АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6091/16 Головуючий 1 інст. - Штих Т.В.
Категорія : договірні Доповідач - Черкасов В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Черкасова В.В.

суддів - Кокоші В.В., Міненкової Н.О.,

за участю секретаря - Лашаковій Д.І.

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом Харківського учбово - виробничого підприємства № 2 Українського товариства глухих до ОСОБА_1 про стягнення заборговансоті за проживання в гуртожиткуза апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 серпня 2016 року, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року Харківське учбово - виробниче підприємство № 2 Українського товариства глухих звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за проживання в гуртожитку.

В обгрунтування позовних вимог Харківське учбово - виробниче підприємство № 2 Українського товариства глухих вказувало, що відповідачка є наймачем квартири АДРЕСА_1 та зареєстрована в ній. Гуртожиток по АДРЕСА_1 належить на праві власності Українському товариству глухих та перебуває на балансі Харківського учбово - виробничого підприємства № 2, яке є балансоцтримувачем гуртожитку. Дозвіл на проживання у гуртожитку відповідачка отримала у 1986 році, незважаючи на її звільнення з підприємства, вона по теперішній час займає кімнату АДРЕСА_1 гуртожитку, проте не сплачує кошти за проживання у гуртожитку своєчасно та у повному обсязі, сума її заборгованості складає 18 457,85 грн., а з урахуванням ст.. 625 ЦК України - 27 603,40 грн.

Тому, Харківське учбово - виробниче підприємство № 2 Українського товариства глухих просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківського учбово - виробничого підприємства № 2 Українського товариства глухих грошові кошти за проживання у гуртожитку у сумі 18 457,85 грн. за період з 01.09.2011 року по 31.05.2015 року; у сумі 648,58 гривень 3 % річних від простроченої суми боргу за період з 01.09.2011 року по 30.06.2015 року; у сумі 8 496,97 гривень інфляційні від простроченої суми боргу за період з 01.09.2011 року по 30.06.2015 року; та судовий збір у сумі 276,03 грн.

У судовому засіданні відповідачка заперечувала проти позову, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог, бо позивачем невірно проведений розрахунок заборгованості, оскільки вона фактично не проживала за місцем реєстрації та не користувалася приміщенням гуртожитку.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 серпня 2016 року позовну заяву задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Харківського учбово-виробничого підприємства № 2 УТОГ грошові кошти за проживання у гуртожитку у сумі 18 457,85 грн. за період з 01.09.2011 року по 31.05.2015 року; 3% річних від простроченої суми боргу за період з 01.09.2011 по 30.06.2015 року у сумі 648,58 грн.; інфляційні від простроченої суми боргу у розмірі 8 496,97 грн. та 276,03 грн. суми судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги відповідачка посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вказує, що позовні вимоги є недоведеними та необґрунтованими, а судом першої інстанції застосовано не спеціальні норми житлового законодавства про порядок сплати за проживання у гуртожитку, а загальні норми цивільного законодавства про договір найму.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що зобов'язання зі сплати за мешкання в гуртожитку відповідачка належним чином не виконує, тому настають правові наслідки за неналежне виконання зобов'язань.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що Українське товариство глухих є власником гуртожитку по АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 є наймачем кімнати АДРЕСА_1. Зареєстрована в даній кімнаті відповідачка з 28.03.1986 року.

10 жовтня 2007 року ОСОБА_1 була звільнена з підприємства, проте досі продовжує займати кімнату АДРЕСА_1.

Постановою Президії центрального правління Українського товариства глухих № 86 від 14.05.2003 року затверджено Положення про гуртожитки УТОГ, які є на балансі підприємства і організацій товариства та затверджено, що єдиною підставою надання мешканцям гуртожитку житлової площі в гуртожитках підприємств і організацій УТОГ з 01.04.2003 року є лише договір найму.

Згідно вказаного Положення, гуртожитки УТОГ призначаються для проживання у них виключно працівників, які знаходяться у трудових відносинах з підприємтсвом Товариства у період їх роботи на цих підприємствах. Поселення у гуртожитках осіб, які не є працівниками підприємтсва допускається при наявності вільних місць у вийняткових випадках і лише з дозволу Центрального правління УТОГ.

Сторонами не заперечується, що відповідачка у письмовій формі відмовилася укладати договір найму житлової площі у гуртожитку Українського товариства глухих, про що складено акт.

Згідно зі ст. 810, 811 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання в ньому на певний строк за плату. Договір найму житла укладається в письмовій формі.

Відповідно до ст. 218 ЦК України недодержання письмової форми, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо- відеозаписами та іншими доказами.

Боржник зареєстрована в кімнаті, яку займає; комунальні послуги з боку позивача надаються в повному обсязі, хоч і несвоєчасно та не в повному обсязі, але відповідач сплачувала плату за мешкання в гуртожитку, що свідчить про фактичне укладання нею договору найму житлового приміщення у гуртожитку та зобов'язує її своєчасно, в повному обсязі оплачувати щомісячні платежі за користування житловим приміщенням.

Постановою Президії Центрального Правління Українського Товариства глухих № 86 віг 14.05.2003 року «Про порядок надання житлової площі в гуртожитках підприємств організацій Українського товариства глухих, користування цими гуртожитками та їх утримання» затверджено типовий договір найму житлової площі у гуртожитку Українського товариства глухих (копія додається).

Згідно з п. 2.2.6 даного типового договору наймач зобов'язаний сплачувати плату за гуртожиток в встановлені терміни.

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 903 ЦК України).

Права мешканців гуртожитків як споживачів житлово-комунальних послуг регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги", Законом України "Про теплопостачання", Законом України "Про електроенергетику", Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. N 630, Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 р. N 1357, Правилами надання послуг з вивезення побутових відходів, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 грудня 2008 р. N 1070, та іншими законами та нормативними актами з питань надання окремих видів таких послуг.

Громадяни, які проживають у гуртожитку, зобов'язані: використовувати надану жилу площу відповідно до її призначення; забезпечувати схоронність приміщень, обладнання й інвентаря; додержувати правил співжиття і правил внутрішнього розпорядку гуртожитку; зберігати чистоту й порядок у жилих приміщеннях, кабінах ліфтів, на сходових клітках та в інших місцях загального користування; ощадливо витрачати теплову й електричну енергію, воду і газ; суворо додержувати правил пожежної безпеки при користуванні електричними, газовими та іншими приладами й обладнанням; брати участь у благоустрої й озелененні прилеглої до гуртожитку території, охороні зелених насаджень, обладнанні, ремонті і належному утриманні спортивних та дитячих майданчиків; своєчасно вносити плату за користування жилою площею і за комунальні послуги.

Матеріали справи свідчать, що за період з 01.09.2011 року по 31.05.2015 року ОСОБА_1 має заборгованість по оплаті за мешкання в гуртожитку з урахуванням житлово-комунальних послуг в загальній сумі 18457,85 грн.

Відповідно до ст. 611, 625 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з урахуванням ст.. 625 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 05 вересня 2016 року було задоволено клопотання ОСОБА_1 та відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення у справі.

З урахуванням того, що при поданні позовної заяви сплаті підлягала сума судового збору у розмірі 276,03 грн., а при подачі апеляційної скарги мало бути сплачено 110% від суми, яка підлягала сплаті у суді першої інстанції, тому судовий збір за подання апеляційної скарги у даній справі становить 303,63 грн.

Керуючись ст. ст. 88, 303, 304, п.1ч.1ст.307, ст..ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 01 серпня 2016 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 303 грн. 63 коп. (триста три гривні).

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - В.В. Черкасов

Судді: В.В. Кокоша

Н.О. Міненкова