Ухвала

іменем україни

24 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 грудня 2011 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2011 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 25 березня 2008 року між сторонами укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідачу був наданий кредит у розмірі 10 000 Євро зі сплатою 16 % річних на суму залишку, з кінцевим строком повернення до 24 березня 2018 року. З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 26 березня 2008 року сторони уклали між собою договір іпотеки. Оскільки відповідач належним чином не виконує зобов'язання за кредитним договором, станом на 20 квітня 2010 року виникла заборгованість перед банком у розмірі 9991,54 Євро, в тому числі: заборгованість за кредитом - 9191,67 Євро, заборгованість за відсотками - 294,86 Євро, пеня за несвоєчасне виконання умов договору - 6,87 Євро, штраф (фіксована частина) - 23,47 Євро та штраф (процентна складова) - 474,67 Євро. Враховуючи викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило звернути стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку загальною площею 1008 кв. м, яка розташована в смт Богородчани Богородчанського району Івано-Франківської області.

Заочним рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 25 липня 2011 року позов задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 25 березня 208 року в сумі 9991,54 Євро, що складає за курсом Національного банку України 106409,90 грн. звернуто стягнення на нерухоме майно - земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 1008 кв. м, яка розташована в смт Богородчани Богородчанського району Івано-Франківської області і належить ОСОБА_3, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу з іншою будь-якою особою покупцем. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 звернулася до апеляційного суду із апеляційною скаргою, в якій просила зазначене рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 грудня 2011 року прийнято відмову ОСОБА_3 від апеляційної скарги та закрито апеляційне провадження у справі. Вирішено питання про повернення судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та направити справу до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом матеріального чи порушення норм процесуального права. Оскаржувана ухвала зазначеним вимогам закону не відповідає.

Апеляційний суд, закриваючи провадження у справі на підставі ч. 4 ст. 300 ЦПК України, виходив із того, що відмова від апеляційної скарги не порушує прав та законних інтересів сторін у справі, тому може бути прийнята судом.

Проте повністю з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.

З матеріалів справи убачається, що заочним рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 25 липня 2011 року позов задоволено та звернуто стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності відповідачу.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач звернулася 08 серпня 2011 року із заявою про перегляд заочного рішення в порядку ст. 228 ЦПК України.

Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 25 серпня 2011 року в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення відмовлено.

05 вересня 2011 року відповідач звернулася із апеляційною скаргою на заочне рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 25 липня 2011 року.

26 вересня 2011 року ОСОБА_3 на виконання вимог ухвали апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 вересня 2011 року направила до суду матеріли на усунення недоліків апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 300 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право протягом усього часу розгляду справи відмовитися від неї повністю або частково. Питання про прийняття відмови від апеляційної скарги і закриття у зв'язку з цим апеляційного провадження вирішується апеляційним судом, що розглядає справу, в судовому засіданні. Повторне оскарження цього рішення, ухвали з тих самих підстав не допускається.

В матеріалах справи наявна заява від імені ОСОБА_3 від 11 листопада 2011 року, в якій остання на підставі ч. 4 ст. 300 ЦПК України повідомляла суд про відмову від апеляційної скарги та просила закрити апеляційне провадження у справі та вирішити питання про повернення судового збору й оригіналу квитанції.

ОСОБА_3, мотивуючи доводи касаційної скарги, посилається на те, що від апеляційної скарги вона не відмовлялася, відповідної заяви до апеляційного суду не надавала.

Апеляційний суд, постановляючи ухвалу всупереч вимогам ст. 11, ч. 4 ст. 300 ЦПК України, не врахував, що сторони, зокрема й відповідач, в судове засідання 06 грудня 2011 року не з'явились та не виконав обов'язку щодо роз'яснення останньому наслідків такої відмови у спосіб, передбачений процесуальним законом, перед прийняттям такої відмови та закриттям апеляційного провадження. Зокрема, наслідком закриття апеляційного провадження є неможливість повторного апеляційного оскарження, що ОСОБА_3 не було роз'яснено. Таким чином, апеляційний суд не вчинив, передбачених процесуальним законодавством дій, відкладення розгляду справи та роз'яснення стороні наслідки відмови від апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази надсилання тексту оскаржуваної ухвали апеляційного суду сторонам у справі у порядку, визначеному ч. 3 ст. 222 ЦПК України.

За таких обставин, постановлена у справі ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України.

Керуючись статтями 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 грудня 2011 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М. Фаловська