28.01.2016 Єдиний унікальний номер 205/1713/15-ц
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
28 січня 2016 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді Остапенко Н.Г.
при секретарі Шевцовій М.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
Позивач 11 березня 2015 року звернувся до Ленінського районного суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
Представник позивача ОСОБА_4 письмово просив справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Зі згоди представника позивача, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
В судове засідання відповідач та його представник ОСОБА_5 не зявилися. Про дату, місце та час судового засідання повідомлені належним чином.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 16 грудня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 16 грудня 2013 року було укладено договір позики б/н, відповідно до п. 1.1 якого, позикодавець, в порядку і на умовах визначених даним договором, надав позичальнику безпроцентну позику, а остання зобовязалася використовувати її за цільовим призначенням і повернути позику в обумовлений цим договором строк. Розмір позики за договором складає 1 110000 грн (а.с.3-4, 20).
15 липня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір про відступлення права вимоги за договором позики від 16.12.2013 року, за яким ОСОБА_3 передав ОСОБА_1 права вимоги за договором позики б/н від 16.12.2013 року (а.с.6-7,27).
Як вбачається з матеріалів справи, 16 липня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з вимогою про повернення суми боргу за договором позики, однак відповіді на данний лист він не отримав (а.с.8,26).
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 зверталась до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про визнання договору про відступлення права вимоги недійсним, та 13 листопада 2015 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська було постановлено рішення, яким в задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про визнання договору про відступлення права вимоги недійсним було відмовлено (а.с.52-54).
Таким чином, заборгованість за договором позики б/н від 16.12.2013 року складає 612533,00 грн. та ОСОБА_2 у вказаний строк належним чином свої зобов'язання не виконала.
Відповідно до ч. 2 ст. 59, ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст.10 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.
На підтвердження укладення договору позики може бути представлена розписка позичальника або інший документ, що посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Позивачем надано суду оригінал договору позики б/н від 16.12.2013 року на якому ОСОБА_2 зробила напис-розписку про те, що вона 18.12.2013 року отримала від ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 1 000000,00 грн.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 2 липня 2014 року № 6-79цс14).
Згідно статті 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються.
Згідно частини 1 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
У зв'язку з тим, що ОСОБА_2 зобов'язання за договором позики не виконала, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу в розмірі 612533,00 грн. підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими, законними та в повному обсязі доведеними з боку позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 625, 1046-1049 ЦК України, ст.ст.10, 15, 57-60, 66, 88, 213-215,224-226 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН: НОМЕР_2 суму боргу за договором позики б/н від 16 грудня 2013 року у розмірі 612533 (шістсот дванадцять тисяч пятсот тридцять три) грн. 00 (нуль) коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя Н.Г. Остапенко