Провадження № 2/161/979/16
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді: Пушкарчук В.П.,

при секретарі Сіньчук Л.О.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Луцьку у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ВК ТОВ «Луцький цегельний завод № 1» ЛТД про стягнення моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ВК ТОВ «Луцький цегельний завод № 1» ЛТД про відшкодування моральної шкоди, заподіяної трудовим каліцтвом.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18 вересня 1997 року був прийнятий знімальником - укладальником 4-го розряду в промисловості стінових і вяжучих матеріалів на Виробничо-комерційне Товариство з обмеженою відповідальністю «Луцький цегельний завод № 1» ЛТД, на якому пропрацював до 14 листопада 2002 року.

В 2004 році позивач отримав професійне захворювання «Хронічна двобічна попереково-крижова радикулопатія, стійкий больовий синдром, парез правої стопи, статико-динамічні порушення. Захворювання професійне».

03 березня 2004р. комісією в складі працівників ВК ТОВ «Луцький цегельний завод №1» ЛТД, лікарів міської СЕС та представника Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань в м.Луцьку було проведено розслідування професійного захворювання та складено відповідний акт розслідування професійного захворювання.

Так згідно п. 14 акту розслідування професійне захворювання виникло в наслідок дії окремих факторів під час виконання роботи, передбаченої технологічним процесом, які перевищують допустимі норми згідно «Гігієнічної класифікації праці» 2001 року.

В п.15 (б) акту розслідування вказано, що причиною професійного захворювання є умови праці на робочому місці знімача-укладальника 4 р. промисловості стінових і вяжучих матеріалів ВК ТОВ «Луцький цегельний завод № 1» ЛТД (стаж роботи 5 років і 4 місяці), які не відповідають вимогам санітарного законодавства, а саме: потужність зовнішньої роботи за участю мязів рук і плечового пояса становить 113 Вт при допустимій 90 Вт; сумарна маса вантажу, що переміщується в ручну протягом кожної години робочої зміни становить 3,6 т при допустимій 850 кг; кількість нахилів тулуба (вимушених більше 30 градусів) становить 2025 при допустимих до 100.

В п.17 акту розслідування професійного захворювання «Прізвища, імя по батькові, посади осіб, які не виконали норми і правила охорони праці, гігієнічні регламенти і нормативи» зазначено: ОСОБА_4 директор ВК ТОВ «Луцький цегельний завод № 1» ЛТД не виконав п. 1.6. «Гігієнічної класифікації праці за показниками шкідливості» , ст. 22 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення».

Пункт 1.6. наказу Міністерства охорони здоровя України № 528 від 27.12.2001 року «Про затвердження Гігієнічної класифікації праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» передбачає, що робота в умовах перевищення гігієнічних нормативів може бути дозволена тільки при застосуванні засобів колективного та індивідуального захисту і скороченні часу дії шкідливих виробничих факторів (захист часом). Робота в небезпечних (екстремальних) умовах праці (4 клас) не дозволяється, за винятком ліквідації аварій, проведення екстрених робіт для попередження аварійних ситуацій. Ця робота повинна виконуватись у відповідних засобах індивідуального захисту та регламентованих режимах виконання робіт.

Стаття 22 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» передбачає, що органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та громадяни зобовязані утримувати надані в користування чи належні їм на праві власності жилі, виробничі, побутові та інші приміщення відповідно до вимог санітарних норм.

В процесі експлуатації виробничих, побутових та інших приміщень, споруд, обладнання, устаткування, транспортних засобів, використання технологій їх власник зобовязаний створити безпечні і здорові умови праці та відпочинку, що відповідають вимогам санітарних норм, здійснювати заходи, спрямовані на запобігання захворюванням, отруєнням, травмам, забрудненню навколишнього середовища. Органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та громадяни зобовязані утримувати надані в користування чи належні їм на праві власності земельні ділянки і території відповідно до вимог санітарних норм.

На підставі вище викладеного комісія зробила висновок про наявність шкідливих умов праці згідно «Гігієнічної класифікації праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» 2001 року, що відповідають вимогам III класу II ступеня. III клас - шкідливі умови праці - характеризуються такими рівнями шкідливих виробничих факторів, які перевищують гігієнічні нормативи і здатні чинити несприятливий вплив на організм працюючого та/або його потомство.

Вище вказані умови праці викликали в позивача професійне захворювання хронічну двобічну попереково-крижову радикулопатію, часто рецидивуючий перебіг, стійкий виражений больовий синдром, парез правої ступні, ускладнена вторинним артрозом лівого кульшового суглобу з асептичним некрозом головки лівого стегна, значним порушенням статики і ходи; поперековий остеохондроз.

В звязку з професійним захворюванням ОСОБА_3 змушений щорічно лікуватися в Волинській обласні клінічній лікарні, але його здоровя не відновлюється.

16 квітня 2004 року висновком Луцької міської медико-соціальної експертної комісії ОСОБА_3 було вперше встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 40 (сорок) відсотків та третю групу інвалідності з датою переогляду - 16.04.2005 року. 26.05.2005 року Луцькою міською МСЕК було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 40 (сорок) відсотків та третю групу інвалідності з датою переогляду 25.04.2006 року. 27.04.2006 року Луцькою міською МСЕК повторно було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 30 (тридцять) відсотків та третю групу інвалідності з датою переогляду 27.04.2007 року. 03.07.2007 року Волинською обласною МСЕК повторно було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 30 (тридцять) відсотків та третю групу інвалідності з датою переогляду 01.08.2008 року. 28.08.2008 року Луцькою міською МСЕК повторно було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 30 (тридцять) відсотків та третю групу інвалідності з датою переогляду 28.08.2009 року. 06.08.2009 року Луцькою міською МСЕК повторно було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 30 (тридцять) відсотків та третю групу інвалідності з датою переогляду 06.08.2011 року. 25.08.2011 року Луцькою міською МСЕК повторно було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 30 (тридцять) відсотків та третю групу інвалідності довічно.

На даний час ОСОБА_3 є інвалідом III-ї групи з встановленим діагнозом «Хронічна двобічна попереково-крижова радикулопатія, часто рецидивуючий перебіг, стійкий виражений больовий синдром, парез правої ступні, ускладнена вторинним артрозом лівого кульшового суглобу з асептичним некрозом головки лівого стегна, значним порушенням статики і ходи. Поперековий остеохондроз.».

Наслідком професійної хвороби є те, що позивач постійно відчуває гострі болі в спині та ногах, не може відновити свого звичайного способу життя, який вів до втрати працездатності. За станом здоровя не може виконувати будь-яку роботу повязану з фізичними навантаженнями.

Вказує, що отриманим професійним захворюванням йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у важких фізичних, душевних, психічних стражданнях, які постійно переживає. Отримане ушкодження здоровя є незворотним. Відсотки втрати працездатності встановлені по життєво, що підтверджує неможливість відновлення попереднього стану здоровя.

Тому завдану моральну шкоду оцінює в 120 000,00 гривень.

Просить суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у звязку з отриманим професійним захворюванням у розмірі 120 000,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково, суду пояснив, що, в Акті розслідування професійного захворювання вказано, що виникнення професійного захворювання в позивача спричинено не лише шкідливими умовами праці у ВК ТОВ «Луцький цегельний завод № 1» ЛТД , а також невиконанням позивачем рекомендацій ЛКК Луцької міської поліклініки для дорослих (висновку від 30.10.2001 року та рекомендацій заключного акта за результатми медичного огляду від 17.04.2002 року). Зазначив, що позивачем не зазначено, якими неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача йому завдана моральна шкода, не зазначив з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди, не надав доказів заподіяння такої шкоди саме відповідачем. Просить частково задовольнити позов в розмірі 1 500,00 грн. моральної шкоди.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18 вересня 1997 року був прийнятий знімальником - укладальником 4-го розряду в промисловості стінових і вяжучих матеріалів на Виробничо-комерційне Товариство з обмеженою відповідальністю «Луцький цегельний завод № 1» ЛТД, на якому пропрацював до 14 листопада 2002 року (а.с. 5-6).

В 2004 році позивач отримав професійне захворювання «Хронічна двобічна попереково-крижова радикулопатія, стійкий больовий синдром, парез правої стопи, статико-динамічні порушення. Захворювання професійне».

03 березня 2004р. комісією в складі працівників ВК ТОВ «Луцький цегельний завод №1» ЛТД, лікарів міської СЕС та представника Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань в м. Луцьку було проведено розслідування професійного захворювання та складено відповідний акт розслідування професійного захворювання (а.с. 4).

Так згідно п. 14 акту розслідування професійне захворювання виникло в наслідок дії окремих факторів під час виконання роботи, передбаченої технологічним процесом, які перевищують допустимі норми згідно «Гігієнічної класифікації праці» 2001 року.

В п.15 (б) акту розслідування вказано, що причиною професійного захворювання є умови праці на робочому місці знімача-укладальника 4 р. промисловості стінових і вяжучих матеріалів ВК ТОВ «Луцький цегельний завод № 1» ЛТД (стаж роботи 5 років і 4 місяці), які не відповідають вимогам санітарного законодавства, а саме: потужність зовнішньої роботи за участю мязів рук і плечового пояса становить 113 Вт при допустимій 90 Вт; сумарна маса вантажу, що переміщується в ручну протягом кожної години робочої зміни становить 3,6 т при допустимій 850 кг; кількість нахилів тулуба (вимушених більше 30 градусів) становить 2025 при допустимих до 100.

В п.17 акту розслідування професійного захворювання «Прізвища, імя по батькові, посади осіб, які не виконали норми і правила охорони праці, гігієнічні регламенти і нормативи» зазначено: ОСОБА_4 директор ВК ТОВ «Луцький цегельний завод № 1» ЛТД не виконав п. 1.6. «Гігієнічної класифікації праці за показниками шкідливості» , ст. 22 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення».

Пункт 1.6. наказу Міністерства охорони здоровя України № 528 від 27.12.2001 року «Про затвердження Гігієнічної класифікації праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» передбачає, що робота в умовах перевищення гігієнічних нормативів може бути дозволена тільки при застосуванні засобів колективного та індивідуального захисту і скороченні часу дії шкідливих виробничих факторів (захист часом). Робота в небезпечних (екстремальних) умовах праці (4 клас) не дозволяється, за винятком ліквідації аварій, проведення екстрених робіт для попередження аварійних ситуацій. Ця робота повинна виконуватись у відповідних засобах індивідуального захисту та регламентованих режимах виконання робіт.

Стаття 22 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» передбачає, що органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та громадяни зобовязані утримувати надані в користування чи належні їм на праві власності жилі, виробничі, побутові та інші приміщення відповідно до вимог санітарних норм.

В процесі експлуатації виробничих, побутових та інших приміщень, споруд, обладнання, устаткування, транспортних засобів, використання технологій їх власник зобовязаний створити безпечні і здорові умови праці та відпочинку, що відповідають вимогам санітарних норм, здійснювати заходи, спрямовані на запобігання захворюванням, отруєнням, травмам, забрудненню навколишнього середовища. Органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та громадяни зобовязані утримувати надані в користування чи належні їм на праві власності земельні ділянки і території відповідно до вимог санітарних норм.

На підставі вище викладеного комісія зробила висновок про наявність шкідливих умов праці згідно «Гігієнічної класифікації праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» 2001 року, що відповідають вимогам III класу II ступеня. III клас - шкідливі умови праці - характеризуються такими рівнями шкідливих виробничих факторів, які перевищують гігієнічні нормативи і здатні чинити несприятливий вплив на організм працюючого та/або його потомство.

Вище вказані умови праці викликали в ОСОБА_3 професійне захворювання хронічну двобічну попереково-крижову радикулопатію, часто рецидивуючий перебіг, стійкий виражений больовий синдром, парез правої ступні, ускладнена вторинним артрозом лівого кульшового суглобу з асептичним некрозом головки лівого стегна, значним порушенням статики і ходи; поперековий остеохондроз.

В звязку з професійним захворюванням ОСОБА_3 змушений щорічно лікуватися в Волинській обласні клінічній лікарні, але його здоровя не відновлюється.

16 квітня 2004 року висновком Луцької міської медико-соціальної експертної комісії ОСОБА_3 було вперше встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 40 (сорок) відсотків та третю групу інвалідності з датою переогляду - 16.04.2005 року (а.с. 11-12).

26.05.2005 року Луцькою міською МСЕК було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 40 (сорок) відсотків та третю групу інвалідності з датою переогляду 25.04.2006 року (а.с. 13) .

27.04.2006 року Луцькою міською МСЕК повторно було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 30 (тридцять) відсотків та третю групу інвалідності з датою переогляду 27.04.2007 року (а.с. 14).

03.07.2007 року Волинською обласною МСЕК повторно було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 30 (тридцять) відсотків та третю групу інвалідності з датою переогляду 01.08.2008 року (а.с. 15).

28.08.2008 року Луцькою міською МСЕК повторно було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 30 (тридцять) відсотків та третю групу інвалідності з датою переогляду 28.08.2009 року (а.с. 16).

06.08.2009 року Луцькою міською МСЕК повторно було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 30 (тридцять) відсотків та третю групу інвалідності з датою переогляду 06.08.2011 року (а.с. 17).

25.08.2011 року Луцькою міською МСЕК повторно було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 30 (тридцять) відсотків та третю групу інвалідності довічно (а.с. 18).

На даний час ОСОБА_3 є інвалідом III-ї групи з встановленим діагнозом «Хронічна двобічна попереково-крижова радикулопатія, часто рецидивуючий перебіг, стійкий виражений больовий синдром, парез правої ступні, ускладнена вторинним артрозом лівого кульшового суглобу з асептичним некрозом головки лівого стегна, значним порушенням статики і ходи. Поперековий остеохондроз.».

Наслідком професійної хвороби є те, що позивач постійно відчуває гострі болі в спині та ногах, не може відновити свого звичайного способу життя, який вів до втрати працездатності. За станом здоровя не може виконувати будь-яку роботу повязану з фізичними навантаженнями.

Вказує, що отриманим професійним захворюванням йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у важких фізичних, душевних, психічних стражданнях, які постійно переживає. Отримане ушкодження здоровя є незворотним. Відсотки втрати працездатності встановлені по життєво, що підтверджує неможливість відновлення попереднього стану здоровя.

З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Одним із завдань цього Закону та обовязком Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві є відшкодування шкоди заподіяної умовами виробництва.

На даний час ОСОБА_3 отримує з Фонду щомісячну страхову виплату та відшкодовуються витрати на медикаментозне лікування.

Згідно рішення Конституційного суду України від 08.10.2008 року № 20-рн, за громадянами залишається право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Нормами Конституції, а саме ст.ст. 21, 43, 46 передбачені права працівників на охорону їх життя і здоровя у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні і здорові умови праці.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Аналогічне положення міститься і в ст. 13 Закону України «Про охорону праці», відповідно до якого роботодавець зобовязаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання прав працівників у галузі охорони праці.

Професійне захворювання, на яке захворів ОСОБА_3, є наслідком виконання ним трудових обовязків, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст.237-1 КЗпП України.

Виходячи з викладеного, доводи відповідача про відсутність обовязку підприємства відшкодовувати моральну шкоду, завдану позивачу, з тих підстав, що він частково винний у професійному захворюванні, суперечать нормам діючого законодавства.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно з розясненнями даними в п.13 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону праці» від 14.10.1992 року, відшкодування моральної шкоди проводиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілим, порушення його нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно із ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 27.01.2004 р. /п. 4.1/ зазначив, що ушкодження здоровя, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обовязків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіює йому моральні та фізичні страждання.

Дослідженні судом докази свідчать про те, що ушкодження здоровя, повязане з виконанням позивачем трудових обовязків, заподіює йому моральні та фізичні страждання, обмежує його можливості вести активний спосіб життя, у звязку з чим висновком МСЕК встановлені відповідні обмеження, що призвело до втрати нормальних життєвих звязків і вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, а тому суд вважає доведеним факт заподіяння позивачеві моральної шкоди.

При визначенні розміру моральної шкоди суд приймає до уваги, зокрема ступінь вини працівника та підприємства в отриманні професійного захворювання, ступінь втрати ОСОБА_3 професійної працездатності така втрата становить 30 %, у звязку з чим позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності, отримане ним ушкодження здоровя є незворотнім, що призводить до тяжких моральних, а також до фізичних страждань позивача.

Тому, виходячи з принципів розумності й справедливості, з врахуванням конституційної значимості здоровя, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, а також характеру і обсягу моральних страждань, яких зазнав позивач, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 30 000,00 грн.

Позивач від сплати судового збору звільнений відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України.

На підставі ст.ст. 23, 1167, 1168 ЦК України, ст. 153 КЗпП України, ст. 12 Закону України «Про охорону праці», керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ВК ТОВ «Луцький цегельний завод № 1» ЛТД в користь ОСОБА_3 30 000,00 (тридцять тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої отриманням професійного захворювання.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ВК ТОВ «Луцький цегельний завод № 1» ЛТД в дохід держави 487,20 (чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок) грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області ОСОБА_5