У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 23листопада 2016року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М., Мазур Л.М., Попович О.В., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2016 року, в с т а н о в и л а: У грудні 2013 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що 14 серпня 2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля «Mitsubishi Outlander», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_7 та належного їй на праві власності автомобіля «Peugeot 207», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_8, внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_7 застрахована у приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Лафорт» (далі - ПрАТ «СК «Лафорт»). Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 09 жовтня 2013 року ОСОБА_7 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 гривень на користь держави. Посилаючись на те, що відповідач в добровільному порядку відмовився проводити ремонт автомобіля, брати участь у визначенні суми збитків та їх відшкодуванні, просила суд стягнути з відповідача на свою користь загальну вартість ремонту автомобіля, визначену на підставівисновку експерта-товарознавця від 12 листопада 2013 року у розмірі 59 955 гривень 31 копійку, моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень, а також витрати на проведення експертизи 850 гривень та 510 гривень судового збору. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 03 грудня2015 року позовні вимоги ОСОБА_9 до ОСОБА_7 задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_9 з ОСОБА_7 у відшкодування моральної шкоди - 4000 грн. В іншій частині у задоволенні позову - відмовлено. Стягнуто на користь ОСОБА_6 з ОСОБА_7 судові витрати по сплаті судового збору у сумі - 243 грн. 60 коп. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП - 59 955,31 грн. та витрати на проведення експертизи у розмірі 850 грн. Рішення суду першої інстанції в частині розміру моральної шкоди стягнутої з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 змінено, зменшено цей розмір з 4 000 грн. до 1 000 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 судові витрати по оплаті судового збору за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанції у розмірі 1045,26 грн. У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення апеляційного суду в частині задоволення вимог про відшкодування матеріальної шкоди, витрат на проведення експертизи та судового збору, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Рішення апеляційного суду в частині вимог про стягнення моральної шкоди не оскаржується, а тому не підлягає перегляду в касаційному порядку. Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 14 серпня 2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Mitsubishi Outlander», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням відповідача та належного позивачу на праві власності автомобіля «Peugeot 207», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_8, внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 09 жовтня 2013 року ОСОБА_7 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 гривень на користь держави. Висновком експертного авто-товарознавчого дослідження від 12 листопада 2013 року визначена вартість ремонту автомобіля у розмірі 59 955 гривень 31 копійка. Витрати на проведення експертизи складають 850 гривень. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_7 застрахована у ПрАТ «СК «Лафорт». Відповідно до ч. ч. 1. 2 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок. Так, відповідно до ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон). Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону). Згідно зі ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачено ст.1194 ЦК України, уразі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. Відповідно до ст.511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з ч. ч. 1, 4 ст.636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі ст.599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі ст.1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов'язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за ст.1194 ЦК України. Таким чином розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов'язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно ст. 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. Вкаазана правовапозиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року (справа № 6-2808цс15). Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про відшкодування майнової шкоди і ухвалюючи в цій частині нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що позивач має право заявляти позов до будь-кого незалежно від встановленого порядку відшкодування шкоди Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 1194 ЦК України, оскільки це є правом позивача на пред'явлення позову або до завдавача шкоди або до страховика, тобто право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити у такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. Встановивши, що дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої пошкоджено автомобіль позивача, сталася з вини відповідача та з урахуванням висновку експертного авто-товарознавчого дослідження від 12 листопада 2013 року № Д15/11/13 про визначення вартості ремонту автомобіля, апеляційний суд дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача майнової шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу та витрат на проведення експертизи. В іншій частині рішення апеляційного суду не оскаржується, а тому не підлягає перегляду в касаційному порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги. Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу. Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити. Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2016 року в частині позовних вимог про відшкодування майнової шкоди залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий М.Є. Червинська Судді: І.М. Завгородня В.М. Коротун Л.М. Мазур О.В. Попович О