Справа № 640/1078/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 року Київський районний суд м.Харкова у складі:

головуючої судді Бородіної Н.М.,

за участю секретаря Вітковської О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_2 про визнання правочину припиненим, відшкодування моральної шкоди, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся у суд з позовом до відповідачів, ПАТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_1, про визнання договору поруки, укладеним між позивачем та банком припиненим, відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що 14.09.2007 р. між банком та відповідачем - ОСОБА_1В, був укладений договір кредиту, в забезпечення виконання якого між ним та банком був укладений договір поруки.

Відповідач ОСОБА_1 свої зобовязання по договору кредиту не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість біль ніж 3 млн. грн., яку банк у 2014р. просив стягнути у судовому порядку з позичальника. Оскільки до нього як поручителя вимоги банк протягом 6 місяців банк не предявляє, договір поруки є припиненим на підставі ч.4 ст. 559 ЦК України.

Також із відповідачем ОСОБА_1 у нього була домовленість про повідомлення його про відсутність у нього коштів на погашення кредиту, однак відповідач його не повідомляв, внаслідок чого виникла заборгованість більш ніж 3 млн. грн. Вказаними діями відповідача йому спричинена моральна шкода в сумі 10000 грн., яку на підставі ст. 23 ЦК України він просить стягнути.

Відповідач ПАТ КБ «Приватбанк», у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, зазначаючи, що позивачем свої вимоги не доведені, банк не порушував ніяких право позивача, тому вимоги є безпідставні.

Співвідповідач ОСОБА_1, у судове засідання не зявився, заперечень проти позову не надав, повідомлявся судом у відповідності до положень ЦПК України.

Заслухавши пояснення представників сторін, в задоволені позову відмовити, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14.09.2007 р. між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк») надалі банк) та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір кредиту №НАЕ2GK01270147, відповідно до якого банк надає кредитні кошти, а ОСОБА_1 їх повертає зі сплатою відсотків.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та позивачем був укладений договір поруки, за умовами якого поручитель відповідає перед банком за невиконання зобовязань за кредитним договором №НАЕ2GK01270147, в тому обсязі, що і боржник.

Позивач звернувся до суду із заявою про визнання припиненим договору поруки на підставі ч.4 ст. 559 ЦК України, оскільки за договором кредиту мається заборгованість, відповідач - ОСОБА_1 не виконує взяті на себе за договором кредиту зобовязання, внаслідок чого банк звернувся до суду у 2014р. із позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості в сумі 3211598,43 грн., при цьому банк вимоги до нього як поручителя не предявляє.

Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Позивачем не доведено суду, що від дня настання строку виконання основного зобовязання за кредитним договором , минуло 6 місяців.

Більш того, за умовами договору поруки, зокрема п.12 , визначений строк припинення поруки 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Тому в даному випадку 6 місячний термін передбачений ч.4 ст. 559 ЦК України застосуванню не підлягає.

Також згідно наданих позивачем довідок, банк повідомляє позивача 18.12.2015р. та 18.03.20016р., що позивач не є поручителем до договору кредиту №НАЕ2GK01270147 від 14.09.2007р., у звязку із закриттям договору, ніякої заборгованості не існує. У судовому засіданні представник банку підтвердив викладену у довідках інформацію.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Доказів порушення банком прав позивача , їх невизнання або оспорювання, суду не надано.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, при цьому моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Згідно розяснень, які містяться в п.5 ПП ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Позивач вказує, що спричинена моральна шкода полягає у неповідомленні відповідачем ОСОБА_1 йому про наявність заборгованості по договору кредиту та дзвінки колекторів про погашення заборгованості.

Між тим, факт спричинення моральної шкоди позивачу протиправними діями відповідач ОСОБА_1 - не доведений.

Враховуючи відсутність доказів в обґрунтування своїх вимог, суд приходить до висновку про відмову у задоволені позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212 - 215 ЦПК України, суд -

вирішив :

В задоволені позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом

десяти днів з дня його проголошення, через суд першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків для подачі апеляційної скарги.

Суддя Бородіна Н.М.