Справа № 361/3821/16-ц
Провадження № 2/361/2353/16
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24 листопада 2016 року Броварський міськрайонний суд Київської області

у складі: головуючого - судді Селезньової Т.В.,

при секретарі Зотовій В.М.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Бровари цивільну справу за позовом Вищого державного навчального закладу України «Українська медична стоматологічна академія» до ОСОБА_1 про стягнення витрат на навчання,

встановив:

Позивач просить суд стягнути з відповідача понесені витрати на його підготовку як фахівця з вищою освітою за спеціалізацією «Стоматологія» в сумі 47743,50 грн., мотивуючи тим, що 01.09.2005р. між ним і відповідачем було укладено типову угоду на підготовку фахівця з вищою освітою № 051, за умовами якої позивач зобовязався здійснити якісну теоретичну та практичну підготовку фахівця з вищою освітою згідно з навчальними планами та програмами і вимогами кваліфікаційних характеристик, а ОСОБА_1 зобовязався оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченими відповідною кваліфікаційною характеристикою за напрямом підготовки стоматологія і прибути після закінчення вищого навчального закладу за місцем направлення та відпрацювати не менше трьох років, а у разі відмови приступити до роботи за направленням відшкодувати до державного бюджету вартість навчання. Позивач свої зобовязання виконав, відповідач отримав освіту та йому присвоєно кваліфікацію лікаря-стоматолога, 30.06.2010р. видано диплом спеціаліста. Згідно витягу з протоколу державного розподілу та журналу обліку направлень на роботу випускників УМСА за 2010 рік ОСОБА_1 отримав направлення №51 на роботу лікарем стоматологом у Баришівську ЦРЛ, за інформацією головного лікаря Баришівської ЦРЛ від 19.11.2015р. ОСОБА_1 звільнений з роботи за прогули без поважних причин. Таким чином ОСОБА_1 не виконав зобовязання за угодою, не відпрацював три роки після закінчення вищого навчального закладу, у звязку з чим зобовязаний відшкодувати у встановленому порядку витрати на його навчання до державного бюджету, які складаються з витрат на навчання та суми виплачених відповідачу стипендій.

Відповідач, який діяв через представника, позов не визнав, подав письмові заперечення, в яких послався на те, що укладення типової угоди передбачено Порядком працевлаштування випускників державних вищих медичних закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоровя України від 25 грудня 1997 року №367 і зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.04.1998 року за №246/2686. Даний порядок був розроблений на виконання Указу Президента України від 23.01.1996р. № 77 Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням, затвердженим постановою КМУ від 22.08.1996р. у № 992 та Закону України «Про освіту» від 23.05.1991р., відповідно до яких державними замовниками на підготовку фахівців з вищою освітою і відповідно розпорядниками бюджетних коштів є міністерства, відомства, інші центральні органи виконавчої влади, Міністерство охорони здоров'я Автономної Республіки Крим, управління охорони здоров'я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, обласні, Київська та Севастопольська міські санепідемстанції, обласні, Київська та Севастопольська структурні міські підрозділи Фармація, на яких покладено контроль за виконанням державного замовлення. На МОЗ України та інші зазначені органи покладено обов'язок доведення державного замовлення до відому підпорядкованих їм безпосередньо вищих закладів освіти виконавців державного замовлення. Тому ВДНЗ «УМСА», як виконавець державного замовлення, не уповноважений здійснювати контроль за виконанням державного замовлення та звертатися з позовом до суду про стягнення на користь державного чи місцевого бюджету вартості навчання і компенсації понесених замовником витрат, оскільки не є державним замовником та розпорядником бюджетних коштів і не має відповідних повноважень в силу доручення. Ч. 2 ст. 52 ЗУ «Про освіту» від 23.05.1991 р. передбачено, що випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, проте, ст. 56 ЗУ «Про вищу освіту» від 17.01.2002 р. гарантовано випускникам вищого навчального закладу, що його працевлаштування повинно здійснюватися за направленням вищого навчального закладу, відповідно до 3-х сторонньої угоди між замовником, керівником навчального закладу та випускником і вказаним Законом не передбачено обов'язкового трирічного відпрацювання та відшкодування у встановленому порядку до державного чи місцевого бюджету вартості навчання. Відповідач ОСОБА_1 був зарахований на навчання до ВДНЗ «Українська медична стоматологічна академія» на бюджетну форму навчання з 01 вересня 2005 року і регламентована Законом «Про вищу освіту» трьохстороння угода між замовником, керівником навчального закладу та ним, як випускником, не укладалась відсутня. Згідно ч. 1 абзацу 5 Прикінцевих положень Закону України «Про вищу освіту», закони та інші нормативно правові акти, прийняті до набранням чинності цим Законом, застосовується в частині, що не суперечити Закону. Оскільки норми ЗУ «Про освіту» від 23.05.1991р., Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, який затверджено наказом Міністерства охорони здоров'я України від 25.12.1997р. № 367 і зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.04.1998р. за № 246/2686, прийнято до набрання чинності ЗУ «Про вищу освіту» від 17.01.2002 р., який є спеціальним Законом і суперечать його нормам, тому виходячи і з тих обставин відсутні правові підстави для стягнення з відповідача, як випускника вищого навчального закладу, затрачених державою коштів на підготовку фахівця з вищою освітою. Крім того, на виконання постанови КМ України від 22.08.1996р. № 992 Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням, Мінфіном разом з Міністерством освіти, Міністерством економіки, Міністерством юстиції та Національним банком не розроблено і не затверджено по теперішній час Порядок визначення та відшкодування випускниками вартості навчання у разі порушення ними умов угоди про працевлаштування. Порядок складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ, затверджений постановою КМ України № 228 від 28.02.2002 р. не освітлює питання порядку визначення та відшкодування випускниками вартості навчання у разі порушення ними умов угоди про працевлаштування, а обумовлює порядок складання кошторисів бюджетними установами. Крім того зазначив, що відповідачу як випускнику вищого навчального закладу не було забезпечено працевлаштування за направленням, і саме друга сторона порушила умови договору, а не він. Що за місцем направлення було відсутнє робоче місце для його працевлаштування, тому він вимушений був працевлаштовуватись самостійно, на що отримав згоду, тому відсутні підстави для стягнення з нього витрат за навчання. Позовні вимоги про стягнення з відповідача виплаченої йому під час навчання стипендії не визнав, вважає такі вимоги безпідставними, оскільки згідно ст.1215 ЦК України стипендія поверненню не підлягає. Тому вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_1 стипендії в сумі 23398 грн. 14 коп. безпідставними. Крім цього, представник відповідача заявив клопотання про застосування позовної давності, строк якої позивачем пропущений без поважних причин, що також є підставою для відмови у позові.

Позивач просив справу розглянути у його відсутність, будь-яких пояснень з приводу заперечень і викладених у запереченнях обґрунтувань та поданих відповідачем доказів позивач суду не надав.

Позивачем на підтвердження позовних вимог надано такі докази:

З витягу з наказу встановлено, що 01 серпня 2005 року згідно з наказом ректора №338-у від 01.08.2005р. відповідач ОСОБА_1 був зарахований з 01.09.2005р. студентом стоматологічного факультету Вищого державного навчального закладу України «Українська медична стоматологічна академія» (УМСА).

01 вересня 2005 року між Українською медичною стоматологічною академією МОЗ України в особі керівника професора ОСОБА_2 і студентом ОСОБА_1 укладено типову угоду №051 про підготовку фахівця з вищою освітою, 1 курс, стоматологічний факультет, напрям підготовки медицина, спеціальність стоматологія.

Відповідно до умов угоди вищий навчальний заклад зобовязується забезпечити: - якісну теоретичну і практичну підготовку фахівця з вищою освітою згідно з навчальними планами та програмами і вимогами кваліфікаційних характеристик фахівця; - після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації місцем працевлаштування в державному секторі народного господарства, не він зобовязаний відпрацювати не менше трьох років.

Студент за даною угодою зобовязується, зокрема, прибути після закінчення вищого навчального закладу на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років; у разі відмови їхати за призначенням відшкодувати до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку.

Згідно наказу ректора №186-у від 16 червня 2010 року рішенням екзаменаційної комісії ОСОБА_1 присвоєно кваліфікацію лікаря-стоматолога і видано диплом установленої форми, диплом спеціаліста від 30 червня 2010 року ТА №38801793, виключено з числа студентів з 30 червня 2010 року звязку з закінченням строку навчання в академії.

З протоколу засідання комісії по розподілу молодих спеціалістів, які закінчують вищій державний навчальний заклад України «Українська медична стоматологічна академія» у 2010 році, від 16.02.2010р. видно, що випускника академії ОСОБА_1 було направлено на роботу лікарем - стоматологом в Головне Управління охорони здоров'я Київської ОДА.

З журналу обліку направлень на роботу випускників вищих навчальних закладів за 2010 рік випускник ОСОБА_1 був направлений стоматологом в Лук,янівську АЗПСМ Баришівського району Київської області; путівку №51 (посвідчення) ОСОБА_1 отримав 17.06.2010р., про що свідчить його підпис у журналі.

Відповідно до відповіді головного лікаря Баришівської ЦРЛ №861 від 19 листопада 2015 року, на адресу директора департаменту охорони здоровя ОСОБА_3 Ременника, для проходження інтернатури по стоматології з 02 серпня 2010 року (згідно наказу ГУОЗ КОДА від 20 липня 2010 року №270-н) був направлений випускник «Української медичної стоматологічної академії» ОСОБА_1 (наказ про зарахування для проходження інтернатури по Баришівській ЦРЛ №97-к від 26.07.2010 року). 01 серпня 2012 року Баришівською ЦРЛ до ГУОЗ КОДА було відправлено лист №518 від 01.08.2012 року про неможливість працевлаштування лікарів-інтернів стоматології. Відповідь до Баришівської ЦРЛ не надходила. 09 січня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до Баришівської ЦРЛ з проханням отримати лист про не заперечення зміни місця призначення на роботу (вихідний лист №30 від 09.01.2013 року). 29 серпня 2014 року (вихідний лист №596) та 28 січня 2015 року (вихідний лист №56) були направлені листи до Департаменту охорони здоровя КОДА з проханням надання згоди на звільнення ОСОБА_1 Відповідь до Баришівської ЦРЛ не надходила. 07 вересня 2015 року ОСОБА_1 звільнений з роботи за прогули без поважних причин, наказ по Баришівської ЦРЛ №102-к від 07.09.2015 р.

04.12.2015р. на адресу ОСОБА_1 було направлено лист за підписом проректора з післядипломної освіти і головного бухгалтера, з повідомленням про необхідність відшкодувати вартість навчання у розмірі 24345,36грн. і з проханням повідомити про причини невідпрацювання за місцем призначення та про добровільну компенсацію втрат на навчання у строк до 21.12.2015р. Лист був повернутий за терміном зберігання.

Згідно Кошторису вартості освітньої послуги спеціаліста бюджетної форми навчання Вищого ДНЗУ «Українська медична стоматологічна академія» - вартість навчання одного студента стоматологічного факультету 24345,36грн.

Згідно Довідки витрат коштів державного бюджету на навчання випускника 2010 року ОСОБА_1 , який навчався за рахунок державного замовлення, фактичні видатки згідно кошторису 24345,36грн., стипендія 23398,14грн., всього 47743,50грн.

Згідно Статуту ВДНЗУ «УМСА» - академія утворена у формі державної власності і належить до сфери управління МОЗ України і працює на засадах неприбутковості, майно академії є державною власністю. основними напрямами діяльності згідно з державним замовленням та договірними зобовязаннями є підготовка фахівців за ступенями вищої освіти, зокрема за акредитованим напрямком «стоматологія». Академія є юридичною особою. Фінансування академії здійснюється за рахунок коштів державного бюджету на умовах державного замовлення на оплату послуг з підготовки фахівців та за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством.

Відповідачем до заперечень долучено такі докази:

Листом ГУОЗ КОДА №1-06-0474 від 12.10.2009р. на адресу Міністерства охорони здоровя України директора департаменту кадрової політики, освіти і науки ОСОБА_4, ректора Полтавської Української медичної стоматологічної академії ОСОБА_2, ГУОЗ КОДА просила розподілити для подальшого працевлаштування у Лук`янівську АЗПСМ Баришівського району на посаду лікаря-стоматолога випускника 2010 року ОСОБА_1

Відповідно до листа головного лікаря Броварської ЦРЛ №1428 від 17.09.2009р., на адресу ГУОЗ КОДА, адміністрація Броварської центральної районної лікарні просила направити на проходження інтернатури по спеціальності стоматологія випускника 2010 року УМСА ОСОБА_1 на базі Броварської ЦРЛ.

Відповідно до листа головного лікаря Баришівської ЦРЛ №30 від 09.01.2013р., адміністрація Баришівської центральної районної лікарні не заперечувала проти зміни призначення на роботу ОСОБА_1, який закінчив проходження інтернатури по спеціальності стоматологія в 2012 році.

Відповідно до листа ГУОЗ КОДА №1-06-168 від 16.01.2013р. на адресу Міністерства охорони здоровя України директору департаменту роботи з персоналом, освіти та науки ОСОБА_5, ГУОЗ КОДА інформувало, що у 2010 році було направлено для проходження інтернатури та подальшого працевлаштування на посаду лікаря-стоматолога у АЗПСМ Баришівського району випускника УМСА м. Полтава ОСОБА_1 у листі зазначено, що ОСОБА_1 звернувся до головного управління охорони здоровя із заявою щодо надання йому можливості самостійного працевлаштування. У звязку із відсутністю вакантної посади у Баришівському районі так і у інших закладах охорони здоровя Київської області, головне управління охорони здоровя не заперечувало проти надання ОСОБА_1 можливості самостійного працевлаштування або зміни місця призначення в іншу область.

Відповідно до наказу №102-к від 7.09.2015р. по Баришівській ЦРЛ ОСОБА_1 , лікаря- інтерна з стоматології звільнено з роботи на прогули без поважних причин, згідно п.4 ст.40 КЗпП, підстава: наказ про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення від 7.09.2015р., згода профком від 4.09.2015р.

Відповідно до копії трудової книги на імя відповідача ОСОБА_1 в ній є запис Баришівської ЦРЛ про зарахування лікарем інтерном для проходження інтернатури по спеціальності стоматологія строком на два роки, з 2.08.2010р., наказ №97-к від 26.07.2010р.; і є запис про звільнення за наказом №102-к від 07.09.2015р.

Позивач в обґрунтування наявності підстав для відшкодування витрат на навчання посилається на: ст. 56 Закону України «Про вищу освіту» в редакції до 6.09.2014р., згідно якої випускник ВНЗ , який навчався за державним замовленням , працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником; ст.52 даного закону, згідно якої випускники ВНЗ, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобовязані відпрацювати за направленням в порядку, встановленому КМУ; і на п.14 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням., згідно якого у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням, випускник зобовязаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовнику всі витрати.

Наказом МОЗ України №367 від 25.12.1997р. було затверджено Порядок працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням. Згідно даного Порядку, п.3 - випускник державного вищого медичного (фармацевтичного) закладу освіти III - IV рівнів акредитації, якому після навчання в інтернатурі присвоєно кваліфікацію лікаря(провізора)-спеціаліста і який працевлаштований на підставі направлення на роботу, вважається молодим спеціалістом протягом трьох років з моменту укладення ним трудового договору із замовником. Період навчання в інтернатурі до цього терміну не входить. П. 6. - Випускники, які уклали угоду з вищим закладом освіти після зарахування на навчання, а також ті, що почали навчання до 1996 року за державним замовленням без укладення угоди, зобов'язані відпрацювати за місцем призначення не менше ніж три роки. Згідно п.12 Порядку- Керівники державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти III - IV рівнів акредитації здійснюють чіткий контроль за своєчасним прибуттям випускників до місця проходження інтернатури. Згідно п. 21. Випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу. У разі, якщо він не прибув за направленням або відмовився приступити до роботи за призначенням з причин, не зазначених у п. 9 та 18 цього Порядку, чи його звільнено з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за порушення трудової дисципліни або звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Згідно п.22 Порядку - Якщо замовник відмовив у прийнятті на роботу випускника, останній звертається до державної служби зайнятості за сприянням у працевлаштуванні. При цьому пред'являється направлення на роботу і засвідчена печаткою замовника довідка про відмову у працевлаштуванні. У разі, коли випускникові відмовлено у прийнятті на роботу за призначенням і він звернувся після закінчення інтернатури до служби зайнятості, замовник відшкодовує державній службі зайнятості всі витрати, пов'язані з працевлаштуванням, перепідготовкою, виплатою допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги (в розмірі стипендії) під час проходження професійної підготовки та перепідготовки. Одержані кошти спрямовуються до місцевої частини Державного фонду сприяння зайнятості населення. П. 24. На прохання випускника, який отримав довідку про надання можливості самостійного працевлаштування (додаток 4), протягом навчання в інтернатурі та трьох років після її закінчення керівник закладу охорони здоров'я може оформити йому направлення на роботу. П. 25. Питання зміни місця працевлаштування випускників вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти вирішуються між державними замовниками. Контрольні функції покладаються на Міністерство охорони здоров'я України.

З аналізу даних положень, підставою для відшкодування витрат на навчання були визначені такі обставини: відмова випускника прибути на роботу за направленням, або неприбуття без поважних причин, або звільнення за порушення трудової дисципліни чи за власним бажанням протягом трьох років. Як видно з наданих доказів, жодної з даних підстав у випадку з відповідачем і його працевлаштуванням не було. Принаймні позивач цього не довів. Більш того, відповідач дані обставини спростував. Встановлено, що відповідач після проходження інтернатури не був забезпечений роботою за направленням з причини відсутності вакантної посади лікаря стоматолога; по-друге, відповідач отримав згоду на самостійне працевлаштування. Тобто відповідач мав поважні причини і його дії не були навмисним порушенням встановленого порядку, що виключає покладення на нього обовязку відшкодувати витрати на його навчання. Крім того, згідно Закону і Порядку обовязок забезпечення роботою і контролю покладається не на випускника, а на замовника та виконавця освітньої послуги. Тому не можна поставити випускнику у провину неможливість працевлаштування за направленням і вимушеність самостійного працевлаштування.

Крім того, суд враховує, що відповідач отримав направлення в Лук,янівську амбулаторію Баришівського району; згідно записів у трудовій книжці в ній є запис Баришівської ЦРЛ про зарахування лікарем інтерном для проходження інтернатури по спеціальності стоматологія строком на два роки, з 2.08.2010р., наказ №97-к від 26.07.2010р.; запис про звільнення за наказом №102-к від 07.09.2015р. тобто з даних записів у трудовій книжці не можна дійти висновку, що з 2.08.2012р. відповідач на робочому місці був відсутній без поважних причин, тобто здійснював прогул. При таких обставинах виникає запитання, чому у такому випадку відповідач не був звільнений за прогули одразу, або у більш короткий термін. З іншого боку дана обставина може бути доказом того, що працівник у вказаний період працював, або доказом того, що у разі відсутності на роботі - така відсутність не була прогулом без поважних причин. Принаймні дана обставина доказує правдивість стверджень відповідача про дійсні причини і обставини його працевлаштування.

З наказу про звільнення за прогули видно, що таке звільнення відповідача мало місце через понад 5 років, (а без урахування інтернатури- через понад три роки). Натомість у наведеному вище Порядку підставою для відшкодування витрат на навчання може бути звільнення за прогули протягом трьох років.

Таким чином сам факт звільнення відповідача після збігу передбаченого у Порядку строку відпрацювання, вже не може бути підставою для покладення на нього обовязку по відшкодуванню витрат на його навчання.

Також суд враховує, що дані витрати підлягали відшкодуванню на користь замовника, а позивач у даних правовідносинах - є виконавцем освітньої послуги, а не змовником.

Позивач не представив суду доказів на підтвердження укладеного трьохстороннього договору (між замовником, виконавцем освітньої послуги і випускником навчального закладу) про направлення випускника на роботу і про забезпечення випускника роботою за направленням.

Крім того, як видно з тих норм Закону «Про вищу освіту», на які посилається позивач, дані норми на даний час нечинні у звязку з прийняттям нової редакції Закону «Про вищу освіту». В новій редакції Закону про вищу освіту вказані позивачем норми або аналогічні їм за змістом - відсутні. Оскільки зміни в законі розширюють права випускника, а норма закону, якою на випускника покладалось певне зобовязання, у подальшому була скасована, то для правовідносин, які склались між сторонами після таких змін у законодавстві дані норми закону не можуть застосовуватись. Так само до спірних правовідносин не можуть застосовуватись норми, визначені в Порядку працевлаштування, затвердженому на виконання Закону, який скасований, оскільки такі норми суперечать новому закону, який має вищу юридичну силу над підзаконним нормативним актом. Тому посилання відповідача на необґрунтованість посилань позивача на норми закону, який втратив чинність, є таким, що заслуговує на увагу.

Щодо вимог про відшкодування виплачених стипендій, то суд виходить також і з того, що виплачена стипендія є виплатою у якості засобу для існування, і не може розглядатись як витрати на навчання. Крім того, за змістом ст. 1215 ЦК України у будь-якому разі не підлягає поверненню (навіть у разі, якщо воно набуте безпідставно) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, в тому числі стипендії, якщо їх виплата проведена добровільно і за відсутності рахункової помилки чи недобросовісності з боку набувача.

Згідно ст. 14 ЦК України цивільні обовязки виконуються в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї.

Позивач не довів наявності передбачених законом підстав для покладення на відповідача у даному конкретному випадку - обовязку по відшкодуванню витрат на його навчання.

За умовами договору - студент зобовязався прибути після закінчення навчання на місце направлення, а у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку. Разом з тим, як встановлено у судовому засіданні, відповідач не відмовився їхати за призначенням, і прибув на роботу за направленням. Тобто , якщо виходити виключно з умов договору, то відповідач їх виконав та не порушив.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Згідно ст.60 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач не довів наявності підстав для покладення на відповідача обовязку по відшкодуванню витрат на навчання. А відповідач довів наявність у нього поважних причин , з яких він не працював за місцем роботи, на яке був направлений по закінченню вищого навчального закладу, і спростував доводи та обґрунтування позивача.

Тому суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Крім того , суд враховує наступне:

Статтею 257 ЦК України встановлено строк позовної давності - три роки.

Відповідно до ч. 1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність застосовується, якщо від сторони надійшла відповідна заява про застосування позовної давності.

Якщо виходити з того, що відповідач взагалі не приступив до роботи за направленням (в Лук'янівську амбулаторію), що повинен був зробити після закінчення інтернатури , яку проходив у Баришівській ЦРЛ, тобто з 03 серпня 2012 року, то перебіг строку позовної давності для даного позову розпочався 03 серпня 2012 року і сплив 03 серпня 2015 року. Про неприбуття відповідача до роботи за направленням у вказані строки позивач, на якого покладався обовязок по контролю за прибуттям випускників до місця роботи за призначенням, дізнався і безумовно повинен був і мав можливість дізнатись вчасно. Натомість позов подано в липні 2016року. Позивач не повідомив про наявність будь-яких поважних причин пропуску строку позовної давності за даними вимогами, а відповідач подав заяву про застосування позовної давності. Що в ідповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України також є підставою для відмови у позові.

Керуючись ст.14, ст. 267 ЦК України, Законом України «Про вищу освіту», ст. 10,11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У позові Вищого державного навчального закладу України «Українська медична стоматологічна академія» до ОСОБА_1 про стягнення витрат на навчання в розмірі 47743 грн. 50 коп. відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.В. Селезньова