Ухвала

іменем україни

15 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Інспекція архітектурно-будівельного контролю в Київській області, Реєстраційна служба Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області, про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про поділ майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 02 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним вище позовом, у якому з урахуванням уточнень просила визнати за нею та ОСОБА_4 право спільної сумісної власності подружжя на майно: автомобіль ВАЗ-21099, номер кузова НОМЕР_1, вартістю 4 835 грн; автомобіль ЗАЗ «Славута», державний номерний знак НОМЕР_2, - 23 910 грн; автомобіль ЗАЗ-968, 1988 року випуску, - 3 тис. грн; автомобільний причіп, державний номерний знак НОМЕР_4, - 3 700 грн; мотоцикл МТ-10 - 2 100 грн; трактор Т-16 - 18 тис. грн; холодильник «Снайге» - 2 400 грн; холодильник «Libherr» - 5 тис. грн, пральну машину «LG» - 3200 грн; телевізор «LG» - 4 тис. грн; телевізор «Славутич» - 220 грн; мікрохвильову піч «LG» - 800 грн; електрогриль ASEL - 500 грн; м'який куточок до кімнати - 5 тис. грн; три дивани вартістю 1 500 грн, 1 тис. грн та 500 грн - на загальну суму 3 тис. грн; м'який куточок на кухню - 1 500 грн; два комплекти кухонних меблів з мийками - 2 тис. грн, 4 тис. грн - на загальну суму 6 тис. грн; два ліжка по 500 грн - на суму 1 тис. грн; дві шафи по 500 грн - на суму 1 тис. грн; газову плиту - 1 500 грн; електроплиту - 1 500 грн; пристрій для нагрівання води «ЕВАД» 80/1,6 PL Termal F - 1500 грн; шість вуликів по 500 грн - на суму 3 тис. грн; будинковолодіння АДРЕСА_1; земельну ділянку по АДРЕСА_2 для будівництва індивідуального житлового будинку.

Просила виділити їй наступне майно:

-автомобіль ЗАЗ «Славута», державний номерний знак НОМЕР_2 - 23 910 грн;

-трактор Т-16 - 18 тис. грн;

-комплект кухонних меблів - 2 тис. грн,

- два ліжка по 500 грн на суму 1 тис. грн;

- дві шафи по 500 грн на суму 1 тис. грн;

- газову плиту - 1 500 грн;

-пристрій для нагрівання води «ЕВАД» 80/1,6 PL Termal F - 1500 грн;

- три вулики по 500 грн кожний - на суму 1 500 грн;

- холодильник «Снайге» - 2 400 грн;

- два дивани по 1 тис. грн та по 500 грн, на загальну суму 1 500 грн;

- Ѕ частини будинковолодіння (будинок та прибудинкові споруди) АДРЕСА_1;

- Ѕ частини земельної ділянки по АДРЕСА_2 для будівництва індивідуального житлового будинку;

-визнати за нею (позивачкою) майнові права забудовника з правом здачі Ѕ частини будинку (будинок та прибудинкові споруди) АДРЕСА_1 в експлуатацію та отримання на своє ім'я документів, що посвідчують право власності.

Відповідачу ОСОБА_4 просила виділити наступне майно:

- холодильник «Libherr» - 5 тис. грн;

-комплект кухонним меблів - 4 тис. грн;

- пральну машину «LG» -3 200 грн;

-телевізор «LG» - 4 тис. грн;

- м'який куточок в кімнату - 5 тис. грн;

-мотоцикл МТ-10 - 2 100 грн;

- диван - 1 500 грн;

-автомобільний причіп, державний номерний знак НОМЕР_4, - 3 700 грн;

-автомобіль ВАЗ 21099, номер кузова НОМЕР_1 - 43 835 грн;

- автомобіль ЗАЗ 968, 1988 року випуску - 3 тис. грн;

-телевізор «Славутич» - 220 грн;

-мікрохвильову піч «LG» - 800 грн;

-електроплиту - 1 500 грн;

- три вулики по 500 грн - на суму 1 500 грн;

-Ѕ частини будинковолодіння (будинок та прибудинкові споруди) АДРЕСА_1;

- Ѕ частини земельної ділянки по АДРЕСА_2 для будівництва індивідуального житлового будинку;

- визнати за ОСОБА_4 майнові права забудовника з правом здачі Ѕ частини будинку (будинок та прибудинкові споруди) АДРЕСА_1 в експлуатацію та отримання на своє ім'я документів, що посвідчують право власності;

- стягнути з відповідача на її користь 6 900 грн вартості будівельно- технічної експертизи.

Свої вимоги мотивувала тим, що з 02 червня 1990 року до 14 листопада 2011 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають двох повнолітніх дітей: доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

За час шлюбу ними було придбано зазначене вище майно, проте угоди про добровільний його поділ ними не досягнуто.

ОСОБА_4 подав зустрічний позов, у якому з урахуванням уточнень просив виділити йому у власність:

- Ѕ частини вартості будівельних матеріалів та конструктивних елементів у розмірі 60 тис. грн;

- трактор Т-16, 1977 року випуску - 17 794 грн 40 коп.;

- м'який куточок виробництва Україна - 1 500 грн;

- два комплекти кухонних меблів на суму 6 тис. грн, всього майна на загальну суму 85 294 грн 40 коп.

ОСОБА_3 просив виділити у власність:

- Ѕ частини вартості будівельних матеріалів та конструктивних елементів урозмірі 60 тис. грн.;

- мотоцикл «Дніпро-11», 1992 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3, - 3 800 грн 75 коп.;

-автомобільний причіп 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4, - 1 721 грн 78 коп.;

-телевізор «Славутич» - 300 грн;

- два дерев'яних ліжка - на суму 1 тис. грн;

- два дивани - на суму 4 тис. грн;

- дві дерев'яні шафи - на суму 1 тис. грн;

-холодильник «Донбас» - 3 тис. грн;

- мікрохвильову піч «Gorenije» - 500 грн;

-пральну машину «ARDO» - 1 500 грн;

- газову плиту - 2 тис. грн;

-телевізор «Sony» - 2 тис. грн;

-комп'ютер «LG» - 6 тис. грн;

-принтер «Сапоп» - 1 тис. грн;

- меблеву стінку - 4 тис. грн;

- два дерев'яних письмових столи - на суму 1 200 грн;

- два дерев'яних ліжка - на суму 2 тис. грн;

- два дивани - на суму 5 тис. грн;

- дві дерев'яних шафи - на суму 3 тис. грн;

- тумбу під телевізор - 500 грн;

- вітальню - 1 тис. грн;

-кухонний куточок - 2 тис. грн.

Свої вимоги мотивував тим, що автомобіль ЗАЗ-968 знято з обліку і здано на металолом, автомобіль ВАЗ-21099 у 2007 році викрадений, інше майно, зазначене в позові ОСОБА_3, або було куплене ним після припинення шлюбу, або його не було і немає в наявності.

Крім того, зазначав, що житловий будинок АДРЕСА_1 перебуває на стадії будівництва, в експлуатацію не прийнятий, правовстановлюючі документи на нього не видавалися, тому він поділу не підлягає, а земельна ділянка фактично поділена між ними, з 2006 року вони користуються відособленими її частинами.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Київської області від 02 березня 2016 року, первинний позов ОСОБА_3 та зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право спільної сумісної власності на майно:

- автомобільний причіп, 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4, - 1 721 грн 78 коп.;

- мотоцикл «Дніпро-11», 1992 року випууску, державний номерний знак НОМЕР_3, - 3 800 грн 75 коп.;

- трактор Т-16, 1977 року випуску - 17 794 грн 40 коп.;

- м'який куточок виробництва Україна - 1500 грн;

- два комплекти кухонних меблів - на суму 6 тис. грн;

- два дерев'яних ліжка на суму 1 тис. грн., на загальну суму 28 404 грн 93 коп.

Виділено ОСОБА_3 та визнано за нею право власності на майно, яке знаходиться по АДРЕСА_2;

-автомобільний причіп, 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 - 1 721 грн 78 коп.;

-мотоцикл «Дніпро-11», 1992 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3, - 3 800 грн 75 коп.;

- м'який куточок виробництва Україна - 1500 грн;

- два комплекти кухонних меблів на суму 6 тис. грн;

- два дерев'яних ліжка на суму 1 тис. грн., на загальну суму 10 610 грн 53 коп.

Виділено ОСОБА_4 та визнано за ним право власності на:

-трактор Т-16, 1977 року випуску - 17 794 грн 40 коп.

Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності на Ѕ частини будівельних матеріалів та конструктивних елементів, використаних в процесі будівництва будинку АДРЕСА_1 за кожним.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону не відповідають.

У п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

За таких обставин для поділу спільного майна необхідно встановити його обсяг станом на дату розірвання шлюбу.

Судами встановлено, що з 02 червня 1990 року до 14 листопада 2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох повнолітніх дітей: доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Мар'янівської сільської ради від 07 квітня 1994 року № 74 надано дозвіл ОСОБА_4 на будівництво індивідуального житлового будинку та господарських будівель із зобов'язанням оформити технічну документацію у відділі архітектури та містобудування, після закінчення будівництва пред'явити житловий будинок для прийняття комісії виконкому сільської ради.

Згідно із довідкою Мар'янівської сільської ради від 04 листопада 2011 року на земельній ділянці по АДРЕСА_3, що належить ОСОБА_4, є будинковолодіння, яке не зареєстроване.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення первинного позову ОСОБА_3 та зустрічного позову ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що земельна ділянка площею 0,2531 га в с. Мар'янівка, яка надана ОСОБА_4, не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя і не може бути виділена ОСОБА_3

Відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні позову про виділення Ѕ частини будинковолодіння АДРЕСА_1, суди зазначили, що оскільки спірний будинок не прийнятий до експлуатації, право власності на нього не зареєстроване, тому сторони які, здійснювали його будівництво під час шлюбу, мають право власності на матеріали, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів не можна.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», суди мають враховувати, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої Ради. За позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд вправі провести поділ незакінченого будівництвом будинку, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. При неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з врахуванням конкретних обставин залишити його одній із сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

У силу статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Оскільки будівництво недобудованого будинку розпочато за час шлюбу, то такий будинок може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року у справі № 6-37цс13, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів.

Втім суд першої інстанції на порушення вимог ст. ст. 214, 215 ЦПК України зазначені вище положення закону та правову позицію Верховного Суду України не врахував, на порушення вимог ст. 212 ЦПК України не прийняв до уваги та не надав ніякої оцінки висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 15 травня 2014 року, згідно із яким ступінь будівельної готовності спірного будинковолодіння станом на травень 2014 року становить 92 %.

Зокрема, за висновком вказаної вище експертизи житловий будинок АДРЕСА_1 технічно може бути завершений будівництвом за умови закінчення робіт із чистового оздоблення стін та стелі, улаштування чистової підлоги та улаштування системи опалення в приміщеннях другого поверху.

За результатами проведеного натурного обстеження об'єкта встановлено, що несучі та огорожуючі конструктивні елементи будівлі зведені та змонтовані у повному об'ємі. Приміщення першого та другого поверхів закінчені будівництвом (окрім чистового оздоблення стін та улаштування чистової підлоги, частковому встановленню дверних міжкімнатних блоків у приміщеннях другого поверху).

Крім того, за висновком експерта будинок АДРЕСА_1 відповідає вимогам нормативних документів, чинних у галузі будівництва, та може безпечно експлуатуватися в межах свого функціонального (цільового) призначення за умови дотримання відповідних технічних правил щодо порядку їх експлуатації та технічного обслуговування.

Втім суд, вирішуючи спір, на зазначені вище обставини уваги не звернув, зазначивши, що сторони мають право власності лише на матеріали, які були використані в процесі будівництва спірного будинку, не встановив, яка ступінь його готовності була станом на 2011 року, тобто на час розірвання шлюбу між сторонами.

Зазначені порушення вимог закону залишилися і поза увагою апеляційного суду.

За таких обставин висновки судів про те, що незавершений будівництвом будинок не підлягає поділу, не відповідають фактичним обставинам справи та суперечать згаданій вище правовій позиції Верховного Суду України.

Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_3 про виділення їй у власність Ѕ частини земельної ділянки, суд першої інстанції, з чим погодився й суд апеляційної інстанції, зазначив, що земельна ділянка, отримана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Виходячи зі ст. 30 ЗК України 1992 року (чинної на час приватизації земельної ділянки) при переході права власності на будівлю і споруди разом з цими об'єктами переходить і право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення, у разі будівництва подружжям на земельній ділянці будівель і споруд право власності на земельну ділянку відповідно виникає й в учасників спільної власності на ці будівлі та споруди. Аналогічне право в учасників спільної власності на будівлі і споруди виникає при приватизації земельних ділянок, на яких останні знаходяться.

Із матеріалів справи вбачається, що будівництво спірного житлового будинку розпочалось в 1992 році.

При цьому приватизація спірної земельної ділянки відбулась у 1998 році.

Оскільки сторони після початку будівництва набули право спільної сумісної власності на недобудований житловий будинок, то відповідно до положень ст. 30 ЗК України (1992 року) після приватизації земельної ділянки ОСОБА_4 у сторін виникло право спільної сумісної власності на земельну ділянку.

Відповідно до частини першої ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розмішені, без зміни її цільового призначення.

Суди на зазначене уваги не звернули, положення ст. 30 ЗК України (1992 року) та ст. 120 ЗК України (2001 року) не врахували, передчасно дійшли висновку про відмову ОСОБА_3 у позові про виділення у власність Ѕ частини земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Також не відповідають дійсності посилання судів на те, що ОСОБА_4 заперечує наявність автомобіля ЗАЗ «Славута», про поділ якого просила ОСОБА_3

Так, у зустрічному позові ОСОБА_4 зазначав, що автомобіль ЗАЗ «Славута», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, придбаний ним у 2008 році.

Відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні вимог про поділ вказаного транспортного засобу, суди на вказані доводи уваги не звернули, пославшись на відсутність доказів щодо його місцезнаходження.

За таких обставин судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених судових рішень із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, у процесі якого суду слід урахувати наведене.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 02 березня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик