Провадження № 2-з/761/484/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Юзькова О.Л., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозов Геннадій Вікторович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозов Геннадій Вікторович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Також, представником позивача подано заяву про забезпечення позову, просить накласти арешт на житловий будинок та земельну ділянку під ним, що розташовані за адресою АДРЕСА_2, право власності на що зареєстроване на ОСОБА_2 (ід. Код НОМЕР_1/, АДРЕСА_1. Заява мотивована тим, що оскільки ОСОБА_2 вже здійснив протиправне посягання на право власності позивача, чим порушив норми як національного, так і міжнародного права, останній з метою завершення свого злочинного наміру та уникнення від відповідальності, може безперешкодно продати житловий будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_2, будь-якій зацікавленій в наживі особі, за мінімальну символічну вартість, результаті чого у ОСОБА_2 не залишиться іншого майна. За рахунок якого позивач зможе задовольнити свої вимоги у разі задоволення позову. А тому є вісі підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може у подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі ухвалення такого на користь позивача.

Питання про забезпечення позову вирішується ухвалою, згідно до ч. 5 ст. 153 ЦПК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, упровадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Одним із видів забезпечення позову відповідно до положень ст. 152 ЦПК України є, зокрема, шляхом накладення арешту на майно.

Крім того ч. 3 ст. 152 ЦПК України імперативно встановлює, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

Пункт 2 ч. 2 ст. 151 ЦПК України передбачає, що заява про забезпечення позову має містити, зокрема, обґрунтування виду забезпечення, який належить застосувати.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пленум Верховного суду України в своїй постанові № 9 від 22.12.2006 р., з відповідними змінами та доповненнями, «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» в п. 4 роз'яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Предметом розгляду цивільної справи є визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Проте, зважаючи на заявлені сторонами позовні вимоги, а отже і предмет спору, суд приходить до висновку, що ініціатором клопотання не зазначено в заяві підстави в розумінні вимог чинного законодавства України необхідності саме арешту майна, зважаючи на вимогу визнання виконачвого напису таким, що підлягає виконанню, а тому вважає за можливе відмовити в задоволенні заяви.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 27, 135, 151-153, 209 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду м. Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення через Шевченківський районний суд м. Києва.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: