У х в а л а

22 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М.,

Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 травня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Харківської області від 23 червня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - відкрите акціонерне товариство «Харківський завод тракторних двигунів», про усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні майном шляхом демонтажу труб,

в с т а н о в и л а :

Комінтернівський районний суд м. Харкова рішенням від 14 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 23 червня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнив: зобов'язав ОСОБА_4 усунути перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні належних йому нежитлових приміщень № 117, 118, 119а, 120а, 121 - 135 третього поверху (літ. А-4-5-6-7) в будинку АДРЕСА_1 шляхом демонтажу труб (димового та вентиляційного каналу) довжиною 3 м в ділянці їх розміщення на зовнішній стіні між нежитловими приміщеннями 117 і 118; стягнув із ОСОБА_4 243 грн 60 коп. судового збору в дохід держави.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 9 грудня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 23 червня 2015 року залишила без змін.

10 лютого 2016 року ОСОБА_4, за дорученням якої діє адвокат ОСОБА_6, звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 травня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Харківської області від 23 червня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 грудня 2015 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статті 391 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

На обґрунтування підстави перегляду вказаних судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 квітня 2014 року та постанови Вищого господарського суду України від 16 листопада 2010 року, 13 січня і 25 травня 2011 року, 1 квітня 2014 року і 13 жовтня 2015 року, в яких, на її думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних судових рішеннях, застосовано вказану норму матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 9 грудня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявниця, касаційний суд, залишивши без змін судові рішення, погодився з висновками судів про те, що діями відповідачки щодо встановлення труби димового та вентиляційного каналу на фасаді будівлі вздовж нежитлових приміщень позивача порушено його право на володіння, користування та розпоряджання майном, доказів дотримання положень законодавства під час розроблення проекту газифікації приміщення відповідачка не надала, а тому наявні правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог щодо усунення перешкод у здійсненні позивачем права користування та розпоряджання своїм майном.

Разом з тим у судових рішеннях судів касаційної інстанції, наданих заявницею для порівняння, містяться такі висновки:

- у рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 квітня 2014 року касаційний суд, ухваливши нове рішення про задоволення позовних вимог у частині виселення, дійшов висновку про наявність правових підстав для виселення члена сім'ї колишнього власника квартири з огляду на те, що припинення права власності на квартиру припиняє право членів його сім'ї на користування цією квартирою;

- у постановах Вищого господарського суду України від 16 листопада 2010 року і 1 квітня 2014 року касаційний суд, залишивши без змін судові рішення, погодився з висновками судів про відмову в задоволенні позовних вимог щодо здійснення права користування та розпоряджання майном з огляду на те, що задоволення цих вимог можливе лише за умови доведення самого факту порушення особою, якій пред'явлено вимоги, суб'єктивного права власності та, у зв'язку з цим, встановлення судом такого факту, однак позивачами не доведено, що відповідачі своїми діями перешкоджають їм використовувати майно у своїй господарській діяльності;

- у постановах Вищого господарського суду України від 13 січня і 25 травня 2011 року касаційний суд, направивши справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, указав на необхідність встановити усі обставини справи, дослідити наявні у справі докази, дати їм та доводам сторін належну правову оцінку і згідно з нормами матеріального права вирішити спір;

- у постанові Вищого господарського суду України від 13 жовтня 2015 року касаційний суд, залишивши без змін судові рішення, погодився з їх висновками про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, оскільки позивач довів належними доказами своє право власності на нежилі приміщення, а також надав докази факту порушення відповідачем права позивача на користування та розпоряджання відповідним нерухомим майном.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшли протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - відкрите акціонерне товариство «Харківський завод тракторних двигунів», про усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні майном шляхом демонтажу труб за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 травня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Харківської області від 23 червня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 грудня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк

А.Г. Ярема