зниження імунітету та виникнення Гострих распіраторних захворювань, постійно доводиться боротися із хронічним тонзилітом, ангіною, які в подальшому призводять до бронхо-легеневих ускладнень, стенозу (набряку слизових оболонок), нежитю, глибокого та тривалого кашлю, хрипів. Зокрема, тривалі лікування призводять до порушень роботи жовчного міхура про що свідчать ультразвукові дослідження додані до позову, з яких вбачається, що є реактивні зміни, ознаки біліарної дискенезії, холіцестит, сольовий діатез, тощо. Копії ультразвукових досліджень додаються. З початку 2015 року донька перенесла дві операції, які проходили під загальним наркозом. В подальшому були тривалі періоди курсу реабілітації. Такі операції дуже затратні в грошовому вирізі для позивача. Під час першої операції дитині були видалені аденоїди, загальна вартість операції склала 3600 гривень. Друга операція була проведена відносно пупкової грижі. Її проведення коштувало близько 4000 гривень. Проблеми зі здоров'ям дитини потребує регулярного обстеження лікарів, постійного медичного нагляду, здачі аналізів, що також призводить до додаткових витрат. Згідно рекомендацій лікарів дитина має бути забезпечена постійним та належним оздоровленням, контролем за відповідним дієтичним харчуванням. Відповідач окрім аліментів будь-якої іншої допомоги на лікування та підтримку здоров'я дитини не надає. На телефонні дзвінки відповідач не відповідає, а листи надіслані поштою, повертаються за закінченням терміну зберігання. Окрім витрат на лікування, позивач забезпечувала відвідування дитиною протягом 2013-2014 років спеціалізованої школи при Київській академії наук «Обдарування», витрати на яку в рік разом з харчуванням складають близько 11 000 гривень. Вартість шкільного приладдя та шкільної форми складають близько 6500 гривень, додаткові витрати для школи вартістю 450 грн. Для духовного розвитку дитини позивач забезпечує її відвідування різних культурних закладів, таких як, цирк, зоопарк, театр, музеї, дитячі атракціони, тощо. Щомісячні витрати на дитину перевищують 2000 гривень. Витрати на дитину мають постійний характер, розмір аліментів, який вона отримує на дитину складає 800, 900 грн. є недостатнім для забезпечення її фізичного, духовного розвитку та лікування. На даний час позивач не працює, перебуває у цивільному шлюбі.
Позивач та її представник в режимі відео конференції в судовому засіданні позов підтримали, надали пояснення аналогічні тим, що містяться в позовній заяві, просили суд заявлені вимоги задовольнити, поділити спільне майно відступивши в інтересах дитини від засади рівності часток. Проти заочного розгляду справи не заперечували.
Відповідач в судове засідання не зявився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином шляхом направлення повісток за адресою місця реєстрації проживання, а також за місцем роботи. У відповідності до повідомлення, від отримання документів та повістки відмовився, зміст було зачитано. Заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило. У зв'язку з вищевикладеним суд, визнає причину неявки відповідача в судове засідання неповажною, вважає за можливе розглянути справу в його відсутності, а матеріали, що є в справі, достатніми для цього, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Суд дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії 1-ЕД № 081609 20.09.2008 року між ОСОБА_5 (після шлюбу ОСОБА_4), ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, Відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області було зареєстровано шлюб, актовий запис №582. Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 27 вересня 2012 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з позивачем. Як зазначено в рішенні фактично шлюбні відносини припинено з березня 2012 року.
Під час шлюбу позивач народила доньку, ОСОБА_4, 14.08.2009 року. Батьком якої відповідно до свідоцтва про народження серії 1-ЕД №156945 записано відповідача ОСОБА_3.
У відповідності до договору купівлі-продажу квартири посвідченого 28.05.2009 року Державним нотаріусом першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори - ОСОБА_6, та зареєстровано в реєстрі за номером №3461317 було придбано однокімнатну квартиру, право власності на яку було оформлено на ім'я відповідача ОСОБА_3. Квартира розташована за адресою: Луганська область, м.Сєвєродонецьк, Гвардійський проспект, 7-б/1.
Таким чином квартиру було придбано за час шлюбу та як стверджує позивач за кошти, що були подаровані на весілля, а отже є обєктом спільної сумісної власності подружжя.
Верховний Суд України в пункті 23 постанови № 11 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. з наступними змінами і доповненнями, вказує про те, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело і час його придбання.
А в пункті 24 цієї ж Постанови зазначено, що до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи.
Згідно частини 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Відповідно до частини 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
У відповідності до частини 2 та 3 цієї ж норми права, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
Статтею 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.
Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 30 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді спору про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування).
Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60 СК України, ч.3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартира, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові кошти та майно, належне подружжю та іншими зобов"язальними правовідносинами, тощо, відповідно до п.23 Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділу спільного майна подружжя".
З наданих документів, зокрема відомостей про утримані аліменти за 2012-2015 роки, виписок з медичної картки ОСОБА_4, іншої медичної документації ОСОБА_4, наданих квитанцій, листа ОСОБА_3 вбачається, що дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утримані, домовленості щодо порядку поділу майна не досягнуто, дитина хвороблива, потребує періодичного лікування та додаткових витрат, розмір сплачених аліментів постійно зменшується та на сьогоднішній день розмір отримуваних позивачем аліментів недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини.
Приймаючи до уваги наведене, з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини та дружини, суд вважає за необхідне відступити від засади рівності часток при поділі майна, що є обєктом спільної сумісної власності, збільшивши при цьому частку позивача та визнати за нею право власності на 5/6 часток квартири, а за відповідачем відповідно право власності на 1/6 частку квартири № 1, яка знаходиться в Луганській області, місті Сєвєродонецьк, Гвардійський проспект, 7-Б, оскільки обставин наведені в ст.70 СК України щодо відступу від рівності часток, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи та встановлені судом.
У п.25 Постанови пленуму № 11 зазначено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК ( 2947-14 ) щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК ( 435-15 ), за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.
У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
За таких обставин, оскільки кватира є однокімнатною, тобто майно є неподільним, з урахуванням того, що не заявлено вимог про присудження компенсації, згода присудження такої компенсації відсутня, грошові суми на депозитний рахунок суду не вносились, суд вважає за необхідне визначити саме ідеальні частки, припинивши право спільної сумісної власності та залишивши майно у спільній частковій власності.
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також в їх достатності і взаємному звязку, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заявленого позову.
Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати по справі, що складаються з судового збору.
На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 212-214, 218, 293 ЦПК України, ст.ст.316, 317, 379, 380 ЦК України, ст.ст. 60, 62, 70, 71 СК України суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.
Припинити право спільної сумісної власності на квартиру № 1, яка знаходиться в Луганській області, місті Сєвєродонецьк, Гвардійський проспект, 7-б.
В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 5/6 часток квартири № 1, яка знаходиться в Луганській області, місті Сєвєродонецьк, Гвардійський проспект, 7-Б.
Визнати право власності за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на 1/6 частку квартири № 1, яка знаходиться в Луганській області, місті Сєвєродонецьк, Гвардійський проспект, 7-Б.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у вигляді сплаченого судового збору за подання позову до суду у розмірі 1280,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.
Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Луганської області через Сєвєродонецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В. М. Олійник