РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2016 року Приморський районний суд міста ОСОБА_1

у складі : головуючого - судді Ільченко Н.А.

при секретарі Довгань Ж.А.

за участі адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації,

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про виділ частки із майна, що є обєктом їх спільної часткової власності, а саме квартири під № 216 у будинку № 27 по вул. Дідріхсона в м. Одесі, шляхом стягнення з відповідача на його користь грошової компенсації дійсної вартості належної йому ? частини цієї квартири та підставі ч. 2 ст. 364 ЦК України, вказуючи, що спільне користування цією квартирою з відповідачем є неможливим, а виділ у натурі належної йому частки у згаданій квартирі технічно неможливий.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_1 підтримали позов та наполягали на його задоволенні у повному обсязі, а представник відповідача ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_2 не визнав позов, посилаючись, що, по-перше, позивач не надав суду доказів на підтвердження того, що відповідач чинить йому будь-які перешкоди у користуванні квартирою, що свідчить про відсутність спору між ними та порушення права позивача, і, по-друге, оскільки позивач не заявив у даній справі вимогу про припинення його права власності на ? ч. у квартирі, то у разі задоволення позову позивач отримає грошову компенсацію за це майно та залишиться власником цього майна, що призведе до порушення прав відповідача.

Дослідивши матеріали справи і вислухавши пояснення сторін, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що 01 лютого 1997 року сторони зареєстрували шлюб, який був розірваний рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 березня 2012 року у справі № 1522/1023/2012, яке набрало законної сили 26 березня 2012 року (а.с.15).

Як вбачається з вказаного судового рішення від 12.03.2012 року у справі № 1522/1023/2012, фактично сторони припинили шлюбно-сімейні відносини з 2005 року.

Під час перебування у шлюбі сторони придбали квартиру під № 216 у будинку № 27 по вул. Дідріхсона в м. Одесі, право власності на яке було оформлено на імя позивача ОСОБА_3 на підставі отриманого ним свідоцтва про право власності на квартиру САС № 842186, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради 11.03.2010 р. та зареєстрованого в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» 23.03.2010 р. (номер запису : 3397 в книзі 737пр-174) (а.с.11, 12).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 березня 2012 року у справі № 1522/1675/12, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25 червня 2012 року, виділено зі спільної сумісної власності подружжя в особову приватну власність ОСОБА_4 та визнано за нею право власності на ? ч. квартири під № 216 у будинку № 27 по вул. Дідріхсона в м. Одеса, а також виділено із спільної сумісної власності подружжя в особову приватну власність ОСОБА_3 та визнано за ним право власності на ? ч. квартири під № 216 у будинку № 27 по вуд. Дідріхсона в м. Одеса (а.с.100-103, 104-106).

Позивач стверджує, що після припинення шлюбно-сімейних відносин між ним і відповідачем та розірвання шлюбу, між ними склалися погані стосунки, що виключає можливість їх спільного проживання в кватирі під № 216 у будинку № 27 по вул. Дідрісона в м. Одеса та користування цією квартирою, а виділ у натурі належної йому частки у цій квартирі технічно неможливий.

Відповідач та її представник на спростували в суді ці доводи позивача.

Також судом установлено, що станом на цей час в квартирі під № 219 будинку № 27 по вул. Дідріхсона в м. Одеса проживає відповідач ОСОБА_4, а позивач ОСОБА_3 проживає за іншою адресою.

У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частики із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсація вартості його частки. Компенсація співвласникові може бут надана лише за його згодою.

Згідно висновку № 3466/3501/24 судової будівельно-технічної експертизи від 20.07.2015 р., складеного судовим експертом Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, поділити квартиру АДРЕСА_1 між співвласниками з ідеальними частками по ? без відступлення або з мінімальним відступленням від їх часток, з виділенням двох ізольованих квартир, кожна у складі жилих і підсобних приміщень, з самостійних входом з боку сходової клітини, які відповідали би нормативно-технічним та санітарним вимогам ДБН технічно не уявляється можливим. (а.с.139-149).

Вирішуючи дану справу, суд враховує, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

З огляду на наведене та беручи до уваги, що станом на дату судового розгляду даної справи в квартирі АДРЕСА_2 проживає відповідач, яка також фактично володіє та користується належною позивачу часткою в цій квартирі, в той час коли позивач позбавлений такої можливості, суд вважає, що право позивача на грошову компенсацію вартості належної йому частки в цій квартирі підлягає судовому захисту.

Крім того, суд враховує, що відповідач та її представник не надали суду доказів щодо матеріального становища відповідача та/або доказів, які б свідчили про те, що відповідач не має змоги сплатити позивачу грошову компенсацію вартості його частки в згаданій квартирі.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати у загальному розмірі 7127,40 грн., з яких : витрати, повязані зі сплатою судового збору, - 3441,00 грн.; витрати, повязані з проведенням судової будівельно-технічної експертизи, - 3686,40 (а.с.138).

На підставі викладеного і к,Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд ,

ВИРІШИВ :

Задовольнити позов ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1, виданий Приморським РВ УМВС України в Одеській області 27.09.1996 р., що проживає за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, НОМЕР_2, виданий Жовтневим РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 20.09.1996 р., що зареєстрований за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_4) грошову компенсацію вартості належної останньому ? частини квартири АДРЕСА_3 у розмірі 889667 (вісімсот вісімдесят девять тисяч шістсот шістдесят сім) грн. 00 коп. та судові витрати у розмірі 7127 (сім тисяч сто двадцять сім) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення складено 13 січня 2016 року.

Суддя Н.А. Ільченко