АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/317/16 Доповідач - Жолудько Л.Д.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Жолудько Л.Д.

суддів - Костів О. З., Сташків Б. І.,

при секретарі Романюк Х.Ю.

з участю ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 10 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виселення із квартири,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року ОСОБА_1, ОСОБА_3 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_4 про виселення із квартири.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 10 грудня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_3 просять скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги у повному обсязі.

Особи, яка подали апеляційну скаргу, зазначають, що відповідач неодноразово притягався до відповідальності за вчинення насильства в сім'ї та завдання умисних тілесних ушкоджень ОСОБА_1 Наголошують на тому, що систематичним порушенням правил співжиття ОСОБА_4 робить неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі. Заходи, які застосовувалися до відповідача з метою припинення його неправомірної поведінки в квартирі, позитивних результатів не дали.

Вказують на те, що відповідач не приймає участі в утриманні квартири, ремонті та оплаті комунальних послуг, чим порушує вимоги ст. 319, ч.ч. 4, 5 ЦК України.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала подану апеляційну скаргу, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Інші особи, які брали участь у справі, у судове засідання не з'явились. Про час і місце його повідомлені належним чином.

Судом установлено, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності по 1/3 частині кожному, що стверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 22.03.2004 року, виданим та зареєстрованим за № НОМЕР_1 Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 26.12.2011 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано (а.с. 13-14).

Відповідач вчиняє сімейні скандали та насильство над ОСОБА_1 та ОСОБА_3, що підтверджується постановою Тернопільського міськрайонного суду від 20.11.2013 року про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності, вироками Тернопільського міськрайонного суду від 17.03.2014 року та від 30.03.2015 року про вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ст. 125, ч. 1 КК України, за заподіяння ОСОБА_1 легких тілесних ушкоджень,

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 01.12.2014 року по справі за № 607/9389/14-ц відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виселення із квартири АДРЕСА_2 а в м. Тернопіль без надання іншого житлового приміщення.

Застосовано до ОСОБА_4 заходи впливу і попереджено його про недопустимість порушення правил співжиття по відношенню до ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення у ОСОБА_1 колегія вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_3 слід відхилити.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що право власності є непорушним та охороняється законом, а примусове позбавлення відповідача права проживати у вказаній квартирі № 16, співвласником якої він є, по своїй правовій природі буде обмеженням його права вільно користуватись своєю власністю, що суперечить Конституції України.

Колегія суддів уважає рішення обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам закону.

В силу вимог статей 11, 10, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 41, 47, ч. 3 Конституції України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статті 310, 311 ЦК України гарантують право громадян на житло та неможливість виселення фізичної особи чи примусового позбавлення житла іншим чином інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі ст. 9, ч. 4 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

В силу ст. 319, ч. 1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Крім того, особа, яка є співвласником майна, що перебуває у спільній частковій власності, наділена правом на захист права користування, володіння або розпорядження таким майном незалежно від розміру належної їй частки.

Таким чином, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції дійшов до мотивованого висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки відповідач є співвласником спірної квартири, а тому не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Посилання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на систематичне порушення відповідачем правил співжиття та здійснення ним насильства в сім'ї, як на передбачену ст. 116, ч. 1 ЖК України підставу для виселення його із вказаної квартири, колегія суддів не бере до уваги, оскільки положення цієї статті на виниклі між сторонами правовідносини не поширюються.

Колегія вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, ч.1, п.1; 308; 313; 314; 317; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 10 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Л.Д. Жолудько