У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Закропивного О.В., Штелик С.П.

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Інтербудінвест», Української спеціальної науково-реставраційної проектно-будівельної виробничої корпорації «Укрреставрація», приватного акціонерного товариства «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс», товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерно-будівельна компанія «Інтербудінвест», Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору, визнання права власності на квартиру та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Інтербудінвест», Української спеціальної науково-реставраційної проектно-будівельної виробничої корпорації «Укрреставрація», приватного акціонерного товариства «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс», товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерно-будівельна компанія «Інтербудінвест» про визнання недійсними договорів, визнання права власності на квартиру та усунення перешкод у користуванні квартирою, за касаційними скаргами ОСОБА_5, представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 - на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 04 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним вище позовом, у якому з урахуванням уточнень просив визнати недійсним договір купівлі-продажу майнових прав № 29а-14 на квартиру АДРЕСА_1, укладений 07 серпня 2012 року між Українською спеціальною науково-реставраційною проектно-будівельною виробничою корпорацією «Укрреставрація» (далі - УСНРПБВК «Укрреставрація») та ОСОБА_5, визнати незаконним рішення державного реєстратора реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Рябоконь О.І. від 04 липня 2014 року № 14228392, визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 НОМЕР_1, яке видане 04 липня 2014 року на ім'я ОСОБА_5, визнати за ним (ОСОБА_4) право власності на вищезазначену квартиру.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що у вересні 2012 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Інженерно-будівельна компанія «Інтербудінвест» (далі - ТОВ «ІБК «Інтербудінвест») був укладений договір купівлі-продажу майнових прав № 29а-14 на квартиру АДРЕСА_1, яка передана йому відповідно до акта прийому-передачі та за яку він сплатив кошти у повному обсязі. Будинок введений в експлуатацію, однак він позбавлений можливості зареєструвати право власності на спірну квартиру, оскільки право власності на неї вже зареєстровано на ім'я ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ним та УСНРПБВК «Укрреставрація».

Посилаючись на те, що цей договір суперечить положенням ст. ст. 203, 204, 656, 658 ЦК України, оскільки на момент його укладення УСНРПБВК «Укрреставрація» не була власником майнових прав на спірне житло, позивач просив позов задовольнити.

У жовтні 2014 року ОСОБА_5 подав зустрічний позов, у якому просив визнати недійсним договір № 29-а «Про забезпечення виконання робіт по завершенню будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1», укладений між учасниками спільної діяльності та товариством з обмеженою відповідальністю «Інженерно-будівельна компанія «Інтербудінвест» (далі - ТОВ «ІБК «Інтербудінвест», визнати недійсним договір купівлі-продажу майнових прав № 29а-14 від 11 вересня 2012 року, укладений між ТОВ «ІБК «Інтербудінвест» та ОСОБА_4, визнати за ним (ОСОБА_5) право власності на квартиру АДРЕСА_1, усунути перешкоди у користуванні нею шляхом виселення ОСОБА_4 без надання іншого житлового приміщення.

Свої вимоги мотивував тим, що договір № 29-а «Про забезпечення виконання робіт по завершенню будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1» від 17 лютого 2011 року, укладений між відповідачами, та договір купівлі-продажу майнових прав № 29а-14 від 11 вересня 2012 року, укладений між ТОВ «ІБК «Інтербудінвест» та ОСОБА_4, вчинені з порушенням вимог діючого законодавства. Він, як власник вищезазначеної квартири, позбавлений права нею користуватися.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 05 червня 2015 року провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_4 про визнання незаконним рішення державного реєстратора реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Рябоконь О.І. від 04 липня 2014 року та визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1, яке видане 04 липня 2014 року на ім'я ОСОБА_5, закрито.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 05 червня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду м. Києва від 04 листопада 2015 року, первинний позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 07 серпня 2012 року № 14/29а, укладений між УСНРПБВК «Укрреставрація» та ОСОБА_5 У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу майнових прав від 11 вересня 2012 року № 29а-14, укладений між ТОВ «ІБК «Інтербудінвест» та ОСОБА_4 У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_4 та відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5

ОСОБА_5 просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру № 14/29а від 07 серпня 2012 року, укладений між ним та УСНРПБВК «Укрреставрація», стягнення з нього та УСНРПБВК «Укрреставрація» судового збору у сумі 243 грн 60 коп., відмови йому в задоволені позовних про визнання недійсним договору № 29-а «Про забезпечення виконання робіт по завершенню будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1», укладений між ПрАТ «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс», УСНРПБВК «Укрреставрація», ТОВ «Будівельна інвестиційна компанія «Інтербудінвест» в особі ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Інтербудінвест» та ТОВ «Інженерно-будівельна компанія «Інтербудінвест», відмови йому в задоволені позовних про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1, відмови в задоволені позовних про усунення перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення з квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4 без надання йому іншого житлового приміщення, направити в цій частині справу на новий розгляд до суду першої інстанції, у решті судові рішення залишити без змін.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарг цих висновків не спростовують.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення первинного та зустрічного позовів, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, встановив, що після закінчення будівництва та введення житлового будинку в експлуатацію акт розподілу часток, який є підставою для виникнення в учасника спільної діяльності права на розпорядження своєю часткою, між ЗАТ «МІК «Інтерінвестсервіс», ТОВ «БІК «Інтербудінвест» та УСНРПБВК «Укрреставрація» підписаний не був.

Оскільки ТОВ «ІБК «Інтербудінвест», УСНРПБВК «Укрреставрація» не мали права розпоряджатися майновими правами на спірну квартиру, суд, оцінивши докази відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, з урахуванням положень ст. ст. 203, 215, 658 ЦК України дійшов висновку про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 від 07 серпня 2012 року та 11 вересня 2012 року.

Висновок судів є правильним та узгоджується з фактичними обставинами справи.

Суди, вирішуючи спір, правильно виходили із того, що спірна квартира була продана двічі: 11 вересня 2012 року ТОВ «ІБК «Інтербудінвест» уклало договір купівлі-продажу майнових прав з ОСОБА_4 та 07 серпня 2012 року УСНРПБВК «Укрреставрація» продало майнові права на неї ОСОБА_5, проте жодне із цих підприємств на момент укладення угод не набуло права розпорядження майновими правами саме щодо квартири АДРЕСА_1.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційні скарги і залишити оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_5, представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 04 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.П. Штелик