Ухвала

іменем україни

29 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Парінової І.К.,Дьоміної О.О.,Маляренка А.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування та визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду Житомирської області від 08 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, обґрунтовуючи вимоги тим, що 14 серпня 2007 року між нею та відповідачем був укладений договір дарування будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я., зареєстрований в реєстрі за № 12443. Вказаний договір не відповідав її внутрішній волі, є фіктивним та укладений внаслідок збігу тяжких життєвих обставин без наміру створення правових наслідків. Крім того, відповідач протягом тривалого часу не виконував обов'язків власника майна. Посилаючись на викладене, позивач просила визнати недійсним договір дарування та визнати за нею право власності на будинок, що знаходиться за АДРЕСА_1, загальною площею 251,6 кв. м та земельної ділянки площею 1483 кв. м, державний акт серії НОМЕР_1 за тією ж адресою.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 03 червня 2014 року позов задоволено. Визнано недійсним з моменту його укладення договір дарування будинку, загальною площею 251,6 кв. м та земельної ділянки площею 1 483 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, підписаний між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений 14 серпня 2007 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я, зареєстрований в реєстрі за № 12443. Визнано за ОСОБА_4 право власності на будинок № 27

загальною площею 251,6 кв. м. та земельну ділянку площею 1 483 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 08 грудня 2015 року рішення Богунського районного суду м. Житомира від 03 червня 2014 року скасовано. Ухвалено нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Так, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в позові, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що оспорюваний нею договір дарування було укладено під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому підстави, передбачені ч. 1 ст. 233 ЦК України для визнання їх недійсними, відсутні.

Суд також правильно вказав, що позивач мала намір збереження майна від можливої втрати права власності внаслідок притягнення до кримінальної відповідальності, тому підстав вважати, що оспорюваний правочин вчинений без наміру створення правових наслідків немає.

Крім того, апеляційним судом враховано, що 25 лютого 2008 року відповідачем було укладено з відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» договір іпотеки, предметом якого є спірні будинок та земельна ділянка. При цьому, позивач при укладенні цього договору виступила поручителем.

Згідно зі ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до вимог ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Наведені в касаційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів, викладених в оскаржуваному рішенні, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції, спростовуються матеріалами справи, були предметом дослідження апеляційного суду та не знайшли свого підтвердження.

Оскільки зі змісту касаційної скарги не вбачається неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_6, відхилити.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 08 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.К. Парінова

О.О.Дьоміна

А.В. Маляренко