Справа № 159/6415/15-ц Провадження № 22-ц/773/547/16 Головуючий у 1 інстанції: Наваляний Т.Д.
Категорія: 59 Доповідач: Овсієнко А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Овсієнка А.А. ,

суддів - Антонюк К.І., Мудренко Л.І.,

при секретарі Черняк О.В.,

з участю: представника позивача Шуляк Л.В.,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області до ОСОБА_2 про повернення надміру виплачених коштів державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям за апеляційною скаргою позивача Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 лютого 2016 року,

встановила:

Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ковельської міської ради звернулось до суду з вищевказаним позовом, зазначивши, що у період з 01.02.2009 року по 31.07.2014 рік ОСОБА_2 було призначено та виплачено державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям в розмірі 101287 грн. 61 коп. В серпні 2014 року було встановлено, що при зверненні до органу соціального захисту у вищевказаний період відповідач умисно не вносила в декларації про доходи та майновий стан її сім'ї відомості про земельні ділянки площею 0,08 га та 0,0571 га., які належать на праві власності їй особисто, та про земельні ділянки чоловіка ОСОБА_5 площею 0,0628 га, 2.0 га та 0,25 га.

У зв'язку з цим при виявленні вказаної невідповідності рішенням Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ковельської міської ради від 12 серпня 2008 року відповідно до п.12 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 р. N 250, відмовлено у призначенні такої допомоги з 01 лютого 2009 року по 31 липня 2014 року і надалі.

За таких обставин позивач просив суд на підставі п.28 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям стягнути на його користь із ОСОБА_2 101287 грн. 61 коп. надміру виплаченої державної соціальної допомоги.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 лютого 2016 року в задоволенні вищевказаного позову відмовлено за безпідставністю.

Не погодившись із таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В ході апеляційного розгляду даної справи представники позивача апеляційну скаргу підтримали із зазначених у ній підстав, тоді як відповідач та її представник просили відхилити подану апеляційну скаргу з огляду на її безпідставність.

Заслухавши пояснення відповідача та представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, а також доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача частково підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.213, 214 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні позову Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ковельської міської ради суд першої інстанції виходив із того, що сім'я відповідача є малозабезпеченою і має право на отримання державної соціальної допомоги. Крім того, суд вважав, що позивачем не доведено факту умисного неподання ОСОБА_2 відомостей про земельні ділянки її чоловіка та доходу від їхнього використання.

Проте, з такими висновками суду не можна погодитись з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст.3 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» право на державну соціальну допомогу мають малозабезпечені сім'ї, які постійно проживають на території України.

Розмір такої допомоги визначається як різниця

між прожитковим мінімумом для сім'ї та її середньомісячним

сукупним доходом, який обчислюється за методикою, встановленою

центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування

державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту

населення (ч.1 ст.5 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям»).

Судом встановлено, що рішеннями Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ковельської міської ради було призначено ОСОБА_2 державну соціальну допомогу малозабезпеченій сім'ї у відповідному, визначеному законом, розмірі на періоди: з 01 лютого по 31 липня 2009 року, з 01 серпня 2009 року по 31 січня 2010 року, з 01 лютого по 31 липня 2010 року, з 01 серпня 2010 року по 31 січня 2011 року, з 01 лютого по 31 липня 2011 року, з 01 серпня 2011 року по 31 січня 2012 року, з 01 лютого по 31 липня 2012 року, з 01 серпня 2012 року по 31 січня 2013 року, з 01 лютого по 31 липня 2013 року, з 01 серпня 2013 року по 31 січня 2014 року, з 01 лютого по 31 липня 2014 року включно (а.с.17 -27).

Рішенням цього ж органу соціального захисту від 12 серпня 2014 року ОСОБА_2 відмовлено у призначенні такої допомоги з 01 серпня 2012 року, а також за попередній період з 01 лютого 2009 року по 31 липня 2014 року (а.с.8), про що письмово повідомлено відповідача одночасно з вимогою про повернення 101287 грн. 61 коп. зайво виплаченої державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім'ї (а.с.11).

Дане рішення уповноваженого органу відповідачем не оскаржене.

Згідно з ч.4 ст.7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» якщо сім'єю навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру, виплата призначеної державної соціальної допомоги припиняється з місяця, в якому виявлено порушення.

Відповідно до п.28 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 р. N 250, якщо сім'єю приховано або навмисно подано недостовірні дані про її доходи та майновий стан, що вплинуло на встановлення права на призначення соціальної допомоги та визначення її розміру, внаслідок чого були надміру виплачені кошти, органи соціального захисту населення:

- визначають обсяг надміру виплачених коштів та встановлюють строки їх повернення залежно від матеріального стану сім'ї;

- повідомляють уповноваженого представника малозабезпеченої сім'ї про обсяг надміру виплачених коштів та строки їх повернення;

- у разі врахування надміру виплачених коштів при виплаті соціальної допомоги у наступні періоди провадять щомісячні відрахування на підставі своїх рішень у розмірі не більш як 20 відсотків суми, що підлягає виплаті;

- у разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в

установлені строки вирішують питання про їх стягнення у судовому порядку.

Згідно з ч.1 ст.7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» (в редакції, чинній на момент виникнення та існування спірних правовідносин) державна соціальна допомога не призначається, зокрема, у випадку, коли у власності чи володінні малозабезпеченої сім'ї (крім сімей, що складаються лише з дітей та осіб, які досягли 65-річного віку або є інвалідами I та II групи, та сімей, в яких є діти-інваліди) є земельна ділянка площею понад 0,6 га, крім випадків, коли така земельна ділянка з незалежних від сім'ї причин не приносить дохід.

При цьому, згідно з ч.2 цієї ж статті закону, за наявності обставин, передбачених у частині першій цієї статті, державна соціальна допомога може бути призначена, якщо:

у складі сім'ї є інвалід;

у малозабезпеченій багатодітній сім'ї виховуються троє або

більше дітей віком до 18 років (якщо діти навчаються за денною

формою навчання у загальноосвітніх, а також професійно-технічних,

вищих навчальних закладах I-IV рівнів акредитації, але не довше

ніж до досягнення ними 23 років);

неможливість отримання будь-яких джерел для існування

пов'язана з тривалою хворобою одного та/або кількох членів сім'ї.

Рішення про призначення державної соціальної допомоги у таких

випадках приймається на підставі обстеження матеріально-побутових

умов сім'ї, яка звернулася за призначенням такої допомоги (ч.3 ст.7 Закону).

Виходячи із системного та комплексного аналізу наведених вище норм Закону, не може бути відмовлено у призначенні чи припинено виплату державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім'ї, у власності чи володінні якої є земельна ділянка площею понад 0,6 га, якщо: у складі сім'ї є інвалід; у малозабезпеченій багатодітній сім'ї виховуються троє або більше дітей віком до 18 років (якщо діти навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах I-IV рівнів акредитації, але не довше ніж до досягнення ними 23 років); неможливість отримання будь-яких джерел для існування пов'язана з тривалою хворобою одного та/або кількох членів сім'ї.

За сукупної наявності вищевказаних обставин державна соціальна допомога призначається за рішенням відповідного органу, прийнятим на підставі обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, яка звернулася за призначенням такої допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до уповноваженого органу із заявами про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім'ї у 2009 - 2014 роках ОСОБА_2 у деклараціях про доходи та майновий стан зазначала, що у її власності (володінні) перебуває лише одна присадибна земельна ділянка площею 0,06 га (а.с.28-52), не вказавши при цьому, що з 2008 року у власності її чоловіка ОСОБА_5 є також земельна ділянка площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства в с.Скулин Ковельського району Волинської області (а.с.9-10).

На думку суду саме систематичний характер дій відповідача, які полягали у невнесенні у декларацію достовірно відомої їй інформації про вищевказану земельну ділянку чоловіка, якраз і свідчать про навмисне приховування нею даної інформації.

При цьому, всупереч вимогам ст.ст.10, 60 ЦПК України відповідачем та її представником не наведено жодних належних та допустимих доказів того, що згадана земельна ділянка не приносила дохід з незалежних від сім'ї причин.

З огляду на вищевикладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про відсутність у відповідача умислу на приховування згаданої інформації, яка безумовно впливає на рішення відповідного органу про призначення даного виду соціальної допомоги.

Водночас, судом встановлено, що крім чоловіка ОСОБА_5 до складу сім'ї відповідача входили дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, які навчалися в загальноосвітніх навчальних закладах на денній формі навчання.

Крім того, з 12 лютого 2010 року і по даний час ОСОБА_6 є інвалідом ІІІ групи (а.с.115).

При цьому, згідно реєстраційних штампів у будинковій книзі та довідки РЖКП № 1 від 30.03.16 ОСОБА_6 знята з реєстрації за місцем проживання відповідача лише 22 серпня 2012 року.

Таким чином, до досягнення ОСОБА_6 повноліття (03 жовтня 2009 року) в сім'ї відповідача виховувалося троє неповнолітніх дітей, які навчалися на денній формі навчання у загальноосвітніх навчальних закладах, а з 12 лютого 2010 року і до 22 травня 2012 року у складі даної сім'ї перебував інвалід ІІІ групи ОСОБА_6

За таких обставин та з огляду на положення ч.2 ст.7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» в період з лютого по жовтень 2009 року включно сім'я відповідача мала право на державну соціальну допомогу малозабезпеченій сім'ї у зв'язку з наявністю у її складі трьох дітей віком до 18 років, які навчаються в загальноосвітніх навчальних закладах на денній формі навчання, а з лютого 2010 року по травень 2012 року включно - у зв'язку з наявністю у її складі інваліда ІІІ групи ОСОБА_6

Відтак, на законних підставах нарахована та виплачена відповідачу впродовж вищевказаного періоду державна соціальна допомога не підлягає поверненню.

Натомість отримана відповідачем в період з листопада 2009 року по січень 2010 року включно, а також з червня 2012 року по липень 2014 року включно державна соціальна допомога малозабезпеченій сім'ї в сумі 60011 грн. 74 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, як така, що отримана нею безпідставно та всупереч вимогам ч.1 ст.7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям».

Оскільки про застосування до заявлених вимог позовної давності відповідач та її представник у суді першої інстанції не клопотали (що вбачається з журналу та технічного запису судового засідання, а також з матеріалів справи), то відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України підстави для її застосування судом апеляційної інстанції відсутні.

Однак, суд першої інстанції залишив поза увагою вищенаведені обставини і тому дійшов з порушенням норм матеріального права помилкового висновку про безпідставність заявленого позову.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ковельської міської ради.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, колегія суддів на підставі ч.ч.1, 5 ст.88 ЦПК України стягує з ОСОБА_2 в користь Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області 1890 грн. 17 коп. судового збору, сплаченого за позовну заяву та апеляційну скаргу, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу позивача Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області задовольнити частково.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 лютого 2016 року в даній справі скасувати.

Позов Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області до ОСОБА_2 про повернення надміру виплачених коштів державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області 60011 (шістдесят тисяч одинадцять) грн. 74 коп. надміру виплаченої державної соціальної допомоги.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області 1890 (одна тисяча вісімсот дев'яносто) грн. 17 коп. судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді