Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Декаленко В. С. ,

при секретарі - Кравцовій Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 2009 року. Шлюб зареєстрований 08.05.2009 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний запис за № 795. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Мотивує свої вимоги тим, що протягом останнього часу сімейне життя поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті привело до припинення шлюбних відносин, вважає, що сім'я повністю розпалась, оскільки стало зрозумілим, що втрачені почуття і сенсу підтримувати спільне життя не має, кожен має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю. Проживають окремо, переконалась, що є зовсім різними людьми, сімейні стосунки не підтримують, ведуть роздільне господарство та мають різний бюджет уже на протязі більше 3-х років і тому в подальшому підстав для збереження їх сім'ї не має. Вважає, що збереження шлюбу з відповідачем суперечить її інтересам.

Зазначає, що житлових спорів на час звернення до суду з цією позовною заявою про розірвання шлюбу не існує, донька проживатиме з нею за спільною згодою з чоловіком.

Посилається на те, що вона намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати їх доньку, а також виконувати всі інші обов'язки, покладені на неї законом та необхідні для належного матеріального утримання дитини, створити їй доброзичливу атмосферу та належні умови для виховання в умовах сімейного тепла та затишку, побудови гідного майбутнього для дитини. Відповідач ухиляється від належного утримання дитини, що виявляється в тому, що він відмовляється добровільно надавати належну матеріальну допомогу (грошові кошти) на її утримання, інтересами сім'ї не цікавиться. Відповідач інших стягнень по виконавчим документам не має і може здійснювати виплату аліментів на утримання доньки в розмірі 30% з усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з моменту звернення до суду і до її повноліття.

На даний час донька проживає з нею та повністю перебуває на її утриманні, в сучасних умовах утримувати дитину самостійно вона не має можливості і оскільки на момент звернення до суду з цим позовом, між нею та відповідачем не досягнуто згоди з приводу способу виконання відповідачем свого обов'язку утримувати дитину і тому вимушена звернутись до суду з вказаним позовом.

В судовому засіданні позивачка підтримує вимоги з вищевикладених підстав, обґрунтувавши поясненнями, просить вимоги задовольнити в повному обсязі. Просить позов задовольнити та після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище «ОСОБА_1». В розпаді сім'ї вважає винні обоє.

Відповідач в судовому засіданні проти вимог позивачки не заперечує, обґрунтувавши поясненнями, вважає, що зберегти сім'ю дійсно неможливо. Зазначає, що спору щодо розподілу майна та житла не існує, а також не заперечує щодо проживання дитини з позивачкою. Просить вимоги задовольнити, в розпаді сім'ї дійсно винні обоє, оскільки існували розбіжності в поглядах на сімейне життя.

Що стосується вимог позивачки щодо стягнення аліментів вимоги визнає в повному обсязі та просить їх задовольнити про що надав суду письмову заяву.

Вислухавши пояснення позивачки, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов доведений та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так частина друга ст. 104 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Зі змісту статті 105 СК України вбачається, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як встановлено в судовому засіданні, сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, ведення спільного господарства та бюджету, протягом більше року проживають окремо і сторони не бажають відновлення сімейних стосунків.

Вирішуючи питання про розірвання шлюбу суд враховує також ту обставину, що відповідачем не надано суду будь-яких доказів в підтвердження намірів для збереження сім'ї та належних доказів, які б свідчили про його дії які б переконали в можливості відновлення стосунків сторін в майбутньому і мали суттєве значення при розгляді справи та були підставою для відмови в позові. Надання сторонам строку для примирення суд вважає недоцільним. За погодженням сторін дитина залишається проживати з матір'ю після розірвання шлюбу та відповідач добровільно здійснює її матеріальне утримання.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає неможливим в подальшому зберегти їх сім'ю, шлюб сторін досить тривалий час носить формальний характер, а тому суперечить їх інтересам та інтересам їхньої дитини, що має істотне значення.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статті 79, 80 СК України визначають, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Як вбачається з матеріалів справи сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 2009 року.

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_3 від 28.10.2011 року, виданого відділом РАЦС Подільського районного управління юстиції у м. Києві ( а.с.7).

Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує - стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 183, 184 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо платник аліментів має не регулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача, може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

З'ясування наявності вищенаведених обставин і вимагає від суду абз. 3 п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року за №3.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно статті 11 ЗУ «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Так стаття 31 ЦПК України, визначає, що сторони мають рівні процесуальні права і обов'язки. Крім прав та обов'язків , визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов.

Крім того, зі змісту ст. 174 ЦПК України вбачається, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи.

До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Як вже зазначалося вище, відповідачем в судовому засіданні зроблено усну заяву про визнання позову позивачки в повному обсязі, а також надано її письмовий варіант, який приєднаний до матеріалів справи.

Судом встановлено, що зазначена заява відповідача не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наслідки визнання позову відповідачу відомі та зрозумілі, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про необхідність прийняття заяви про визнання позову відповідачем та задоволення позову в повному обсязі.

Крім того, суд враховує ту обставину, що відповідачем суду надана заява відповідно до якої він визнає позов та свій обов'язок, оскільки має бажання та намір утримувати дитину у встановленому судом порядку та розмірі.

Суд вважає, що відповідно до наданих суду матеріалів, враховуючи матеріальний стан як позивачки так і відповідача, підлягає задоволенню вимога про стягнення аліментів з відповідача в розмірі 30% всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17 жовтня 2016 року і до повноліття дитини.

Також суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп., відповідно до вимог ст.ст. 79, 88 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 79, 80, 84, 91, 104, 105, 110, 112 , 141, 180-185, 191, 199 Сімейного кодексу України, Конституції України, Закону України «Про охорону дитинства», Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року за № 3, Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88,174, 209, 213-215, 218, 221, 223, 267 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Шлюб зареєстрований 08.05.2009 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис №795 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвати.

Після розірвання шлюбу позивачці залишити прізвище «ОСОБА_1».

Рішення суду після набрання ним законної сили направити до Відділу реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб, відповідно до вимог ч. 2 ст. 115 СК України.

Стягнути з ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Київ (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), проживаючого в АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 30% всіх видів заробітку (доходів ), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17 жовтня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Допустити негайне виконання рішення, в частині стягнення аліментів, у межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. С. Декаленко