Дата документу 01.11.2016
Справа №320/7785/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2016 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Пономаренко Л.Е.

при секретарі Воробйовій В.В.,

народних засідателів: Кузьмової А.Є., Коваленко Н.М.

за участю:

прокурора Кісілічак С.

представника лікарні - ОСОБА_1,

хворого ОСОБА_2,

законного представника хворого ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання головного лікаря КУ «Мелітопольського психіатричний диспансер» ОСОБА_4 про госпіталізацію ОСОБА_2, 1978р.н., у психіатрично-наркологічне відділення чоловіче у примусовому порядку,

ВСТАНОВИВ:

Головний лікар КУ «Мелітопольського психіатричний диспансер» ОСОБА_4 звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області із поданням, в якому просить госпіталізувати громадянина ОСОБА_2, 1978р.н., у психіатрично-наркологічне відділення чоловіче КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради.

Подання обґрунтовано тим, що громадянин ОСОБА_2, 1978р.н., який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 прибув до КУ «Мелітопольського психіатричний диспансер» ЗОР 27.11.2016 о 10-20год. у супроводі матері, доставлений швидкою допомогою.

Громадянин ОСОБА_2, 1978р.н., знаходиться на обліку у лікаря-психіатра з 2013р. Лікувався неодноразово.

Зі слів матері протягом останнього місяця змінився у поведінці, став дратівливим, підозрілим, вважав, що його переслідують, прослуховують його телефонні розмови , а також впливають на нього опроміненням за допомогою спеціальних приладів. Заявляв, що через металеві зубні коронки радіація проломлюється та впливає на його внутрішні органи. Протягом останніх двох діб після відмови стоматолога зняти коронки, самостійно плоскогубцями повиривав коронки, також кухонним намагався з голови в межах потилиці щось вирізати. Постійно конфліктував з матірю та дідом у якого на даний час проживає. Вимагав оформити на нього квартиру, обґрунтовуючи це тим, що «всі його хочуть залишити без житла». На відмову діда відреагував вкрай агресивно, погрожував фізичною розправою. Ліки приймати відмовлявся, хоча кожного місяця навідувався до дільничного психіатра. Коли мати погрожувала викликати швидку допомогу, погрожував і їй: «якщо це зробиш, тобі вже нічого в цьому житті не знадобиться». Став спати с ножем під матрацом.

27.11.2016 о 10-20год. ОСОБА_2, 1978р.н., був оглянутий лікарем швидкої допомоги Євтушенко, був виставлений діагноз: «Шизофренія, загострення» та доставлений до психіатрично-наркологічного відділення чоловічого КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» ЗОР.

При надходженні ОСОБА_2 відмовився надати добровільну згоду на обстеження та лікування в умовах психіатричного стаціонару. Відомості про наявність психічних розладів та неадекватну поведінку пацієнта зафіксовано у заяві матері хворого громадянки ОСОБА_5

ОСОБА_2, 1978р.н., 28.11.2016 був оглянутий комісією лікарів-психіатрів КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» ЗОР, яка дійшла висновку, що хворому можна виставити діагноз: «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, параноїдний синдром». У звязку з психічними розладами пацієнт являє небезпеку для себе, високу вірогідність потенційної соціальної небезпеки, тому госпіталізація його в психіатрично-наркологічне відділення чоловіче в примусовому порядку була доцільною.

В судовому засіданні представник лікарні ОСОБА_1 на задоволенні подання наполягала у повному обсязі, пояснила, що ОСОБА_2 хворіє тривалий час, його хвороба прогресує і повністю його вилікувати неможливо через пізнє звернення за медичною допомогою. Раніше хворий погоджувався на госпіталізацію до лікарні, а в даному випадку не погодився, заперечуючи наявність хвороби. Окрім іншого, захворювання ОСОБА_2 проявляється в тому, що він чує голоси, вважає, що у нього в голові знаходиться пристрій для його відстеження, якій він і намагався за допомогою ножа вилучити. Також, зазначила, що ОСОБА_2 виявляє ознаки агресивної поведінки, негативне ставлення найбільше проявляється відносно близьких матері та дідуся. В такому стані хворий може нанести шкоду як собі так і оточуючим.

Законний представник хворого, ОСОБА_3, на задоволенні подання наполягала у повному обсязі, та пояснила, що її син ОСОБА_2 потребує стаціонарного лікування. В періоди загострення ОСОБА_2 становиться агресивним, погрожує їй та дідусю. Після лікування в стаціонарі його стан покращується, він становиться контактним, однак через неприймання лікарських препаратів амбулаторно, захворювання знову загострюється.

Хворий ОСОБА_2 клопотання не підтримав, пояснив, що він є здоровим, тому не має підстав для його лікування. При цьому підтвердив, що чує в голові голоси постійно, його переслідують, відстежують за допомогою спеціальних пристроїв. Вважає, що замість приймання лікарських препаратів, може бути вилікуваний трудотерапією, тому просив знайти йому роботу.

Суд, вислухавши пояснення представника лікарні, думку прокурора, який клопотання підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що хворий дійсно потребує госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про можливість задоволення клопотання з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 279 ЦПК України, за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подається до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу.

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 280 ЦПК України, у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. У випадках, коли відповідно до закону госпіталізація у примусовому порядку була проведена за рішенням лікаря-психіатра і визнана доцільною комісією лікарів-психіатрів, психіатричний заклад, в якому перебуває особа, направляє до суду заяву про її госпіталізацію у примусовому порядку протягом 24 годин.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 282 ЦПК України, залежно від встановлених обставин суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

З висновку лікувально - консультотивної комісії від 28.11.2016 року лікарів-психіатрів вбачається, що хвора ОСОБА_2 страждає на «шизофренію, параноїдної форми, безперервний тип перебігу, параноїдний синдром. У зв'язку з наявністю вираженого психічного та поведінкового розладу, високої ймовірності небезпеки для себе та оточуючих, відсутності критичної оцінки свого стану, хворий ОСОБА_2 потребує примусової госпіталізації у психіатричний стаціонар для подальше нагляду та здійснення адекватного лікування.

На підставі вищевикладеного, аналізуючи забрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання та госпіталізації ОСОБА_2 до психіатричного закладу у примусовому порядку.

Керуючись ст.ст. 15, 57, 59, 60, 107, 208, 212 215, 279 282 ЦПК України, Законом України «Про психіатричну допомогу», суд

ВИРІШИВ:

Клопотання головного лікаря КУ «Мелітопольського психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради, ОСОБА_4 про госпіталізацію ОСОБА_2, 1978р.н., у психіатрично-наркологічне відділення чоловіче у примусовому порядку задовольнити.

Госпіталізувати ОСОБА_2, 1978р.н., який мешкає за адресою: м. Мелітополь, вул. Сухова, 59, у чоловіче психіатрично наркологічне відділення Комунальної установи «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради у примусовому порядку.

Рішення суду є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд шляхом подачі протягом 10 днів апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: Л.Е.Пономаренко

Народні засідателі: А.Є.Кузьмової

ОСОБА_6