У х в а л а

іменем україни

02 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Маляренка А.В.,Дьоміної О.О.,Леванчука А.О.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 26 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом, на обґрунтування якого вказав, що з 14 березня 2014 року він працював на посаді заступника директора філії ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Криворізьке хлібоприймальне підприємство». Наказом від 22 жовтня 2014 року № 751-к його було звільнено з посади на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України − у зв'язку з прогулом без поважних причин.

Вважаючи, що його звільнення здійснено відповідачем з порушенням вимог діючого трудового законодавства, просив суд поновити його на роботі, стягнути з відповідача на його користь грошову компенсацію за час вимушеного прогулу, починаючи з 23 жовтня 2014 року по день ухвалення рішення суду, також стягнути компенсацію моральної шкоди у розмірі місячного окладу.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 26 серпня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП Українитрудовий договір може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу без поважних причин.

Судами встановлено, що наказом від 14 березня 2014 року № 75/1-к ОСОБА_4 було прийнято на посаду заступника директора філії ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Криворізьке хлібоприймальне підприємство»; наказом від 22 жовтня 2014 року № 751-к його було звільнено згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин, вчинений 22 вересня 2014 року. Наказ від 22 жовтня 2014 року № 751-к про звільнення ОСОБА_4 було підписано в.о. голови правління ОСОБА_5 (а. с. 11−12).

Відповідно до акта від 22 вересня 2014 року встановлено відсутність ОСОБА_4 на робочому місці з 08.00 години до 14.20 годин (а. с. 38), також складено акт від 22 вересня 2014 року про відмову ОСОБА_4 надати письмові пояснення (а. с. 39).

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки судами встановлено, що відповідно до акта від 22 вересня 2014 року встановлено відсутність ОСОБА_4 на робочому місці з 08.00 години до 14.20 години, також складено акт від 22 вересня 2014 року про відмову ОСОБА_4 надати письмові пояснення, а тому відповідач мав обґрунтовані підстави, з урахуванням зайняття позивачем керівної посади та результатів роботи, для звільнення позивача з підстави передбаченої п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та здійснив таке звільнення з дотриманням норм трудового законодавства.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 26 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

А.В.Маляренко

О.О. Дьоміна

А.О.Леванчук