АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2632/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 39 Горячківська Л. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоКорнієнко Н. В.
суддівГончар Н. І., Ювшина В. І.
при секретаріНаконечній М. М.

з участю прокурора Олійник І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу керівника Уманської місцевої прокуратури на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и л а :

21 червня 2016 року ОСОБА_6 звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є спадкоємицею після смерті двоюрідної бабусі ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина, яка складається з земельної частки (паю), площею 4,06 умовних кадастрових гектарів із земель КСП «Лан», яка розташована в адміністративних межах Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області, згідно сертифікату серії НОМЕР_1, зареєстрованого у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за НОМЕР_2 від 24.01.1997 року.

Відповідно до ст. 1222 ЦК України та згідно матеріалів спадкової справи єдиною спадкоємицею після смерті ОСОБА_7 є двоюрідна онука ОСОБА_6

Факт, що позивачка є двоюрідною внучкою спадкодавця, встановлено рішенням Уманського міськрайонного суду від 29 січня 2016 року.

У встановлений законом термін та порядок вона звернулася до Уманської міської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 їй було відмовлено по причині відсутності правовстановлюючого документу, про що державний нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій.

Таким чином, виникла ситуація, при якій вона не може набути право власності на майно в порядку спадкування через нотаріальну контору.

Тому просить суд визнати за ОСОБА_6 право власності в порядку спадкування на земельну частку (пай) площею 4,06 в умовних кадастрових гектарах із земель КСП «Лан», розташованої в адміністративних межах Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області, що належала покійній ОСОБА_7, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 виданого Уманською районною державною адміністрацією, зареєстрованого у книзі реєстрації сертифікатів за НОМЕР_2 від 24.01.1997 року.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 липня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено повністю.

Вирішено визнати за ОСОБА_6 право власності в порядку спадкування на земельну ділянку (пай) площею 4,06 в умовних кадастрових гектарах, із земель КСП «Лан», розташованої в адміністративних межах Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області, що належить покійній ОСОБА_7 згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 виданого Уманською районною державною адміністрацією зареєстровано у книзі реєстрації сертифікатів за НОМЕР_2 від 24.01.1997 року.

В апеляційній скарзі керівник Уманського місцевої прокуратури вказав на те, що при ухваленні даного рішення судом до встановлених обставин справи не правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, що призвело до невірного вирішення спору.

Зокрема, апелянт зазначає, що суд протиправно, всупереч встановленому законом порядку визнав право власності у порядку спадкування на земельну ділянку за позивачем, який до кола спадкоємців не відноситься та до спадкування не закликався.

Тому просить рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04.07.2016 року скасувати, у задоволені позову ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно відмовити повністю.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_6, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачка надала достатньо письмових доказів, про те що вона має право на спадкування за законом майна, яке залишилося після смерті двоюрідної бабусі ОСОБА_7.

Колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його таким, що не відповідає вимогам ст.ст. 213,214 ЦПК України.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 17.03.1998 року, зареєстрованого виконкомом Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7, актовий запис про смерть № 12 (а.с. 9).

У день смерті ОСОБА_7 на території Ладижинської сільської ради відкрилась спадщина, яка складається із земельної частки (паю), площею 4,06 га із земель КСП «Лан», що розташована в адміністративних межах вказаної сільської ради без визначення меж цієї частки в натурі.

На час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7 спадкові правовідносини були врегульовані нормами Цивільного кодексу УРСР (1963).

ОСОБА_6 звернулася до Уманської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті двоюрідної бабки довірителя ОСОБА_7.

Як вбачається з постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10 вересня 2015 року, ОСОБА_6 відмовлено у вчинені нотаріальних дій в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів (а.с.8).

Відповідно до рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 січня 2016 року про встановлення факту родинних відносин за заявою ОСОБА_6, остання є двоюрідною онукою померлої ОСОБА_7 (19-20).

Статтею 524 ЦК 1963 р. передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно з статтею 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружини і батьки померлого. За відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, якщо всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга) (статті 529, 530 ЦК 1963 р.).

Судом встановлено, що ОСОБА_6. є двоюрідною внучкою померлої ОСОБА_7, а тому на день смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_1 вона не мала права на спадкування за законом.

Згідно зі ст. 555 ЦК, 1963 р. спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом.

Отже, у ОСОБА_7, як спадкодавця після її смерті, немає і не було спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, оскільки після себе заповіт вона не залишила, спадкоємці як першої, так і другої черги відсутні, а ОСОБА_6 до кола спадкоємців не входить, так як померла їй доводилася двоюрідною бабою.

Проте, ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин норми ЦК України, 2004 року. При цьому суд не врахував ті обставини, що ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, а ОСОБА_6 звернулася до нотаріальної контори про прийняття спадщини 10 вересня 2015 року (через 16,5 років), а тому до спірних правовідносин, відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, необхідно було застосовувати норми ЦК УРСР, згідно з якими двоюрідна внучка до числа спадкоємців не належала.

З огляду на викладені вище фактичні обставини справи та норми законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні спору вірно з'ясував і перевірив всі фактичні обставини справи, але допустив помилку в застосуванні норм права та ухвалив незаконне судове рішення.

Відповідно до вимог ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу керівника Уманської місцевої прокуратури - задовольнити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_6 до Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :