Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 336/5179/15 головуючий у 1 інстанції Дацюк О.І.
провадження № 22-ц/778/1684/16 суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Панкеєва О.В.,

суддів Кухаря С.В., Осоцького І.І.,

за участю секретаря судового засідання Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 26 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування», Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування, матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, уточненим в ході розгляду справи, до ОСОБА_4 «СК «Арсенал Страхування», ОСОБА_4 «Українська охоронно-страхова компанія», ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування, матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначивши, що 10.01.2015 року ОСОБА_3 було порушено Правила дорожнього руху та скоєно зіткнення з належним позивачу автомобілем Peugeot 301, реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок чого автомобіль позивача був пошкоджений. На час дорожньо-транспортної пригоди відповідальність ОСОБА_3 була застрахована одразу двома страховими компаніями: ОСОБА_4 «СК «Арсенал Страхування» та ОСОБА_4 «Українська охоронно-страхова компанія». При зверненні ОСОБА_2 до обох страхових компаній йому було відмовлено у виплаті страхового відшкодування з різних підстав.

Вважаючи відмову страхових компаній у виплаті страхового відшкодування незаконною, позивач просив cуд стягнути з ОСОБА_4 «СК «Арсенал Страхування» та ОСОБА_4 «УОСК» солідарно 28 728,05 гривень майнової шкоди, яка полягає у вартості відновлювального ремонту за вирахуванням франшизи; стягнути з ОСОБА_4 «СК «Арсенал Страхування», ОСОБА_4 «УОСК» та ОСОБА_3 солідарно 952,30 гривень майнової шкоди, яка складається з витрат на проведення автотоварознавчого дослідження, витрат з розбирання автомобілю та поштових витрат з повідомлення відповідачів про здійснення огляду автомобілю; стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача майнову шкоду в сумі 6 189,38 гривень, з яких 1 000 гривень франшизи та 5 189,38 гривень на відшкодування втрати товарної вартості автомобілю; стягнути з кожного з відповідачів на користь позивача по 5 000 гривень на відшкодування моральної шкоди; стягнути солідарно з усіх відповідачів судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 26 січня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія на користь ОСОБА_2 29 428,05 гривень на відшкодування матеріальної шкоди, 1 914 гривень витрат на правову допомогу та судовий збір в сумі 294,28 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 6 216,68 гривень на відшкодування матеріальної шкоди, 5 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, 726 гривень витрат на правову допомогу, судовий збір в сумі 112,17 гривень.

В іншій частині позов ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування, матеріальної та моральної шкоди залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_4 «Українська охоронно-страхова компанія» подало апеляційну скаргу, в якій в якій посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на користь ОСОБА_2 29 428,05 грн. відшкодування матеріальної шкоди, 1 914,00 грн. витрат на правову допомогу та 294,28 грн. судового збору, в частині відмовлення у задоволенні позову ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» та ухвалити нове рішення яким стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_2 29 428,05 грн. відшкодування матеріальної шкоди, 1 914,00 грн. витрат па правову допомогу та 294,28грн. судового збору та про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія».

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається із матеріалів справи, що 10.01.2015 року об 11.30 годині ОСОБА_3, керуючи автомобілем ЗАЗ Daewoo T13110, реєстраційний номер НОМЕР_2, по вул. Куйбишева проти будинку 178 у м. Запоріжжя, з порушенням п. 13.1 ПДР, не витримав безпечну дистанцію, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем Peugeot, реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5. За постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20.01.2015 року ОСОБА_3 притягнуто до відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за наступних обставин. (а.с. 6)

05.03.2014 року між ОСОБА_4 «СК «Арсенал Страхування» та ОСОБА_6 був укладений обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 29), за яким застраховано відповідальність власника автомобілю ЗАЗ Daewoo T13110, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2006 року випуску на строк до 04.03.2015 року виключно до страхувальника.

03.06.2014 року між ОСОБА_4 «УОСК» та ОСОБА_3 був укладений обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 30), за яким також застраховано відповідальність власника автомобілю ЗАЗ Daewoo T13110, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2006 року випуску на строк до 03.06.2015 року.

За поясненнями водія ОСОБА_3 договір він уклав у зв'язку з придбанням вказаного автомобілю та переоформленням документів про право власності на нього.

Відповідно до листа ОСОБА_4 «СК «Арсенал Страхування» від 06.05.2015 року на звернення ОСОБА_2 з заявою про настання страхового випадку страховою компанією було відмовлено у виплаті страхового відшкодування у зв'язку з тим, що між страховою компанією та ОСОБА_3, який скоїв ДТП договірних стосунків не існувало, відсутнє спів падання страхувальника та обєкта страхування, тож правових підстав для виплати відшкодування немає. (а.с. 8)

ОСОБА_4 «УОСК» листом від 08.07.2015 року також відмовило ОСОБА_2 у виплаті страхового відшкодування у зв'язку з існуванням договору з ОСОБА_4 «СК «Арсенал Страхування», укладеного раніше, у зв'язку з чим договір, укладений між страховою компанією та ОСОБА_3 є нікчемним. (а.с. 9)

За висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 2520 від 18.12.2015 року (а.с. 86-110) матеріальна шкода, спричинена власнику автомобілю Peugeot 301, реєстраційний номер НОМЕР_1, після ДТП 10.01.2015 року на момент огляду складає 34917,43 гривень, з яких 29728,05 гривень вартість відновлювального ремонту, 5189,38 гривень втрата товарної вартості автомобілю.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 та стягуючи з ОСОБА_4 «Українська охоронно-страхова компанія» на користь позивача 29 428,05 гривень на відшкодування матеріальної шкоди, 1 914 гривень витрат на правову допомогу та судовий збір в сумі 294,28 гривень та стягуючи з ОСОБА_3 на користь позивача 6 216,68 гривень на відшкодування матеріальної шкоди, 5 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, 726 гривень витрат на правову допомогу, судовий збір в сумі 112,17 гривень, суд виходив із того, що ДТП відбулося за винною водія ОСОБА_3, який застрахував свою відповідальність у ОСОБА_4 «УОСК» перед третіми особами внаслідок ДТП.

Цивільно-правові відносини, які склалися між сторонами, регулюються, зокрема, Цивільним Кодексом України, Законом України «Про страхування» № 85 від 07.03.1996 року та Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961 від 01.07.2004 року.

Відповідно до ст. 989 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Як вказує ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Відповідно до ст. 984 ЦК України сторонами договору страхування є страховик, яким є юридична особа, яка спеціально створена для здійснення страхової діяльності та одержала у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності, та страхувальник, яким може бути фізична або юридична особа.

Стаття 3 Закону України «Про страхування» вказує, що страхувальниками визнаються юридичні особи та дієздатні фізичні особи, які уклали із страховиками договори страхування або є страхувальниками відповідно до законодавства України.

Відповідно до ст. 1 п. 1.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальниками є юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу.

Виходячи з пріоритетності спеціальної норми над загальною суд при визначенні терміну «страхувальник» при застосуванні до правовідносин, що склались між сторонами, користується визначенням Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який визначає особливості страхування саме такого виду відповідальності.

При цьому статтею 1 ч. 1 п. 1.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до осіб, відповідальність яких застрахована, віднесено страхувальника та інших осіб, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Таким чином, у розумінні Закону України № 1961 страхувальником є саме особа, яка уклала договір обовязкового страхування із страховиком.

До обов'язків страхувальника статтею 989 ЦК України віднесено повідомлення страховика при укладенні договору страхування про інші договори страхування, укладені щодо об'єкта, який страхується.

Доводи апеляційної скарги проте, що договір страхування у разі зміни власника договір страхування зберігає чинність, та ОСОБА_3 не повідомив про договір страхування не приймаються колегією судів виходячи із наступного.

Статтею 4 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що суб'єктами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі.

З наведеного вбачається, що водій/власник транспортного засобу, відповідальність якого не застрахована не відноситься до кола осіб, що можуть бути наділені правами чи обов'язками страхувальника, крім випадків встановлених Законом. Наведене вбачається і з норм ст. ст. 984, 985, 990 ЦК України.

Статтею 20-1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що до закінчення строку дії договору страхування та у разі зміни власника забезпеченого транспортного засобу права та обов'язки страхувальника переходять до особи, яка прийняла такий транспортний засіб у свою власність.

Крім того, слід констатувати, що відповідач не був позбавлений права при укладенні договору перевірити наявність інших договорів страхування, договір укладений ОСОБА_7 недійсним не визнавався

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що оскаржувана постанова апеляційної інстанції не відповідає законодавству, тому підлягає скасуванню.

є нікчемним , та відповідальність має нести саме ОСОБА_4 «СК «Арсенал Страхування» не приймаються колегією судів виходячи із наступного.

За положеннями п.3 ч.1 ст. 989 ЦК України якщо страхувальник не повідомив страховика про те, що об'єкт уже застрахований, новий договір страхування є нікчемним.

Відповідно до ст. 17 п. 17.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при укладенні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності страхувальник зобов'язаний повідомити страховика про всі діючі договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладені з іншими страховиками, а також, за вимогою страховика, надати інформацію про всі відомі обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику.

Стаття 14 п. 14.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначає, що страхувальник має право вибору страховика для укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Отже, укладаючи договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів 03.06.2014 року з ОСОБА_4 «УОСК» ОСОБА_3 скористався своїм правом вільного вибору контрагента та застрахував свою цивільно-правову відповідальність, яка може виникнути при експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

ОСОБА_4 «СК «Арсенал Страхування» забезпечувало цивільно-правову відповідальність безпосередньо власника транспортного засобу - ЗАЗ Daewoo T13110, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2006 - ОСОБА_6, оскільки у полісі визначено виключно страхувальника ОСОБА_6, а тому правовідносини між ОСОБА_4 «СК «Арсенал Страхування» та ОСОБА_3 відсутні.

Посилання в апеляцій скарзі проте, що ОСОБА_3 не повідомив про договір страхування за полісом від 05.03. 2014 року (страховик - ОСОБА_4 «СК «Арсенал Страхування» ) не приймаються колегіє судів, оскільки за його поясненнями він придбав автомобіль у ОСОБА_6 , який не передавав йому поліса, а тому він не знав про його наявність і оформив поліс з ОСОБА_4 «УОСК», отже суд правильно дійшов до висновку проте, що ОСОБА_3 не міг повідомити про наявність полісу, якого не мав і не знав про нього.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи шкоду з ОСОБА_4 «УОСК», суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що страхувальник ОСОБА_3, при укладанні договору страхування (поліс № АІ/ 0830765) не порушував вимоги ч.1 п. 3 статті 989 ЦК України, оскільки у нього не було полісу іншої страхової компанії та він не був страхувальником за договором страхування (поліс № АС/9262417), а отже не міг повідомити про те, що у відношенні об'єкта страхування були укладені інші договори.

За вказаних обставин не приймаються доводи апеляційної скарги проте, що поліс АС/9262417 був чинним до 04.03.2015 року, а відчуження автомобіля не є підставою для припинення прав та обов'язків сторін по вищевказаному полісу страхування та винуватець ДТП ОСОБА_3, на якого відповідно до вимог ст. 989 ЦК України покладено обов'язок повідомлення про всі діючи договори обов'язкового страхування, укладені щодо об'єкта, який страхується, не повідомив відповідача про договір обов'язкового страхування за полісом № 0830765 від 05.03.2014 року, оскільки страхувальник ОСОБА_3 не повідомив страховика ОСОБА_4 «УОСК», про наявність інших договорів страхування укладених щодо транспортного засобу ЗАЗ Daewoo T13110, реєстраційний номер НОМЕР_3, 2006, а тому договір обов'язкового страхування АІ/0830755 від 04.06.2014 року є нікчемний та не створює юридичних наслідків.

Оскільки відбулась зміна власника забезпеченого транспортного засобу, на підставі чого новим власником було укладено новий страховий поліс, який не знав про договір страхування колишнього власника, доводи апеляційної скарги про обов'язок страхувальника при укладенні договору страхування повідомити страховика про інші договори страхування, укладені щодо об'єкта, який страхується та як наслідок такого не повідомлення - нікчемність правочину, є безпідставним.

На момент укладення даного Полісу з ОСОБА_4 «УОСК», ОСОБА_3, як страхувальником не укладалось інших договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо об'єкта страхування - транспортного засобу ЗАЗ Daewoo T13110, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2006, доказів іншого суду не надано.

В той же час, за Полісом № АС/9262417, на який посилається відповідач, страховиком за яким виступає ОСОБА_4 «СК «Арсенал Страхування», страхувальником за даним полісом є ОСОБА_6,, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність перед третіми особами у зв'язку з експлуатацією автомобіля "ЗАЗ Daewoo T13110, реєстраційний номер НОМЕР_2(попередня реєстрація).

Таким чином, з огляду на наведене вище, у суду відсутні підстави вважати, що Страхувальник ОСОБА_3 при укладенні договору страхування № АІ/ 0830765 щодо об'єкта - транспортного засобу ЗАЗ Daewoo T13110, реєстраційний номер НОМЕР_2, порушив вимоги частини 1 пункту 3 статті 989 Цивільного кодексу України, оскільки він не був Страхувальником за Договором страхування (Поліс№АС/9262417), щодо об'єкта - автомобіля "Тойота Корола", державний номер НОМЕР_4, а отже, не міг повідомити відповідача, що ним, як страхувальником, укладено інші договори страхування щодо даного об'єкта страхування, оскільки таких, як вже зазначено вище, не існувало.

Зважаючи на викладене, суд дійшов обґрунтованого висновку, що обовязок виплати страхового відшкодування ОСОБА_2 повинен бути покладений саме на ОСОБА_4 «УОСК», з якою ОСОБА_3, будучи особою, винною у заподіянні шкоди, уклав договір страхування.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат та стягнення їх з відповідачів суд правильно виходив із вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України та стягнув на користь позивача, на користь якої ухвалено рішення, з відповідачів понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як вказує ст. 79 ч. 1 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, відносить, зокрема, витрати на правову допомогу.

Стаття 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» № 4191 від 20.12.2011 року вказує, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Позивачем ОСОБА_2 20.07.2015 року укладено з адвокатом ОСОБА_8 договір про надання правової допомоги (а.с. 49), а згідно з квитанцією сплачено за надані послуги відповідно до розрахунку вартості правової допомоги 3300 гривень (а.с. 130, 131).

Оскільки при здійсненні розрахунку вартості таких послуг розмір мінімальної заробітної плати брався у 1218 гривень, що є нижчим, ніж встановлений в України з 01.09.2015 року, а сума компенсації за годину надання правової допомоги визначена у 487,2 гривень, суд вбачає законні підстави для стягнення таких витрат з відповідачів ОСОБА_4 «УОСК» та ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги не містять іншого обґрунтування у чому полягає порушення прав позивача та вимог матеріального і процесуального права, а тому не дають підстав для висновку щодо незаконності чи неправильності оскаржуваного судового рішення. За таких обставин судова колегія вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції та перекладання відповідальності на ОСОБА_4 «СК «Арсенал Страхування», як проте вимагає представник Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія».

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: