У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду

м. Дніпропетровська від 20 липня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2015 року було встановлено факт перебування її у шлюбних відносинах з ОСОБА_3 з січня 2004 року по жовтень 2014 року.

Зазначала, що 01 грудня 2015 року їй присвоєна І група інвалідності, у зв'язку із чим вона потребує постійного догляду та лікування, а розмір її пенсії не забезпечує належних умов для повноцінного існування.

Враховуючи зазначене, просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання непрацездатної дружини в розмірі

2 000 грн щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2016 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

У касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» ВССУ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та змістом оскаржуваних судових рішень, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивачка отримує пенсію в розмірі, що забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому не є особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні

ст. 75 СК України.

За положеннями ч. ч. 2 - 4 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов'язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (ст. 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Враховуючи встановлені судами попередніх інстанцій обставини, що позивачка отримувала пенсію, як інвалід І групи, у розмірі, що перевищує визначений законом прожитковий мінімум, правильним є висновок судів щодо відсутності правових підстав визнання позивачки такою, що потребує матеріальної допомоги в порядку ст. 75 СК України.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та незгоди ОСОБА_2 із наданою судами попередніх інстанцій оцінкою наявним в матеріалах справи доказам.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду

м. Дніпропетровська від 20 липня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович