Справа № 466/7981/15 Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б.
Провадження № 22-ц/783/1883/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Ю. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Берези В.І., Бойко С.М.,

за участі судового секретаря: Брикайло М.В.,

позивача ОСОБА_2 та її законного представника ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 01 грудня 2015 року у справі за позовом ТзОВ «Відшкодування» в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_4, про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року позивач ОСОБА_2, діючи через свого представника ОСОБА_5, звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування заподіяної їй внаслідок дорожньо-транспортної пригоди моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 14 серпня 2014року водій ОСОБА_4, керуючи автомобілем «ВАЗ-21099» д.р.н. ВС 3958 АР під час руху по вул. Шевченка в м.Львові застосував екстрене гальмування, що призвело до заносу керованого ним автомобіля, виїзду на бордюр, перекидання та, як наслідок, на неї було здійснено наїзд цим автомобілем, в результаті чого вона була травмована, отримавши тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоровя, у звязку з чим перебувала на стаціонарному лікуванні в Комунальній міській дитячій клінічній лікарні з 16 по 26 серпня 2014 року та в Городоцькій центральній районній лікарні з 26 серпня 2014 року по 29 вересня 2014 року з діагнозом: надвиростковий перелом правого стегна зі зміщенням відламків.

Позивач вважає, що внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_4, їй було заподіяно моральну шкоду, яку вона оцінює в 100 000 грн. та повязує із душевними переживаннями, понесеними у звязку з дорожньо-транспортною пригодою, з тяжкістю отриманої травми, з тривалим лікуванням та зміною звичного їй активного способу життя, неможливістю продовжувати займатись спортом, навчатись у звичному режимі.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 01 грудня 2015 року позов задоволено частково. Ухвалено стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 50 000 грн. моральної шкоди.

Вказане рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_4, який в апеляційній скарзі посилається на необґрунтованість та незаконність ухваленого рішення, на порушення судом норм матеріального і процесуального права, на постановлення цього рішення без повного і всебічного з'ясування обставин справи.Вказує на те, що, виходячи з положень ст. 23 ЦК України, при вирішення спору про відшкодування моральної шкоди судом невстановлено характер завданої моральної шкоди, глибину і тривалість моральних та фізичних страждань потерпілій особі. Крім того стверджує, що позивач не підтвердила розміру моральної шкоди жодними належними і допустимими доказами. Просить рішення суду змінити в частині стягнення з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 заподіяної моральної шкоди у розмірі 50000 грн. та ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір моральної шкоди з врахуванням вимог розумності, виваженості та справедливості (а.с. 41-43).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2 та її законного представника ОСОБА_3 в заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів не знаходить достатніх підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Положеннями ст.212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд першої інстанції з достатньою повнотою та всебічністю дослідив надані сторонами докази, вірно встановив фактичні обставини справи, спірні правовідносини та правильно застосував матеріальне і процесуальне право при вирішенні даного позову.

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи та встановлено судом першої інстанції, 14 серпня 2014 року водій ОСОБА_4, керуючи автомобілем «ВАЗ-21099» д.р.н. ВС 3958 АР під час руху по вул. Шевченка в м. Львові застосував екстрене гальмування, що призвело до заносу керованого ним автомобіля, виїзду на бордюр, перекидання та, як наслідок, наїзду на пішоходів, в тому числі на неповнолітню ОСОБА_2, яка в результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди була травмована, отримавши тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоровя, у звязку з чим перебувала на стаціонарному лікуванні в Комунальній міській дитячій клінічній лікарні з 16 по 26 серпня 2014 року та в Городоцькій центральній районній лікарні з 26 серпня 2014 року по 29 вересня 2014 року.

У відповідності до висновку судово-медичного експерта за №322/2014 від 19.08.2014 р. у неповнолітньої ОСОБА_2 виявлено наступні ушкодження; закрити перелом кісток тазу-обох лонних кісток в ділянці симфіза, перелом обох сідничних кісток, перелом лівої кульшової западини тазу, закритий черезнадвиростковий перелом правої стегнової кістки, множинні рани та садна зовнішньої поверхні різних частин тіла, які могли бути спричинені 14.08.2014 р. від удару виступаючими частинами кузова автомобіля при автонаїзді спереду та відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості по ознаці тривалого розладу здоровя. (а.с.29-31).

Протиправність дій ОСОБА_4 в наїзді на неповнолітню ОСОБА_2, в її травмуванні та заподіянні середньої тяжкості тілесних ушкоджень встановлено вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 20 жовтня 2014року, згідно якого ОСОБА_4 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3роки з позбавлення права керування транспортними засобами на два роки. На підставі ст.75 КК України він був звільнений від відбування даного покарання з випробуванням (а.с.7-8).

Перебування ОСОБА_2 на стаціонарному лікуванні в Комунальній міській дитячій клінічній лікарні з 16 по 26 серпня 2014 року та в Городоцькій центральній районній лікарні з 26 серпня 2014 року по 29 вересня 2014 року у звязку з отриманими тілесними ушкодженнями внаслідок автонаїзду підтверджуєте витягами з медичних карт стаціонарного хворого (а.с.9,10).

Враховуючи наведені вище обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку як щодо доведеності самого факту заподіяння ОСОБА_2 моральної шкоди внаслідок ДТП та отриманих травм від протиправних дій відповідача ОСОБА_4, так і щодо наявності підстав для відшкодування такої шкоди останнім, з чим фактично і погоджується апелянт, який в апеляційній скарзі ставить питання лише про зменшення розміру такого відшкодування (а.с.43).

В супереч твердженням апелянта, суд першої інстанції, при вирішенні спору в частині визначення розміру відшкодування немайнової шкоди, виходив із глибини та тривалості душевних страждань неповнолітньої потерпілої ОСОБА_2, пов'язаних як з обставинами ДТП, тяжкістю отриманих нею тілесних ушкоджень, перенесеним болем у зв'язку з отриманою травмою, тривалістю лікування, зміною звичного способу життя позивача, необхідністю прикладати додаткові зусилля для нормалізації свого життя з огляду на стан здоров'я, суд обґрунтовано зважив на сукупність цих обставин та поклав їх в основу свого рішення.

При цьому суд вірно застосував положення ст.ст.23, 1167 ЦК України та правильно виходив із розяснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року з наступними змінами, відповідно до яких розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин і виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

При цьому визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди на думку колегії суддів є достатньою і належною сатисфакцією отриманих нею моральних страждань.

За таких обставин, колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків районного суду і не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 01 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Береза В.І.

ОСОБА_6