Справа №162/1712/15-ц
Номер провадження 2/162/27/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2016 року смт. Любешів

Любешівський районний суд Волинської області під головуванням

судді Хомича В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі про стягнення належної спадкодавцеві суми пенсії,-

встановив:

21 грудня 2015 року до Любешівського районного суду Волинської області надійшов позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області про стягнення належної спадкодавцеві суми пенсії.

Позивач свої вимоги мотивує тим, що є спадкоємцем по смерті ОСОБА_2, який помер 21 квітня 2013 року. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом до спадщини включені присуджені судом та не виплачені відповідачем 15 935 гривень 42 коп. пенсійних виплат. На її звернення управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області відмовило у виплаті зазначеної суми, посилаючись на відсутність відповідного фінансування з Державного бюджету України. За таких обставин вважає, що відповідач порушує її право власності.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання на розгляд справи не зявилася, подала до суду заяву, згідно якої просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити.

Представник відповідача управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області в судове засідання на розгляд справи не зявився, в поданому до суду запереченні просили розгляд справи провести без участі представника управління. У письмовому запереченні управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі вказує на положення статті 63 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Закон № 796-ХІІ) щодо фінансування витрат з Державного бюджету України, пов'язаних з реалізацією цього Закону; статей 72, 73 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування про те, що кошти Пенсійного фонду України не включаються до Державного бюджету України і використовуються на виплату пенсій, передбачених тільки цим Законом. Згідно з Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого Постановою Правління фонду України від 30 квітня 2002 року № 8-2, відповідач не є розпорядником коштів Державного бюджету. Разом з тим, відповідач не заперечує права позивача на отримання вказаних у позові коштів.

Проаналізувавши письмові докази, суд дійшов до наступних висновків.

Постановою Любешівського районного суду Волинської області від 18 жовтня 2011 року в адміністративній справі №2-а-5882/11 за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області зобовязано відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні гарантованого добровільного відселення підвищення до пенсії у розмірі двох мінімальних заробітних плат, передбаченого ч.1 та ч.2 ст.39 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 02 грудня 2010 року по 22 липня 2011 року включно з врахуванням ст.53 Закону України Про державний бюджет України на 2010 рік, ст. 22 Закону України Про державний бюджет на 2011 рік та виплачених сум, та як особі, яка віднесена до категорії 3 додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю у розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком, передбаченої ст.51 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за вказаний період із врахуванням ст.28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та виплачених сум.

Постановою Любешівського районного суду Волинської області від 18 жовтня 2011 року в адміністративній справі №2-а-8400/11 за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області зобовязано відповідача провести нарахування та виплату ОСОБА_2 підвищення до пенсії, як дитині війни, в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з 13 квітня 2011 року по 22 липня 2011 року з врахуванням проведених виплат .

Згідно з свідоцтвом про смерть серії І-ЕГ № 135826 ОСОБА_2 помер 12 квітня 2013 року.

З свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане 01 грудня 2014 року державним нотаріусом Любешівської держнотконтори Волинської області ОСОБА_3, слідує, що позивач прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_2 на невиплачену заборгованість по недоотриманій спадкодавцем пенсії на суму 15 935,42 гривень.

З листа відповідача №839/Г-01 від 10.12.2015 року та заперечення за №11490/09 від 28.12.2015 року вбачається, що заборгованість по невиплаченій пенсії в сумі 15 935,42 гривні, яку позивач прийняла в спадщину після смерті ОСОБА_2, не виплачена через відсутність відповідного належного фінансування з Державного бюджету України.

Згідно з статтями 1216, 1218 Цивільного кодексу України (далі ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частин 1, 3, 5 статті 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною 1 статті 1296 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Статтею 1227 ЦК визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Статті 39, 51 Закону № 796-ХІІ передбачають право громадян, які постраждали від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, на отримання підвищення до пенсії, додаткової пенсії, за шкоду, заподіяну здоров'ю.

За змістом ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, у цих нормах йдеться про різновиди соціальних пенсійних виплат.

Відповідно до пунктів 1, 3 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України № 141/2013 від 18 березня 2013 року, Пенсійний фонд України входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок). Одним з його основних завдань є реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством тощо.

Відповідно до чинного у даний час Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, яке затверджене постановою правління Пенсійного Фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, управління Пенсійного фонду України в районах є територіальними органами Пенсійного фонду України. Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань серед іншого: планує доходи та видатки коштів Фонду в районі (місті), у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету Фонду; призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства; забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій тощо.

Аналіз наведеного вище, інших положень Законів України Про пенсійне забезпечення, Про загальнообовязкове пенсійне страхування вказує на те, що відповідач є субєктом здійснення пенсійних виплат, передбачених статтями 39, 51 Закону № 796-ХІІ та ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Отже, покликання відповідача щодо неможливості виплатити вказаних у позові коштів через відсутність відповідного фінансування з Державного бюджету України юридичного значення не має. Відповідач як орган виконавчої влади не позбавлений права в межах реалізації своїх повноважень в адміністративному порядку вимагати належного фінансування заборгованості, яка виникла у звязку з реалізацією державою Закону № 796-ХІІ та Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Враховуючи наведене у сукупності, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову ОСОБА_1.

Питання про розподіл судових витрат слід вирішити відповідно до положень ч.3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215, 217 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

вирішив:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області в користь ОСОБА_1 належні на день смерті спадкодавцеві ОСОБА_2, але не одержані ним за життя, 15 935 (п"ятнадцять тисяч дев"ятсот тридцять п"ять) гривень 42 копійки пенсійних виплат.

Стягнути з управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області на користь держави судовий збір в розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення оскаржуваного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: /підпис/ ОСОБА_4

З оригіналом вірно.

Суддя Любешівського

районного суду ОСОБА_4