Справа №295/9741/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2016 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Перекупка І.Г.,

при секретарі Сидорець К.Г.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в Богунському районному суді м. Житомира справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До Богунського районного суду м. Житомира звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог вказала, що 29.10.2015 р. між нею, ОСОБА_1, та відповідачем ФОП ОСОБА_3 було укладено договір підряду, відповідно до якого відповідач зобов'язався виготовити та встановити у її оселі металопластикові двокамерні вікна з енергозберігаючим склом. Була погоджена кількість вікон - ciм штук на загальну суму 25 837 (двадцять п'ять тисяч вiciмcoт тридцять сім) грн., що підтверджується договором. Також було визначено розмір попередньої оплати (авансу), яка становила 3 400 (три тисячі чотириста) грн. Окрім цього відповідач пообіцяв їй знижку у poзipi 35 (тридцяти п'яти) відсотків. Договір було укладено i наступного дня, вона передала відповідачу суму авансу, що було задокументовано у прибутковому касовому ордері підприемства. Віповідач свої зобов'язання не виконав. Замість передбаченої договором кількості та виду вікон - було виготовлено одне однокамерне вікно зi звичайним склом. Окрім цього відповач відмовився займатися монтажем та демонтажем віко обгрунтувавши свою відмову тим, що у Договорі був відсутній пункт про ix встановлення. Також відповідач заявив, що не буде передавати вікна у власність без остаточної сплати суми по договору. Натомість за суму авансу відповідач запропонував встановити одне вікно. На її заяву щодо порушення умов договору відповідач відповів листом, у якому сума авансу було зменшено до 3 000 (трьох тисяч) грн. Крім того, відповідач ухилявся від остаточного виконання своїх зобовязань по договору а також відмовлявся від надання копії договору. Через неправомірні дії відповідача у неї стався нервовий зрив. З урахуванням викладеного позивачка просить суд стягнути з відповідача, ОСОБА_3 на її, ОСОБА_1 користь матеріальну шкоду у сумі 3 400 (три тисячі чотириста грн.) та в рахунок відшкодування завданої їй моральної шкоди 3 000 (три тисячі грн.)

У судовому засіданні позивачка наполягала на задоволені позовних вимог. Крім того звернула увагу на те, що в наслідок того, що вона має похилий вік, вона не зрозуміла деякі пункти договору і звернулася до фахівців які їй розяснили, що відповідач нарахував занадто високу суму за умовами договору, у звязку з чим вона декілька разів приїздила на офіс, розташований за адресою м. Житомир вул. Щорса буд. 68 м. Житомир. В підтвердження тому рахунок-фактури, згідно яких вона приїздила до відповідача і представник якого зменшував суму договору тричі, а саме 29.10.2015 р. 20 400 грн., 17 500 грн. та 23.11.2015 р. 16 000 грн. Саме з обумовленим обємом робіт по виготовленню вікон та сумою у 16 000 грн. вона і погодилася. Але, коли вона попросила представника відповідача переписати договір від 29.10.2015 р. з суми 25 837 (двадцять п'ять тисяч вiciмcoт тридцять сім) грн. на 16 000 (шістнадцять тисяч) грн., він відмовився переписати це і спонукало її відмовитися від подальшої співпраці з відповідачем. Позивачка вважає, що сума 3 400 (три тисячі чотириста грн.) є авансом щодо загальної суми договору яка повинна бути їй повернута.

Відповідач направив заперечення на позовну заяву (а. с. 35-51) зі змісту якої наполягав на тому, що договір між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_1 був укладений в рамках чинного законодавства у звязку з чим у позові слід відмовити.

Позицію відповідача у судовому засіданні у режимі відео конференції підтримав представник відповідача. Крім того, представник звернув увагу, що суму 3400 грн., яку сплатила позивачка це є завдаток, який, згідно вимог чинного законодавства. не повертається. (а. с. 31-34, 54).

Вислухавши позицію позивачки, представника позивачки, представників відповідачки, вивчивши матеріали цивільної справи суд дійшов до наступних висновків.

Згідно паспорта громадянина України ОСОБА_1, 25.05.1944 р. н., зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_1. (а. с. 6).

Згідно договору FT-943 R від 29.10.2015 р. заказник ОСОБА_1 уклала договір з виконавцем ФОП ОСОБА_4 на виготовлення вікон загальної площею 13,74 м2. Вартість виробів 25 837 грн. Задаток 3 000 грн. (а. с. 3-5).

Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 925 від 29.10.2015 р. ОСОБА_1 сплатила ФОП ОСОБА_4 3 400 (три тисячі чотириста грн.) за метало пластикові конструкції. (а. с. 21).

Зі змісту рахунка фактури № 2064 від 29.10.2015 р. платник ОСОБА_1 замовила у ФОП ОСОБА_4 вікна з двокамерними енергоефективними склопакетами (з енергозберігаючим склом) у кількості сім одиниць на суму 20 400 (двадцять тисяч чотириста) грн. (а. с. 22).

Зі змісту рахунка фактури без номера від 29.10.2015 р. платник ОСОБА_1 замовила у ФОП ОСОБА_4 вікна з двокамерними енергоефективними склопакетами (з енергозберігаючим склом) у кількості сім одиниць на суму 17 500 (сімнадцять тисяч пятсот) грн. (а. с. 23).

Зі змісту рахунка фактури № 2093 від 23.11.2015 р. платник ОСОБА_1 замовила у ФОП ОСОБА_4 вікна з двокамерними енергоефективними склопакетами (з енергозберігаючим склом) у кількості сім одиниць на суму 16 000 (шістнадцять тисяч) грн. (а. с. 24).

Саме на ці факти, а саме неодноразове відвідування офісу ФОП ОСОБА_4 наполягала позивачка.

Суд критично відноситься до посилання відповідачів до ч. 1 ст. 638 ЦК України, диспозиція якої вказує, що договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Саме ця обставина протиречіть фактичним обставинам справи, так як сторони саме і не досягли згоди з істотних умов договору а саме вартості виконаних робіт.

Відповідно до вимог ст.ст.11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Крім того, суд критично відноситься до позиції відповідача, представника відповідача, що сплачену ОСОБА_1 при укладанні договору суму 3 400 (три тисячі чотириста грн.) відповідач розцінює як завдаток. Аналізуючи пояснення сторін, надані суду докази, суд дійшов висновку, що договір між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_4 фактично був укладений 23.11.2015 р. на суму 16 000 (шістнадцять тисяч) грн. (а. с. 24), а не 29.10.2015 р. (а. с. 3-5), так як це була кінцева сума договору - 16 000 (шістнадцять тисяч) грн. З вказаного свідчить, що станом на 29.10.2015 р. договору між сторонами ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_4 не було укладено, у звязку з чим суму сплачену ОСОБА_1 3 400 (три тисячі чотириста грн.) за метало пластикові конструкції слід вважати як аванс, який підлягає поверненню.

Правова природа завдатку визначена ст. 570 ЦК України, згідно положень якої завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є задатком, вона вважається авансом.

З аналізу даної норми можна виділити дві істотні умови, які характеризують завдаток:

- завдаток може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке виникло на підставі укладених договорів;

- завдаток одночасно є формою підтвердження зобов'язання та засобом забезпечення його виконання тобто він виконує забезпечувальну функцію поряд з гарантією, порукою, заставою та ін.

Таким чином, аванс буде мати повністю протилежні властивості, а саме: якщо певна сума сплачується до укладання основного договору, то ця сума буде авансом. Виключенням є окрема категорія платежів (авансу) «попередня оплата товару», яка визначена ст. 693 ЦК України; аванс не виконує забезпечувальну функцію тобто, якщо договір не укладений з ініціативи будь-якої з сторін, то аванс, безумовно, повертається його власнику.

З практичної точки зору аванс залишиться авансом, навіть якщо в відповідному документі буде зазначено, що це завдаток. На практиці дуже часто зустрічаються документи (наприклад, розписки, попередні договори, договори завдатку та ін.), за якими в рахунок забезпечення укладання у майбутньому основного договору клієнт дає продавцю або виконавцю послуг певну суму коштів і називає це завдатком.

Згідно з ч. 1 ст. 571 ЦК України, якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора, а якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості.

Зрозуміло, що у випадку порушення зобовязання за таким документом, яке сталось з вини кредитора, боржник вимагає від нього повернення завдатку у подвійному розмірі, проте ВС України притримується іншої думки.

Відповідно до Рішення ВС України від 18.02.2009 р., у справі № 6-23108св08 де суд зазначив, що внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку наявності зобов'язання, яке б мало випливати із вже укладеного договору купівлі-продажу квартири. Оскільки договір купівлі-продажу квартири між сторонами укладено не було, то не дивлячись на укладений між сторонами договір завдатку передана Позивачем Відповідачу сума є не завдатком, а авансом, який підлягає поверненню Позивачу в однократному розмірі.

З матеріалів справи, показів сторін свідчить, що договір на виготовлення вікон між сторонами фактично не був укладений, так як сторони не досягли угоди по сумі. На цей факт звертає увагу позивачка, ці обставини підтверджуються матеріалами справи.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши та оцінивши докази по справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд, керуючись принципами справедливості, добросовісності та розумності вважає необхідним Стягнути з ОСОБА_3, 19 квітня 1954 р. н. на користь ОСОБА_1, 25 травня 1944 р. н. матеріальну шкоду у сумі 3 400 (три тисячі чотириста грн.)

Щодо вирішення питання позивача у відшкодуванні заподіяної їй моральної шкоди внаслідок не виконання відповідачем умов договору по виготовленню пластикових вікон, суд, керуюється вимогами Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», в якому у п. 3 прокоментовано, що під моральною шкодою слід poзуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ заподіяних фізичній ocoбi незаконними діями або бездіяльністю інших ociб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодження здоров'я, у порушенні нормальних життевих зв'язків через неможливість продовження громадського життя, настання негативних наслідків.

Суд вважає, що внаслідок введення відповідачами позивачки в оману, позивачці завдано душевних страждань, вона втратила душевний спокій, отримала негативні емоції, внаслідок перенесеного стресу перебувала на лікуванні, була позбавлена можливості укласти нову угоду на виготовлення вікон, так як заплатила певну суму відповідачам маючи при цьому мінімальну пенсію. Суд враховує обставини заподіяної позивачці моральної шкоди, їх характер, особу відповідачів а також враховуючи вимоги розумності, справедливості вважає, що вимоги по відшкодуванню моральної шкоди позивача підлягають частковому задоволенню, а саме у сумі 1 000 (одну тисячу) грн.

Керуючись вимогами ч. 1 ст. 571, ч. 1 ст. 638, 693 ЦК України, Постанова Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст.ст. 10, 11, 57, 59, 60, 130, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, 19 квітня 1954 р. н. на користь ОСОБА_1, 25 травня 1944 р. н. матеріальну шкоду у сумі 3 400 (три тисячі чотириста грн.)

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1 000 (одну тисячу грн.) в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у сумі 551,20 грн.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення терміну подачі апеляційної скарги, яка подається до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь в справі і не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Богунського районного

суду м. Житомира І.Г. Перекупка