АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6170/16 Справа № 176/794/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Демченко Е.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Максюта Ж.І., Ткаченко І.Ю.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 02 березня 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта-Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта-Банк» (далі ПАТ «Дельта-Банк») звернулось до суду з уточненим позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи тим, що 22 червня 2007 року між акціонерним комерційним банком «ТАСКомерцбанк» (далі АКБ «ТАСКомерцбанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Сведбанк (далі ПАТ «Сведбанк»), та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №0315-0607/71-323, за умовами якого останньому було надано кредит в розмірі 8.000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13% річних, з кінцевим терміном повернення 21 червня 2017 року.

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 22 червня 2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №0315/0607/71-323-Р-1.

Вказували, що 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, згідно зазначеної угоди відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором №0315-0607/71-323.

Зазначали, що 25 березня 2014 року відповідачам було направлено вимогу про досудове врегулювання спору та повернення виниклої заборгованості, яка ними була залишена без задоволення.

Посилаючись на те, що позичальник та поручитель неналежно виконують свої зобовязаня за кредитним договором та договором поруки, просять стягнути з відповідачів у солідарному порядку суму заборгованості за кредитним договором станом на 03 липня 2014 року (з урахуванням уточнень) в розмірі 38.769 грн.21 коп., з яких: 35.821 грн. 25 коп., що є еквівалентом 3.025 доларів США 16 центам, заборгованість за кредитом; 2.947 грн.96 коп., що є еквівалентом 248 доларам США 96 центам, заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 02 березня 2015 року позов ПАТ «Дельта-Банк» задоволено. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 02 березня 2015 року в частині стягнення з нього заборгованості скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог банку до нього відмовити у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 22 червня 2007 року між АКБ «ТАСКомерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №0315-0607/71-323, за умовами якого останньому було надано кредит в розмірі 8.000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13% річних, з кінцевим терміном повернення 21 червня 2017 року (а.с.5-9).

22 червня 2007 року було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №0315/0607/71-323 від 22 червня 2007 року.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 22 червня 2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №0315/0607/71-323-Р-1 (а.с.14).

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч.1 ст.546 ЦК України).

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були ознайомлені та згодні з умовами надання кредиту, про що свідчать їх власноручні підписи на кожній сторінці кредитного договору №0315/0607/71-323 від 22 червня 2007 року, додатку до кредитного договору, додаткової угоди №1 до кредитного договору, договору поруки №0315/0607/71-323-Р-1 від 22 червня 2007 року.

За змістом ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина перша статті 1078 ЦК України).

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором №0315-0607/71-323.

У звязку з тим, що ОСОБА_3 припинив належним чином виконувати умови кредитного договору, а вимогу ПАТ «Дельта-Банк» за вихідними 31.4-08/2747/14 та 31.4-08/2748/14 від 20 березня 2014 року про досудове врегулювання спору (погашення виниклої заборгованості) відповідачі залишили без задоволення, станом на 03 липня 2014 року утворилася заборгованість в розмірі 38.769 грн. 21 коп., з яких: 35.821 грн.25 коп., що є еквівалентом 3.025 доларів США 16 центам, заборгованість за кредитом; 2.947 грн.96 коп., що є еквівалентом 248 доларам США 96 центам, заборгованість по відсоткам за користування кредитом

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Дельта-Банк», суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі допустили заборгованість за кредитним договором, а позивач має право на її стягнення у відповідності до вимог закону.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно положень ст.ст.526,527,530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

В силу ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).

Як вбачається з кредитного договору №0315/0607/323 від 22 червня 2007 року, він був укладений за волевиявленням обох сторін, про що свідчить особистий підпис відповідача на кожній його сторінці.

З тексту укладеного сторонами договору вбачається, що грошові кошти у розмірі 8.000 доларів США надаються на умовах передбачених у цьому договору (п.1.1 кредитного договору).

Також сторонами було визначено відсотки та пеню (п.1.3, п.3.2 п.8.1, п.8.2, п.8.4).

З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач перестав здійснювати погашення заборгованості за кредитним договором з 30 вересня 2013 року (а.с.45 ).

Відповідно до ст.527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п.3 ст.510 ЦК України, якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї Позичальник зобов'язується повернути (погасити) кредитодавцеві кредит, сплатити проценти згідно умов договору.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Відповідно до ст.623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Згідно ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення суми кредиту (ч.2 ст.1054 ЦК України і ч.2 ст.1050 ЦК України).

Згідно зі ст.ст. 549,550 ЦК України неустойкою є штраф або пеня, та право на неї виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданим невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 на добровільних засадах взяв на себе зобов'язання відповідати перед банком по борговим зобов'язанням ОСОБА_3, які виникають з умов кредитного договору №0315/0607/71-323 від 22 червня 2007 року.

Так п.2 договору поруки №0315/0607/71-323-Р-1 сторонами визначено, що поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання позичальником умов основного зобовязання усім належним йому майном та грошовими коштами.

Поручитель підтверджує, що ознайомлений з усіма умовами кредитного договору, та повністю погоджується з його умовами (п.15).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч.1 ст.553, ч.1 ст.554 ЦК України).

Згідно із ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк ;основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, зобовязання поручителя виконати договір поруки має строковий характер. Поручителя слід вважати зобовязаним виконати договір поруки виключно в межах строків, установлених у ч.4 ст.559 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст.252 ЦК України).

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч.2 ст.251 та ч.2 ст.252 ЦК України).

Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобовязань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст.251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Строк, передбачений нормою ч.4 ст.559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобовязаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обовязок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.

Сплив строку, передбаченого нормою ч.4 ст.559 ЦК України, зумовлює припинення зобовязань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобовязання за договором поруки слід предявити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року №6-2662цс15, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для усіх судів України.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної заяви, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Додатком №1 до кредитного договору сторонами було встановлено графік погашення кредиту до 20 числа, додатковою угодою до кредитного договору сторонами було визначено графік платежів за відсотками з 01 по 25 число включно, за попередній календарний місяць (а.с.13), зважаючи на те, що остання проплата була здійснена в період з 01 вересня 2013 року по 30 вересня 2013 року (а.с.45), порушення прав банку почалося з 26 жовтня 2013 року у звязку з тим, що позичальник не здійснив оплату обовязкового щомісячного платежу, який включає в себе погашення тіла кредиту та відсотків, зважаючи на те, що 25 березня 2014 року відповідачам було направлено вимогу про досудове врегулювання спору (а.с.21,22-23-24), 04 квітня 2014 року банк звернувся до суду з позовом (а.с.38), шестимісячний строк звернення з вимогою до поручителя банком не пропущено.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, щодо відносин які склалися між сторонами та відповідальності, яка підлягає виконанню.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що останній платіж було здійснено у липні 2013 року, не можуть бути прийняті до уваги та слугувати підставою для скасування рішення з подальшою відмовою у задоволенні позовних вимог банку, оскільки спростовуються розрахунком заборгованості, з якого вбачається, що платіж було здійснено саме у вересні 2013 року.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що внесення щомісячних платежів повинно було здійснюватися до 20 числа кожного місяця, також є хибними, оскільки додатковою угодою було визначено, що проценти за користування кредитом підлягають сплаті позичальником через касу банку щомісяця в період з 01 по 25 число, проценти сплачуються одночасно з погашенням кредиту, сума щомісячного платежу, згідно графіку, включає в себе погашення тіла кредиту та погашення відсотків.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що зясувавши в достатньо повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 02 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду чинна з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Максюта Ж.І.

ОСОБА_4