У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про збільшення ідеальної частки та перерозподіл ідеальних часток, за касаційною скаргою ОСОБА_4 та її представника - ОСОБА_7, та касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 10 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним вище позовом, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати за нею право власності у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8 на наступне нерухоме майно: прибудову літ. «б 2» до житлового будинку літ. «Б-1», надвірні будівлі: погріб літ. «М», гараж літ. «К», сарай літ. «Л» по АДРЕСА_1; збільшити її частку у праві власності на будинок за вказаною адресою та провести перерозподіл ідеальних часток між співвласниками спірного будинку; визнати за нею право власності на 27/100 частин спірного будинку; визнати за ОСОБА_4 право власності на 45/100 частин спірного будинку; визнати за ОСОБА_6 право власності на 14/100 частин будинку АДРЕСА_1 після оформлення права на спадщину після смерті ОСОБА_9, та реєстрації права власності; визнати такою, що потребує реєстрації за ОСОБА_10 право власності на 14/100 частин будинку АДРЕСА_1.

На обґрунтування своїх позовних вимог зазначала, що вона та відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є співвласники будинку АДРЕСА_1, яке складається з двох житлових будинків, зазначених в технічному паспорті під літ. літ. А-1 та Б-1 та надвірних будівель.

Житловий будинок літ. Б-1 збудований чоловіком її сестри ОСОБА_8 - ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у рівних частках на підставі договору від 2 листопада 1935 року, в якому зазначено, що цей будинок тимчасового типу, являє собою дерев'яний будинок, обмазаний глиною під залізом розміром 6,3 х 4,8 кв. м. У вказаному житловому будинку мешкали родини ОСОБА_11 та ОСОБА_12

Зазначала, що ОСОБА_12 помер у ІНФОРМАЦІЯ_1, спадкоємцями після його смерті були його діти ОСОБА_13, правонаступником якої є відповідач ОСОБА_6, та ОСОБА_14

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її сестра ОСОБА_8, яка 26 листопада 1990 року склала заповіт на її користь, відповідно до якого на випадок смерті останньої, належна їй частка у спірному будинку належатиме позивачу.

Також ОСОБА_3 зазначає, що з 1965 року в будинку Б-1 проживала тільки родина ОСОБА_15, спадкоємці ОСОБА_12 у вказаному будинку не проживали, а з 1977 року проживає вона, з 1984 року її дочка.

Зазначала, що з 1965 року родина її сестри та згодом і вона разом з дочкою, за власні кошти та особистими зусиллями покращили житлові умови вказаного будинку, замінили комунікації, вікна, дах, провели газове постачання, здійснили добудови.

Посилаючись на те, що покращення будинку АДРЕСА_1 значно збільшили належну спадкодавцям, а, отже, і її частки у праві власності на спірний будинок, у зв'язку із чим просила позов задовольнити.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 10 лютого 2016 року, позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, на: прибудову літ. «б 2» до житлового будинку літ. «Б-1», та надвірні будівлі, а саме: погріб літ. «М», гараж літ. «К», сарай літ. «Л» по АДРЕСА_1.

Перерозподілено ідеальні частки в праві власності наступним чином:

визнано за ОСОБА_3 27/100 частини спірного будинку;

визнано за ОСОБА_4 45/100 частини спірного будинку;

визнано за ОСОБА_6 14/100 частини спірного будинку.

Ухвалено, що 14/100 частини будинку АДРЕСА_1 потребує реєстрації за ОСОБА_10

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 та її представник - ОСОБА_7, просять скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та закрити провадження у справі.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що спадкодавцем за життя не отримано свідоцтва про право власності на побудовані будівлі, які на даний час вважаються самовільними, у зв'язку з чим позивача значною мірою позбавили можливості реалізувати свої права на отримання спадщини у належному вигляді, а тому за ОСОБА_3 слід визнати право власності у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2. Крім того, ОСОБА_3 здійснено покращення спірного будинку, що збільшило її частку у праві власності.

Апеляційний суд погодився з такими висновками та зазначив, що суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами установлено, що згідно із довідкою комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» право власності на житлові будинки літ. «А-1», літ. «Б-1» з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3 7/600 частин, за ОСОБА_4 371/600 частин, за ОСОБА_9 111/600 частин, а 111/600 частин не зареєстровано за ОСОБА_10

Відповідно до положень ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 1 червня 1992 року за ОСОБА_3 визнано право власності на 7/600 частин житлового будинку АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_11, ОСОБА_15 та ОСОБА_8 Рішенням також встановлено, що єдиною спадкоємицею після смерті ОСОБА_11 є ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та яка залишила заповіт на все своє майно ОСОБА_3, яка, у свою чергу, прийняла спадщину шляхом подачі заяви в нотаріальну контору.

Прибудова Б-2 до житлового будинку літ. Б-1 та надвірні будівлі: погріб літ. М, гараж літ. К, сарай літ. Л є самочинними прибудовами, які прибудовані ОСОБА_15 та ОСОБА_8, та за заповітом є спадковим майном ОСОБА_3

Відповідно до ст. 119 ЦК Української РСР коли учасник спільної часткової власності на жилий будинок збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу будинку шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної за згодою решти учасників і в установленому порядку, частки учасників у спільній власності на будинок і порядок користування приміщеннями в ньому підлягають відповідній зміні.

Частиною 3 статті 357 ЦК України визначено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержані встановленого порядку використання спільного майна.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2003 року) щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності цим Кодексом, його положення застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжували існувати після набрання ним чинності.

Також установлено, що з 1935 років були виконані наступні ремонтно-будівельні роботи: будинок літ. Б-1 АДРЕСА_1 в 1935 році був повністю обкладений цеглою. В 1970 році пристроєна прибудова б2 з тамбуром б3 з бетону. Прибудова б2 пристроєна до житлової кімнати 2-1, де обладнана кухня, замість сіней, площею 8, 4 кв. метрів. В 1970 році зроблений капітальний ремонт покрівлі житлового будинку літ. Б-1, покрівля перекрита шифером. В 1970 році повністю перестелена підлога житлових кімнатах, які вони займали, площею 13,1 та 12,9 кв. метрів. В 1970 році побудували бетонний льох літ. М. В 1982 році побудований гараж літ. К. В 1983 році в будинку пічне опалення замінено на парове опалення, знесено піч в кімнаті літ. 2-1, для проведення парового опалення проведено труби парового опалення та встановлено батареї в кухні та двох житлових кімнатах площею 13,1 та 12, 9 кв. метрів. В 1983 році побудований сарай літ. Л. В 1995 році проведено в будинок газ. В 2005 році перекрито покрівлю гаража літ. К, у 2005 році перекрита покрівля льоху літ. М. В 2005 році покрівлю гаража літ. К. та сараю літ. Л. В 2008 році зроблено ремонт в будинку.

Відповідно до судової будівельно-технічної експертизи від 31 березня 2014 року № 9452 вартість ремонтно-будівельних робіт, виконаних у житловому будинку по АДРЕСА_1, які проведено після 1935 року, в цінах на момент проведення експертизи складає 46 249 грн. У зв'язку з проведенням ремонтно-будівельних робіт у житловому будинку літ. Б-1 по АДРЕСА_1, які здійснені після 1935 року, частка ОСОБА_3 складе 27/100 частин. Ідеальні частки співвласників у зв'язку зі збільшенням частки ОСОБА_3 в праві власності на будинок АДРЕСА_1 складають: ОСОБА_3 - 27/100 частини, ОСОБА_4 - 45/100 частини, ОСОБА_6 - 14/100 частин після реєстрації права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_9, померлої 31 січня 2014 року, 14/100 частин не зареєстровано за ОСОБА_10

Під час вирішення зазначеного спору апеляційний суд не врахував роз'яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок».

У п.п. 9, 12 зазначеної постанови Верховний Суд України роз'яснив судам, що право власності на жилий будинок виникає лише з моменту прийняття його в експлуатацію та державної реєстрації.

При розгляді спорів між учасниками спільної часткової власності на жилий будинок про зміну часток суди повинні враховувати, що такі вимоги можуть бути задоволені, якщо учасник спільної власності збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу будинку (жилих і підсобних його приміщень) шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної з дозволу виконкому місцевої Ради і за згодою решти учасників спільної власності.

Спорудження господарських будівель (сараїв, гаражів тощо) не є підставою для збільшення встановленого раніше розміру частки в праві власності на будинок.

Згідно зі ст. 119 ЦК України вимоги про зміну розміру часток можуть бути пред'явлені як учасниками спільної власності, частка яких збільшилась, так і тими з них, частка яких зменшилась внаслідок проведеної іншими співвласниками прибудови, надбудови чи перебудови, а також у зв'язку зі зносом частини будинку, що входила до їх частки.

Отже, при здійсненні перебудов житлового будинку, позовні вимоги про перерозподіл часток співвласників у праві спільної частково власності із виділенням в натурі новостворених часток, про що відсутня згода кожного із таких співвласників, не можуть бути задоволені.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Таким чином, ураховуючи, що апеляційним судом не встановлені всі фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, та допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, судове рішення апеляційного суду відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_4 та її представника - ОСОБА_7, та касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 10 лютого 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик