Справа № 444/1904/14-ц
Провадження № 2/444/12/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2016 року Жовківський районний суд Львівської області у складі :

головуючого судді Мікула В. Є.,

при секретарі Петришин М.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовкві Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-тя особа : Жовківська ДНК, 3-тя особа : Орган опіки та піклування Жовківської РДА про визнанння недійсними свідоцтв про право на спадщину та визнанння права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ :

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_5, 3-ті особи : Жовківська державна нотаріальна контора, Орган опіки та піклування Жовківської РДА про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності на 1/2 частку в майні подружжя, визнання права на 1/5 частку в порядку спадкування на спадкове майно - житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1

В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала повністю та пояснила, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 В шлюбі спільно з чоловіком будували будинок у АДРЕСА_2

ІНФОРМАЦІЯ_5 року чоловік ОСОБА_6 помер. Після його смерті, її син ОСОБА_7, без її відома, оформив свідоцтво про право на спадщину після смерті батька, про що Жовківською (на той час Нестеровська) держнотконторою 26.07.1986 року видано свідоцтво про право на спадщину на його ім'я на житловий будинок будинок в АДРЕСА_3 в цілому, не врахувавши тієї обставини, що вона як дружина має право на 1/2 частки в спільному майні подружжя та права на спадкування частки, як спадкоємець першої черги за законом після смерті чоловіка.

ІНФОРМАЦІЯ_6 року помер її син ОСОБА_7, після його смерті Жовківською державною нотаріальною конторою 12.11.2013 року видано свідоцтво про право на спадщину видано його дружині ОСОБА_2 та доньці ОСОБА_3 Подавши заяву до нотконтори останні скрили , що для спадкування є ще мати і має право на 1/3 частку як спадкоємиця першої черги за законом після смерті сина. Після смерті чоловіка вона залишилась проживати в спірному будинку із дітьми, з якого тимчасово виїхала проте протягом всього часу проживала трохи у м. Жовкві, і трохи у м. Львові. До нотаріуса за оформленням спадщини не зверталась, оскільки вважала будинок своїм. Про оформлення спадщини одноособово сином ОСОБА_8 їй не було нічого відомо, жодної інформації їй не повідомляли ні син, ні невістка. Оскільки всі документи на будинок були вдома, то відповідачі цим скористались. Стверджує, що і до сьогодні би про це не знала, і жодних заяв про відмову від права на спадщину після смерті чоловіка не підписувала, та у нотаріуса не була.

Вважає, що вона, як дружина померлого ОСОБА_6 мала право на половину будинку, оскільки такий зведено в шлюбі, а після смерті чоловіка ОСОБА_6 мала право і на спадкування частки від половини будинку, а тому просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 26.07.1986 року після смерті ОСОБА_6, яке видано на ім.»я сина ОСОБА_7 та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину від 12.11.2013 року після смерті ОСОБА_7, видане його дружині та дочці та визнати за нею право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя, право на частку в спадковому майні після смерті ОСОБА_6, і вважає, що така становить 1/10 та визнати за нею право на 1/3 частку в спадковому майні після смерті сина ОСОБА_7 Просить задоволити позов.

Представник позивачки ОСОБА_9 в судовому засіданні позов підтримав повністю та пояснив, що в 1956 році позивачка отримала з чоловіком рішення на оренду землі для будівництва спірного будинку , і завершили його будівництвом у 1963 році отримавши свідоцтво на право власності. Так даний будинок є спільною сумісною власністю подружжя, тому належить по ? кожному з подружжя. Після смерті чоловіка позивачки, особи, які прийняли спадщину це були ті особи, які разом проживали і фактично прийняли спадщину по даному будинку, і в тому числі позивачка, яка є співвласником даного будинку спільного майна подружжя . В силу різних обставин , без взяття відмов від спадщини нотаріус видала свідоцтво на спадщину сину померлого ОСОБА_7 Позивачка має право на ? частки будинку, так як таке право не припинялося. Щодо спадкування після смерті чоловіка, вона відмови не писала, що і підтверджує відсутність будь-яких заяв в спадкові вій справі. Вважає, що позивачка має право на спадкування після смерті чоловіка, на день смерті проживала з ним, а отже вступила у володіння та управління майном. Має право позивачка і на спадкування частки після смерті сина, судом визначено їй додатковий строк для прийняття спадщини. Просить позов задоволити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_10 позовні вимоги підтримала повністю з мотивів викладених в позові, пояснила, що відкриття спадкової справи після смерті чоловіка позивачки ОСОБА_6 відбувалось з порушеннями, які зокрема полягали в тому, що всі відмови від прийняття спадщини складені нотаріусом особисто ще й без встановлення осіб та без написанням дат, як і не відповідали реальним датам їх складання, так як на заявах були вказані адреси на яких спадкоємці проживали лише через декілька років коли одружилися, а також відсутня довідка про склад сім»ї, адже згідно наявної будинкової книги на будинок АДРЕСА_4, на день смерті спадкодавця у даному будинку були зареєстровані та проживали його дружина та четверо їхніх дітей, остання з яких була неповнолітньою, відповідно повинен бути дозвіл органу опіки і піклування, який у даній спадковій справі також відсутній. Крім цього жодна із заяв не була зареєстрована у книзі реєстрації спадкових справ, що свідчить, про те, що жоден із 5-х спадкоємців протягом шести місяців після смерті ОСОБА_6, і взагалі, не відмовлявся від спадщини, так як відмова повинна була прийматися відповідно до вимог цивільного законодавства в шестимісячний термін з дня відкриття спадщини. ОСОБА_1 після смерті сина ОСОБА_7 за рішенням суду визначено додатковий строк для подачі заяви в нотконтору про прийняття спадщини. Строк нею пропущено з поважних причин, так як, позивачка дізналася про наявне свідоцтво на право власності на будинок АДРЕСА_1 від 26.07.1986 року видане Жовківською державною нотконторою на ім.»я ОСОБА_7. Просить позов задоволити.

Відповідач по справі ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечила та пояснила, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року. Після смерті чоловіка вона із донькою звернулися до Жовківської державної нотаріальної контори про спадкування і їм 12.11.2013 року було видано свідоцтво про право на спадкування в рівних частинах. Позивачці було відомо про це і вона ніколи не ставила ніяких претензій. Позивачка після смерті свого чоловіка ОСОБА_6 через два роки вийшла заміж за іншого чоловіка і виїхала до Львова. Не згідна із поясненням позивачки, що в 2014 році позивачка дізналася, що її син одержав свідоцтво про право на спадщину після смерті її чоловіка ще у 1986 році, і що вони нічого не знали. Документів про те, що її чоловік ОСОБА_7 має свідоцтво на право власності від 1986 року на весь будинок АДРЕСА_1, вони позивачці не пред»являли і не показували, але говорили їй про це. Коли вона одружилася з ОСОБА_7 і прийшла жити в будинок в АДРЕСА_1 до чоловіка в 1981 році, то в будинку проживала лише ОСОБА_11 із двома своїми дітьми. Просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_12 в судовому засіданні проти позову заперечила, пояснила, що після школи навчалася у 2008 році у Львівському коледжі Монада, проживала у АДРЕСА_5 , контактувала з бабцею, яка їй не казала, що має там частку будинку, і що думає, що бабця знала про те, що її батько є власником будинку. Просить у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідачки ОСОБА_13 в судовому засіданні проти позову заперечив та подав суду письмові заперечення проти позову. В судовому засіданні пояснив, що норми Кодексу про шлюб та сім'ю не розповсюджуються на ці правовідносини, які виникли до 01.01.1971 року, так як шлюб було зареєстровано до введення в дію цього кодексу, відповідно дані сімейні відносини цим кодексом не регулюються. Крім цього, стверджує, що позивачці було відомо про оформлення спадкових прав ОСОБА_7, про що свідчить її заява в спадковій справі, якою позивачка відмовилась від оформлення своїх спадкових прав після смерті свого чоловіка, що зареєстрована у журналі 1975 року, хоч і написана як було встановленно особисто нотаріусом. А ще стверджує, що важливим є момент, що права інших осіб порушені, чи не порушені, ОСОБА_14 та ОСОБА_11, які не заявляють свої права як треті особи та не заявляють самостійних вимог. А також стверджує, що за такий строк позивачка мала б знати про таке свідоцтво. Крім цього пояснив, що позивачка після смерті ОСОБА_6 одружилася вдруге, переїхала проживати до міста Львова. Факт прийняття спадщини нічим не підтверджено. Крім того, позивачка пропустила строк звернення до суду. Просить відмовити в задоволенні позові.

Представник відповідачки ОСОБА_15 в судовому засіданні проти позову заперечив та пояснив, що позивачка з позовом звернулася до суду ще до набрання законної сили рішення суду яким їй визначено додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті сина, тобто до того, як в неї виникло право звернутися до суду немає відмови нотаріуса у зміні свідоцтва про спадщину, отже немає підстав на звернення до суду в тій частині. Щодо визнання дубліката свідоцтва від 26.07.1986 р., у матеріалах справи є заяви про відмову, але це лише підстава позивачки на щось посилатися. Вважає, що важливим є той факт, що пройшло багато років і пройшли строки звернення до суду, а позивачка могла і повинна була знати що має право на спадкування. Просить в позові відмовити.

Представник 3-ї особи, державний нотаріус в Жовківському районі Галань Ольга Ярославівна в судовому засіданні пояснила, що в Жовківську державну нотаріальну контору звернулися ОСОБА_2, ОСОБА_3 із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 В заяві про прийняття спадщини ними не було повідомлено про наявність інших спадкоємців, а вказали що інших спадкоємців немає. Вона видала їм свідоцтво про право на спадщину за законом,а саме житловий будинок в АДРЕСА_1 в цілому. Вже після того в нотконтору звернулася мати померлого ОСОБА_7, ОСОБА_1 і їй роз"яснено що вона пропустила строк для подачі заяви. Надалі, в лютому 2015 року ОСОБА_1 подала рішення Жовківського районного суду про визначення їй додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини та подала заяву про спадкування.яка зареєстрована, але їй роз"яснено про те, що свідоцтво про спадкування видано дружині і дочці померлого і що їй слід звертатися до суду. Вважає, що позов підлягає до задоволення.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_17 пояснила, що вона працює завідуючою Львівського Державного нотаріального архіву. Вперше з цією спадковою справою вона зіткнулася у 2012 році під час видачі дублікату свідоцтва про право на спадщину на ім'я ОСОБА_7, і казала ОСОБА_3 , що якось дивно, що ця справа є непрошита і нічого там не записано, але є, що є. Додатково пояснила, що коли людина подає заяву особисто, нотаріус повинна була встановити таку особу. Всі заяви повинні реєструватися у книзі обліку спадкових справ: і про прийняття спадщини і про відмову від спадщини із обов'язковою відміткою реєстраційного номера та дати подання заяви. Якщо заява не зареєстрована - значить вона не має фактичного підтвердження, що вона була дійсно подана. Якщо свідоцтво про право власності на майно було видане під час шлюбу значить це спільне майно подружжя. А ще нотаріусом мала б вимагатися довідка про склад сім'ї на день відкриття спадщини, про місце проживання померлого, як за старою інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій , так за діючою. У спадковій справі після смерті ОСОБА_6 такої довідки не має. З приводу малолітніх та неповнолітніх дітей за кодексом, який діяв на той момент, малолітні і неповнолітні діти спадкодавця вважалися такими, що прийняли спадщину, і відмовитися від неї вони не могли, заявити про них мали би батьки. Дана справа значиться у архіві як закрита 1986 року, а відкрита невідомо. Від ОСОБА_7, який успадкував будинок після батька , у даній спадковій справі заяви про те, що він звертався до нотаріуса про прийняття спадщини чи видачі свідоцтва - не має. Крім цього будь-яка заява повинна бути написана власноручно, інше-неприпустимо. А також пояснила, що даної спадкової справи до архіву вона не приймала, тому не може пояснити чому дана справа непрошита. Цю справу знайшли в архіві у такому вигляді, коли ОСОБА_7 звернулась за дублікатом. Крім цього пояснила, те, що архівна справа повинна зберігатись прошитою, передбачено у правилах ведення діловодства нотаріальних дій. Допускає, що справу передали в архів у 2010 році.

Допитана в судовому засідання в якості свідка ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснила, що вона працювала нотаріусом у Жовківській (бувша Нестеровська) державній нотаріальній конторі із 1976 року по 2004 рік. Стверджує, що роз'яснювала людям їх права, а були й такі, що самі знали про свої права на майно, а щодо конкретно ОСОБА_1 не може однозначно ствердити чи їй було роз'яснено її права, і її право на частку в майні подружжя, хоча таке право вона мала, тобто мала право на половину. Пояснила, що заяви про відмову від права на спадщину від імені позивачки та інших спадкоємців написані її рукою особисто, але порушенням це не вважає. І хоча свідоцтво про право на спадщину нею видано на будинок в цілому, хоча ОСОБА_1 повинна була отримати своє свідоцтво. Зауважила, що таку заяву від ОСОБА_1 вона повинна була б прийняти, але не прийняла через брак досвіду, бо тільки прийшла на роботу, тому видала свідоцтво без наявності заяви, а суд вже хай вирішує. Наголосила, що заяви повинні бути зареєстровані, але нею такі заяви зареєстровані не були, та зазначила, що якщо на заяві не було реквізитів значить це її помилка. Проте оформила свідоцтво про право на спадщину на ОСОБА_7 в цілому, бо були відмови від інших спадкоємців і такі прийняті нею до уваги, навіть якщо такі були помилково не зареєстровані та без належного встановлення особи, і написані нею особисто. Крім цього, в той час існувала практика, що такі заяви про відмову могли відбиратись вже при видачі свідоцтва, зокрема заява про відмову ОСОБА_1 отримана тоді коли видавала свідоцтво у 1986 році. Крім цього дала пояснення, що на день оформлення спадкової справи їй не було відомо, що у ОСОБА_6 було четверо дітей, а за малолітніх дітей мав би бути дозвіл від органу опіки і піклування.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_19 пояснила, що працює керівником РАЦС у Жовківському районі, і 13.02.2015 року нею було видано витяг з державного реєстру актів цивільного стану про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про дату реєстрації шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_1. Так, згідно книги записів актів про одруження від 22.06.1961 року № 56 який відбувся у 1943 році у формі церковного шлюбу, слід вважати подружжям з 1943 року, так як, вчинені до утворення органів реєстрації актів громадського стану релігійні обряди прирівнюються до актових записів, вчинених у державних органах реєстрації актів громадського стану.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 виходячи з наступного.

З витягу із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 13.02.2015 року виданого Жовківським відділом РАЦС вбачається, що позивачка ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 з 1943 року (актовий запис № 56).

З рішення №7 від 13.04.1956 року виконкому Жовківської (бувшої Нестеровської) міської ради вбачається, що ОСОБА_6 виділено земельну ділянку площею 600 кв. метрів для будівництва житлового будинку і на підставі зазначеного рішення укладено договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності АДРЕСА_1 Відповідно 24.08.1962 року будинок здано в експлуатацію, що стверджено актом про завершення будівництва і введення його в експлуатацію та зареєстровано право власності на ім»я забудовника ОСОБА_6, що стверджено реєстраційним посвідченням про право особистої власності на будинок в АДРЕСА_1 від 16.08.1963 року.

З свідоцтва про смерть виданого Жовківським відділом ЗАГС вбачається, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

З спадкової справи № 26/75 відкритої Жовківською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_6 встановлено, що про спадкування після смерті батька ОСОБА_6 звернувся із заявою син померлого ОСОБА_7. Відомості в заяві про інших спадкоємців відсутні. 26.07.1986 року ОСОБА_7 видано свідоцтво про право на спадщину житлового будинку в АДРЕСА_3, Львівської області. До матеріалів справи долучено заяву дружини померлого ОСОБА_1, сина померлого ОСОБА_23 та дочки ОСОБА_20 якими повідомляють що їм відомо про відкриття спадщини, але в зв»язку з пропуском строку для спадкування відмовилися від оформлення спадщини. Всі заяви про відмову від спадкових прав після смерті ОСОБА_6 написані одним почерком, без дати, зазначення документів, на підставі яких було встановлено особу заявника та без відповідної реєстрації однак позивачка заперечила подачу нею особисто заяву в нотконтору про відмову від спадкування .

Згідно вимог п. 2, 4 Указу Президії Верховної ради Української РСР від 29.12.1969 року № 2476 «Про порядок введення в дію Кодексу про шлюб та сім'ю Української РСР» визначено, що Кодекс про шлюб та сім'ю Української РСР застосовується до шлюбно-сімейних правовідносин, що виникли після введення його в дію, тобто з 1 січня 1970 року. По шлюбно-сімейних правовідносинах, які виникли до 1 січня 1970 року, Кодекс застосовується до тих прав і обов'язків, що виникнуть після введення в дію Кодексу, за винятками, встановленими наступними статтями цього Указу.

Відповідно до ст. 22,28 КпШС (в ред. 1970 р.) майно набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.. Частки кожного подружжя при поділі є рівними.

Таким чином встановлено, що будинковолодіння АДРЕСА_1 належало подружжю ОСОБА_6 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності, як майно набуте в шлюбі.

Ст. 6 Закону УРСР «Про державний нотаріат» від 25.12.1974 року визначено, що державні нотаріуси та інші службові особи, які вчиняють нотаріальні дії, керуються в своїй діяльності законами СРСР і Української РСР, указами Президії Верховної Ради СРСР і Президії Верховної Ради Української РСР, постановами і розпорядженнями Ради Міністрів СРСР і Ради Міністрів Української РСР, наказами та інструкціями Міністерства юстиції СРСР і Міністерства юстиції Української РСР, а також актами, що видаються іншими органами державної влади і органами державного управління в межах їх

компетенціі.

Ст. 8 цього ж закону визначено, що державні нотаріуси та інші службові особи, які вчиняють нотаріальні дії, зобов'язані сприяти громадянам, державним установам, підприємствам і організаціям, колгоспам, іншим кооперативним та іншим громадським організаціям у здійсненні їх прав і захисті законних інтересів, роз'яснювати права і обов'язки,

попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій з тим, щоб юридична необізнаність та інші подібні обставини не могли бути використані їм на шкоду.

За п. 3,4 ст. 13 Закону УРСР «Про державний нотаріат» Державні нотаріальні контори вчиняють такі нотаріальні дії: видають свідоцтва про право на спадщину; видають свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя.

В силу ст. 19 Закону УРСР «Про державний нотаріат» при вчиненні нотаріальних дій державні нотаріуси та інші службові особи, що вчиняють нотаріальні дії, встановлюють особу громадян, їх представників або представників державних установ, підприємств і організацій, колгоспів, інших кооперативних та інших громадських організацій, які звернулися за вчиненням нотаріальних дій.

Ч. 2 ст. 20, 26 Закону УРСР «Про державний нотаріат» визначено, що нотаріально посвідчувані угоди, а також заяви та інші документи підписуються в присутності державного нотаріуса або іншої службової особи, яка вчиняє нотаріальну дію. Посвідчення угод та часу пред'явлення документів, засвідчення вірності копій документів і виписок з них, перекладу документів, справжності підпису на документах здійснюються шляхом вчинення посвідчувальних написів на відповідних документах з прикладенням печатки.

Згідно ст. 48 Закону УРСР «Про державний нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, закликаних до спадкоємства, на ім'я всіх спадкоємців або кожному з них окремо. Свідоцтва про право на спадщину видаються спадкоємцям, що прийняли спадщину в порядку, встановленому діючим законодавством.

Аналогічні вимоги передбачалися і п.п. 121, 124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом N 45/5 від 31.10.75 року Міністерства юстиції УРСР визначено, що заяви про прийняття спадщини, про відмову від неї або про видачу свідоцтва про право на спадщину повинні бути зроблені в письмовій формі. Справжність підписів спадкоємців на цих заявах засвідчується органом, який вчиняє нотаріальні дії. Засвідчувати справжність підпису не потрібно, якщо спадкоємець особисто прибув до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини і подав заяву. У цьому випадку державний нотаріус встановлює особу спадкоємця і перевіряє справжність його підпису, про що робить відмітку на заяві і зазначає найменування документа, що посвідчує особу, його номер, дату видачі, найменування установи, яка видала документ, та рік народження спадкоємця.

Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549

Цивільного кодексу УРСР).

П. 138 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом N 45/5 від 31.10.75 року Міністерства юстиції УРСР встановлено, що в державній нотаріальній конторі ведеться книга обліку

спадкових справ. У книзі обліку спадкових справ реєструються: заяви про прийняття спадщини, про видачу свідоцтв про право на спадщину, про відмову від спадщини, розпорядження державного нотаріуса про оплату видатків за рахунок спадкового майна, претензії кредиторів, а також заяви про прийняття заходів до охорони спадкового майна,

за якими були вжиті ці заходи. На підставі зареєстрованих заяв заводиться справа на ім'я

померлого. Всі наступні заяви (додаткові, від інших спадкоємців і кредиторів) також реєструються в книзі обліку спадкових справ під самостійними номерами та в хронологічному порядку. На всіх заявах зазначається час їх надходження та номер

спадкової справи. В спадкову справу підшиваються документи, які були витребувані від спадкоємців, інших осіб і установ, а також примірник свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ст. 52 Закону УРСР «Про державний нотаріат» визначено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя видається на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням

спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видане на половину спільного майна. Якщо серед спадкоємців померлого є неповнолітні або особи,

над якими встановлена опіка чи піклування, свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя видається при наявності дозволу органів опіки і піклування. Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з них видається державною нотаріальною конторою за місцем відкриття спадщини.

Аналогічна норма викладена в п. 141 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом N 45/5 від 31.10.75 року Міністерства юстиції УРСР.

У спадковій справі після смерті ОСОБА_6 відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_1. зверталась до нотаріальної контори чи була обізнана про наявність такої відкритої спадкової справи, суд вважає, що право на частку в спільному майні подружжя вона не втратила, а видачею оспорюваного свідоцтва у 1986 році на все спадкове майно на ім'я ОСОБА_7 її право порушено, а тому таке підлягає відновленню в судовому порядку шляхом визнання права на 1/2 частку в спільному майні подружжя - будинковолодінні АДРЕСА_1

А отже, після смерті чоловіка позивачки ОСОБА_6 відкрилася і спадщина на належну йому половину будинку, право на спадкування відповідно до вимог ст. 529 ЦК України (в ред. 1963 року) є спадкоємці першої черги по закону, а саме діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого .

Згідно вимог ст. 548, 549 ЦК УРСР (в ред. 1963 року) для прийнятт спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1). якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2). якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Так, після смерті ОСОБА_6, спадкоємцями першої черги за законом були його дружина ОСОБА_1 та діти: ОСОБА_7, 1944 р.н., ОСОБА_14, 1954 р.н., ОСОБА_11, 1956 р.н та ОСОБА_21, 1961 р.н. А оскільки в управління спадковим майно вступила дружина померлого та його син ОСОБА_7, то відповідно ними фактично успадковано належні їм частки, що становить 1/10 частки. Щодо спадкування іншими спадкоємцями за законом, то заяв про спадкування такі не подавали,а в спадковій справі є в наявності заяви про відмову від спадкування,які ніким не оспорювалися, не відкликалися.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 після смерті чоловіка ОСОБА_6 залишилась проживати в будинковолодіння АДРЕСА_1 то вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки проживала в будинку на день смерті спадкодавця,а отже вступила реально у володіння належною їй часткою спадкового майна, що становить 1/5 від 1/2 (1/10 від цілого будинку).

З свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (акт. запис № 100) виданого Жовківським відділом РАЦС, вбачається, що ОСОБА_7, помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року.

Про те, що померлий ОСОБА_7 є сином позивачки стверджено свідоцтвом про його народження.

З спадкової справи після смерті ОСОБА_7 № 197/2013 відкритої Жовківською державною нотаріальною конторою вбачається, що про спадкування після його смерті звернулася його дружина ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_12. В заявах зазначено, що інших спадкоємців немає.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України (в ред. 2003 року) позивачка, як і дружина та дочка померлого є спадкоємцями першої черги за законом.

Жовківською державною нотаріальною конторою 12.11.2013 року, видано свідоцтво про право на спадщину житлового будинку в АДРЕСА_3 в рівних частинах його дружині ОСОБА_2 та доньці ОСОБА_3.

З рішення Жовківського районного суду Львівської області від 29.07.2014 року, що вступило в законну силу, вбачається, що позивачці по справі ОСОБА_1 визначений додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті сина ОСОБА_7 і на підставі такого 27.02.2015 року нею подано заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Враховуючи наведене суд вважає, що свідоцтво про право на спадщину за законом видане на ім'я ОСОБА_7 від 26.07.1986 року після смерті ОСОБА_6 слід визнати недійсним.

Відповідно, слід визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину житлового будинку в АДРЕСА_3 Львівської області за законом в рівних частинах видане Жовківською державною нотаріальною конторою 12.11.2013 року після смерті ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_5, оскільки позивачка ОСОБА_1 має право на право на власність на 1/2 частку у спільному майні подружжя та право на спадкування від 1/2 частки в будинку після смерті чоловіка ОСОБА_2 разом з сином ОСОБА_7 і така частка становить по 1/5 частині кожного від 1/2, що становить 1/10 від будинку в цілому.

Щодо спадкування після смерті сина ОСОБА_22, то позивачка разом з іншими спадкоємцями має право на спадкування в рівних частинах від 1/10 частки, належної йому, тобто 1/3 частки і її частка становитиме 1/15 від 1/2 будинку (або 1/30 від будинку в цілому).

Таким чином, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задоволити повністю.

Керуючись ст. 10, 11, 57, 60, 88, 208, 209 ч. 3, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов задоволити.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 12.11.2013 року у спадковій справі №197/2013, виданого після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року.

Визнати недійсним Дублікат свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.07.1986 року у спадковій справі №26/75 виданого після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будинковолодіння за адресою : АДРЕСА_1 (частку в майні подружжя); право власності на 1/10 частину будинковолодіння за адресою : АДРЕСА_1 (1/5 від 1/2 частку у спадковому майні як спадкоємця першої черги після смерті - ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 рок), право власності на 1/3 частину від 1/10 частку будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 (частку у спадковому майні як спадкоємця першої черги після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року).

Скасувати заходи забаезпечення позову накаледені згідно ухвали Жовківського районного суду від 20.08.2014 року, а саме зняти арешт накаладений на будинок в : АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга подається Апеляційному суду Львівської області через Жовківський районний суд Львівської області.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Мікула В. Є.