РІШЕННЯ

іменем України

24 листопада 2016 року смт. Близнюки

Близнюківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді - Масло С.П.,

за участі секретаря судових засідань - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Близнюки цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Публічне Акціонерне Товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся з позовом до ОСОБА_2, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, які були прийняті судом, просить стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору у розмірі 15502 грн. 33 коп., та судовий збір у розмірі 1378,00 грн. посилаючись на те, що 07.03.2007 між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір № б/н. Згідно умов зазначеного договору відповідач 07.03.2007 отримав кредит у розмірі 21600,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. Відповідач не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, а також інші витрати відповідно до умов договору. Таким чином, відповідач зобовязання за договором не виконав і станом на 30.09.2016 має заборгованість у сумі 15502 грн. 33 коп., яка складається з наступного: 2011,65 грн. заборгованість за кредитом; 12176,28 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 100,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штраф (фіксована частина); 714,40 грн. штраф (процентна складова). На даний час відповідач ухиляється від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «ПриватБанк».

Представник позивача у судове засідання не зявився, надав до суду заяву з проханням розгляду справи без його участі. Позов підтримує та не заперечує проти прийняття заочного рішення на підставі наявних у справі документів.

Відповідач у судове засідання не зявився, надав заперечення на позов, в яких зазначив, що Банком не були надані докази строку дії картки, якщо така йому видавалась. З посиланням на постанову Верховного Суду України від 19 березня 2014 року справа № 6-14цс14 зазначив, що термін дії картки закінчився 07.07.2008 року, у звязку з чим до спірних правовідносин просив застосувати загальну позовну давність у три роки та спеціальну позовну давність в один рік по пені та наслідки спливу позовної давності. Також зазначив на незаконність вимоги про стягнення штрафів, оскільки позивач фактично ставить питання про притягнення його до цивільно-правової відповідальності у вигляді подвійного стягнення неустойки за одне й те саме порушення.

У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису.

Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які особи, які беруть участь у справі посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов наступних висновків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

07.03.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 укладено договір № б/н. Згідно умов зазначеного договору відповідач 07.03.2007 отримав кредит у розмірі 21600,00 грн у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Договір від 07.03.2007 № б/н складається з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг (далі - умови) та ОСОБА_1.

Відповідно до п. 5.5 Правил користування платіжною карткою - за користування кредитом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 360 календарних днів у році.

Відповідно до п. 6.5 Умов - позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Взяті на себе зобовязання по договору № б/н від 07.03.2007 Банк виконав своєчасно і повністю, надавши відповідачу кредитні ресурси.

У порушення зазначених умов договору відповідач зобовязання за договором № б/н від 07.03.2007 належним чином не виконав.

Згідно з п. 8.6 Умов, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову.

У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором ОСОБА_2 станом на 30.09.2016 має заборгованість у сумі 14287 грн. 93 коп., яка складається з наступного:

-2011,65 грн. заборгованість за кредитом;

-12176,28 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом;

-100,00 грн. заборгованість за пенею та комісією;

Ці обставини підтверджуються розрахунком заборгованості, наданим позивачем.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами ч. 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Оскільки відповідач належним чином не виконав умови договору, заборгованість за кредитним договором на 30.09.2016 склала 14287 грн. 93 коп., тому суд вважає в цій частині позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Щодо посилань відповідача про не надання Банком доказів строку дії картки, якщо така йому видавалась та закінчення терміну дії картки 07.07.2008 року, у звязку з чим до спірних правовідносин просив застосувати загальну позовну давність у три роки та спеціальну позовну давність в один рік по пені та наслідки спливу позовної, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що за наслідками укладеного кредитного договору б/н від 07.03.2007 року ОСОБА_2 були видані наступні кредитні картки: № 157025 терміном дії 03.2013 року та № 211501 терміном дії 10.2014 року.

Крім того, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 здійснював погашення заборгованості за кредитним договором кожного місяця в період з 23.08.2007 року по 19.03.2010 року, з 27.05.2010 року по 23.06.2010 року, з 19.08.2010 року по 25.01.2011 року, з 01.03.2011 року по 29.04.2011 року, 03.08.2011 року, 18.08.2011 року, з 07.10.2011 року по 24.01.2012 року, з 16.03.2012 року по 01.06.2012 року, 12.10.2012 року, 18.01.2013 року, 22.02.2013 року, 14.03.2013 року, 30.04.2013 року, 30.09.2013 року, 16.06.2016 року, 30.08.2016 року, 05.09.2016 року, 21.09.2016 року.

З позовом до суду Банк звернувся 03.08.2016 року, що підтверджується вхідним штемпелем суду на позовній заяві.

Відповідно до ст.256 ЦК України загальна позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною 4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови від позову.

Матеріали справи свідчать, що укладаючи кредитний договір, сторони погодили строк дії платіжної картки та кінцевий термін повернення кредиту, що відповідає строку дії картки.

Згідно частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до підпункту 9.12. пункту 9 розділу І Умов і правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у Банка не сплинув загальний строк позовної давності, оскільки, по-перше, відповідач сплачуючи за кредит, тим самим визнавав свій борг перед Банком і перебіг позовної давності у три роки за кожним щомісячним платежем переривався та не виходив за межі цього трирічного терміну, по-друге, після закінчення терміну дії картки в жовтні 2014 року Банк звернувся з позовом до суду 03.08.2016 року, тобто в межах загальної позовної давності.

Крім того, суд зазначає, що Банком не пропущена спеціальна позовна давність в один рік по стягненню пені, оскільки в період останніх 12 місяців перед зверненням Банка до суду відповідачу нараховувалась пеня в розмірі 100 грн. Такий розмір пені Банк просить стягнути в своїй позовній заяві.

Вказана позиція суду узгоджується з висновками, викладеними в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19.11.2014 року по справі № 6-160цс14.

Щодо доводів відповідача про незаконність вимоги про стягнення штрафів, оскільки позивач фактично ставить питання про притягнення його до цивільно-правової відповідальності у вигляді подвійного стягнення неустойки за одне й те саме порушення, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів, а саме: 500,00 грн. - штраф(фіксована частина); 714,40 грн. штраф (процентна складова) за порушення умов договору слід відмовити, оскільки встановлено, що позичальник допустив порушення умов укладеного кредитного договору, за що позивач нараховував відповідачу пеню.

Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду України від 21.10.2015р. № 6-2003цс15.

За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором станом на 30.09.2016 року у сумі 14287 грн. 93 коп., яка складається з наступного:

-2011,65 грн. заборгованість за кредитом;

-12176,28 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом;

-100,00 грн. заборгованість за пенею.

Згідно ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ними і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору пропорційно (92,17 %) до задоволеної частини позовних вимог.

Керуючись ст. 61 Конституції України, ст.ст. 10,11,57, 60, 88, 197, 209,212-215, 223, 294, 296 ЦПК України, ст.ст. 256-258, 261, 264, 267, 526, 527,530, 549, 625, 1050, 1054 ЦК України суд

ВИРІШИВ :

Позов Публічного Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь Публічного Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 07.03.2007 у розмірі 14287 (чотирнадцять тисяч двісті вісімдесят сім) грн. 93 коп. на рах. № 3111, МФО № 305299, .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПриватБанк» витрати зі сплати судового збору у розмірі 1270 (одна тисяча двісті сімдесят) грн. 10 коп.

В іншій частині позовних вимог в задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Близнюківський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.П. Масло