Справа № 387/886/16-ц
Номер провадження по справі 2/387/452/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2016 року смт. Добровеличківка

Добровеличківський районний суд Кіровоградської області, в складі :

головуючого судді Майстер І. П.

при секретарі Діордієвій Т.І.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3

ОСОБА_4

представника відповідачів ОСОБА_5

третьої особи на стороні відповідача

Державного нотаріуса Добровеличківської

нотаріальної контори ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Добровеличківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: державний нотаріус Добровеличківської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 про визнання недійсними довіреності та договору купівлі - продажу будинку ,-

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсними довіреності та договору купівлі - продажу будинку, в якому зазначив, що позивачу на праві приватної власності належав будинок за адресою: вул. Зарічна ( ОСОБА_7), 34 в смт. Добровеличківка, Добровеличківського району Кіровоградської області. З 15.03.2016 року по теперішній час позивач зареєстрована у зазначеному будинку. У грудні 2014 року позивач у зв'язку із хворобою переїхала на постійне місце проживання до сина в с. Кучурган, Роздільнянського району, Одеської області. В серпні 2016 року позивач повернулася до свого будинку в смт. Добровеличківка, Кіровоградської області та з'ясувала, що в її будинку без правових підстав проживає ОСОБА_3. 01.09.2016 року позивачу стало відомо, що її будинок за адресою: вул.Зарічна ( ОСОБА_7) 34, в смт. Добровеличківка, Добровеличківського району, Кіровоградської області, продано ОСОБА_4 його сину ОСОБА_3 на підставі довіреності № 2483 від 21.11.2014 року виданої державним нотаріусом Добровеличківської державної нотаріальної контори ОСОБА_6. ОСОБА_1 вважає даний правочин недійсним, оскільки жодної довіреності ОСОБА_4 на продаж будинку не видавала, підпис у довіреності їй не належить, волевиявлення на продаж будинку у неї не було, а отже і укладений договір купівлі-продажу будинку є недійсним, що спонукало представника позивача звернутися до суду з відповідним позовом.

Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та пояснила суду, що вона не видавала в нотаріальному порядку довіреність на ОСОБА_4, а також в подальшому не бажала укладати договір купівлі-продажу будинку. Зазначені доводи підтверджуються заповітом від 31.08.2016 року, згідно якого вона бажала передати у спадок зазначений будинок внучці ОСОБА_8. Також вона не отримувала коштів від ОСОБА_4 за продаж будинку, а отримував кошти в її присутності син ОСОБА_9. В якому саме розмірі її син отримав кошти від ОСОБА_4, вона не знає. Ключі та документи на будинок вона віддала ОСОБА_4 так як довіряла йому і думала що він із нею розрахується за придбання будинку у повному обсязі. Однак із нею ОСОБА_4 за будинок не розрахувався, а тому просить позов задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, обгрунтувавши їх обставинами викладеними в позовній заяві. Також зазначив, що ОСОБА_4 не мав ніякого законного права підписувати від імені ОСОБА_1 договір купівлі-продажу на весь будинок, так як 1/2 частина будинку належить позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину, а інша 1/2 частина будинку належить на підставі договору дарування. Тому вважає, що ОСОБА_4 згідно спірної довіреності незаконно наділений повноваженнями продавати від імені позивача належний їй житловий будинок на підставі свідоцтва про право на спадщину №2237 від 30.10.2012 лише на 1/2 частину будинку, а тому і не мав права отримувати кошти на зазначену частину будинку. Крім того в оскаржуваній довіреності велика кількість помилок, які є істотними, та які мали місце виправленню вже після її оформлення.

Відповідачі та їх представник щодо позовних вимог заперечували у повному обсязі. Відповідачі та їх представник пояснили, що ОСОБА_4 хотів придбати будинок для свого сина ОСОБА_3 у смт. Добровеличківка. Їх знайомий ОСОБА_10 запропонував звернутися до ОСОБА_1 щоб вирішити питання купівлі будинку. Зазначений будинок зацікавив відповідачів та було погоджено із ОСОБА_1 про продаж домоволодіння по вул. Зарічна (ОСОБА_11), 34 у смт. Добровеличківка за 10 000 доларів США. Однак укласти договір купівлі продажу будинку не було можливості так як необхідно було виготовити документи по приватизації земельної ділянки та виготовити технічну документацію на будинок саме на ОСОБА_1. Оскільки сторін влаштовувала така пропозиція, ОСОБА_4 у присутності ОСОБА_10 передали ОСОБА_9 та ОСОБА_1 6210 доларів США у зв'язку із чим було надано відповідну розписку. Для того щоб виготовити зазначену документацію на будинок 10.12.2014 ОСОБА_1 в присутності працівників Добровеличківської державної нотаріальної контори ОСОБА_12 та ОСОБА_13 оформила у державного нотаріуса ОСОБА_6 нотаріально завірену довіреність на ОСОБА_4 з метою виготовлення усієї необхідної документації на будинок та подальшого його продажу сину ОСОБА_14. Після цього ОСОБА_15 передала ключі від її будинку та усі документи на будинок. Згідно довіреності ОСОБА_4 наділено повноваженнями продати належний ОСОБА_1 житловий будинок №34 по вул. К.Маркса, який знаходиться в смт. Добровеличківка. Крім того на підставі цієї довіреності та після виготовлення вищевказаних документів на ОСОБА_1, 31.08.2016 ОСОБА_4 оформив договір купівлі-продажу будинку із своїм сином ОСОБА_3. На сьогоднішній день відповідач ОСОБА_4 бажає виплатити ОСОБА_1 залишкову суму за будинок у розмірі 3490 доларів США, однак ОСОБА_15 відмовляється отримувати кошти.

Третя особа на стороні відповідачів ОСОБА_16 нотаріус ОСОБА_6 надала пояснення, що ОСОБА_1 10 грудня 2014 року особисто з'явилась до нотаріальної контори з документами, що посвідчують її особу (паспорт, ідентифікаційний номер) для оформлення довіреності. Зазначає, що позивачкою сплачено платежі для посвідчення даної довіреності. Довіреність підписана особисто гр. ОСОБА_1 та здійснювалась у приміщенні нотаріальної контори в присутності її сина ОСОБА_9 та самого ОСОБА_4. Зазначене підтверджується також записами у журналі реєстрації нотаріальних дій від 10.12.2014 за реєстром №2483 та в Єдиному державному реєстрі довіреностей. Також для посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку по вул. Карла Маркса, 34, в смт.Добровеличківка, представником за довіреністю ОСОБА_4 було надано оригінал правовстановлюючих документів свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частку та договору дарування на ? частку даного житлового будинку.

Суд заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 на праві приватної власності належав будинок за адресою вул.Зарічна (ОСОБА_7) 34 в смт. Добровеличківка, Добровеличківського району, Кіровоградської області. Згідно паспорта ОСОБА_1 від 15.03.2016 року по теперішній час позивач зареєстрована у вказаному будинку (а.с.5).

Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 30.10.2012 №2237 та договором дарування від 02.06.1993 підтверджено право набутої власності позивача ОСОБА_1 на будинок за адресою: вул. Зарічна (ОСОБА_7), 34 в смт. Добровеличківка Добровеличківського району, Кіровоградської області.

Відповідно до договору купівлі-продажу, житловий будинок із господарськими побутовими спорудами та будівлями від 31.08.2016 року представник продавця ОСОБА_4 від імені ОСОБА_1 на підставі довіреності продав житловий будинок з господарсько - побутовими будівлями та спорудами, які розташовані в смт.Добровеличківка по вулиці Зарічній ( ОСОБА_11), будинок 34 покупцю ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі за №1942.

У грудні 2014 року позивач у зв'язку із хворобою переїхала на постійне місце проживання до сина в с. Кучурган, Роздільнянського району, Одеської області. В серпні 2016 року позивач повернулася до свого будинку в смт. Добровеличківка, Кіровоградської області та з'ясувала, що в її будинку без правових підстав проживає ОСОБА_3. 01.09.2016 року позивачу стало відомо, що її будинок за адресою: вул.Зарічна (ОСОБА_7), 34 в смт. Добровеличківка, Добровеличківського району, Кіровоградської області проданий ОСОБА_4 на підставі довіреності № 2483 від 21.11.2014 року ОСОБА_3 та між ними укладено договір купівлі-продажу будинку (а.с.7-8).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.11.2016, власником будинку за адресою смт.Добровеличківка по вулиці Зарічній (ОСОБА_11), будинок 34, є ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 31.08.2016 №1942.

Із заповіту зареєстрованого в реєстрі № 1947 від 31.08.2016 року встановлено, що ОСОБА_1 заповіла внучці ОСОБА_17 все її майно (а.с.9).

Відповідно до довідки Добровеличківської селищної ради Добровеличківського району Кіровоградської області №3138 від 19.09.2016 року встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 15.03.1976 року по теперішній час зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10).

Згідно квитанцій №44/59, 43/57, №1001/0125 від 10.12.2014 підтверджено, що позивачкою сплачено платежі для посвідчення та реєстрації довіреності (а.с.35).

Згідно витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей №28009876 від 10.12.2014, ОСОБА_1 видано довіреність на представника ОСОБА_4 бланк НАК 572722 із строком довіреності до 10.12.2017 (а.с. 36).

Згідно витягу із журналу вчинення нотаріальних дій, наявний запис за №2483 про видачу довіреності на бланку НАК 572722 від 10.12.2014 (а.с.40-41).

Згідно розписки від 09.12.2014, ОСОБА_9 отримав від ОСОБА_4 6210 доларів США, завдаток за продаж будинку вул. Карла Маркса,34, сума продажу становить 10000 доларів США (а.с.33).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10, який є племінником чоловіка позивача надав в судовому засіданні показання, що спілкуючись із ОСОБА_4 він дізнався, що він для сина бажає купити будинок. Водночас йому було відомо про те, що ОСОБА_1 терміново необхідно продати будинок. У зв'язку із цим він повідомив ОСОБА_4, що свій будинок бажає продати ОСОБА_1. Домовившись про продаж будинку він разом із ОСОБА_4 під'їхали до ОСОБА_1 для того щоб їй віддати частину грошей у приблизному розмірі 6 000 доларів США. Загальна сума за купівлю будинку складала 10 000 доларів США, про що було домовлено із ОСОБА_1 в його присутності. Факту передачі 6 000 доларів США не бачив, оскільки під час передачі грошей він вийшов на вулицю із будинку з етичних міркувань. Під час передачі грошей разом із ОСОБА_1 залишився її син ОСОБА_9 та якійсь невідомі йому люди. Після цього від позивача та відповідача йому достаменно було відомо, що кошти у приблизному розмірі 6 000 доларів США були передані ОСОБА_1, які в подальшому були потрачені на організацію весілля дочки ОСОБА_9.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 надала показання, що в грудні 2014 року працювала у державного нотаріуса ОСОБА_6 консультантом, в її присутності та в присутності ОСОБА_1 була видана довіреність ОСОБА_4 з метою продажу будинку. В присутності ОСОБА_1 нотаріус зачитала права та зміст довіреності, яку особисто ОСОБА_1 підписала. Також пам'ятає, що її син ОСОБА_9 бігав та платив кошти за видачу нотаріусом довіреності, а також був присутній. Більше будь-яких обставин не пам'ятає.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_13, яка працювала в Державного нотаріуса ОСОБА_6 на громадських засадах повідомила, що 21.11.2014 році в присутності ОСОБА_1, її сина ОСОБА_9 була видана довіреність ОСОБА_4 з метою продажу будинку. Під час видачі довіреності ОСОБА_1 була при пам'яті могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. В присутності ОСОБА_1 нотаріус зачитала права та зміст довіреності, яку особисто ОСОБА_1 підписала. В цей момент ОСОБА_4 перебував у коридорі. ОСОБА_9 коли оформляла довіреність повідомляла, що переїжджає до свого сина, а тому їй потрібно продати будинок. Також ОСОБА_13 повідомила, що особисто вносила відповідні відомості до Єдиного державного реєстру довіреностей.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_18 надала показання, що приблизно у жовтні, листопаді 2014 року оформляла свідоцтво про смерть своєї свекрухи у державного нотаріуса ОСОБА_6 та виходячи із кабінету нотаріуса побачила, що у коридорі сиділа ОСОБА_1, яка чекала в черзі. ОСОБА_1 пам'ятає так як вони разом працювали 25 років у колгоспі. По яких питаннях йшла позивачка до нотаріуса їй не відомо.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_19 надала показання, що проживає через три хати неподалік від будинку де проживала ОСОБА_1. Протягом 2014 року ОСОБА_1 просила у неї розповсюдити оголошення щодо продажу її будинку пояснюючи, що виїжджає проживати до сина. В подальшому перед від'їздом ОСОБА_1 із будинку до її сина, вона допомагала грузити її речі в автомобіль.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_20 надав показання, що в кінці літа 2016 року ОСОБА_4 попросив його поїхати із ним до домоволодіння де проживала ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 для того що він був свідком факту передачі грошей за будинок, який він хотів придбати. Приїхавши, ОСОБА_4 із дружиною зайшли на територію домоволодіння де в той час стояла ОСОБА_1, сам він залишився стояти на вулиці. На пропозицію ОСОБА_4 щоб та отримала кошти за будинок, ОСОБА_1 відмовилась та повідомила, що гроші їй не потрібні, а вона хоче повернутись у свій будинок. Сума запропонованих коштів та інші обставини з приводу продажу будинку, йому не відомі.

Суд дослідивши докази зазначає, що відповідно до ч.ч. 11, 12 ст.44 Закону України "Про нотаріат" встановлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Встановлення дійсних намірів однієї із сторін правочину може бути здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони з метою виключення можливості стороннього впливу на її волевиявлення.

Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі .

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами ) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу .

Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

З роз'яснень, викладених у пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 6 листопада 2009 року № 9 вбачається, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

З матеріалів справи та показань свідків підтверджено, що 21.11.2014 року між позивачкою та відповідачем ОСОБА_4 будь-яких договорів купівлі-продажу не укладалося, а мало місце оформлення довіреності за якою позивачка надала ОСОБА_4 весь комплекс повноважень необхідних для здійснення дій щодо продажу та підписання договору купівлі-продажу будинку за адресою вул. Карла Маркса 34, смт. Добровеличківка, Добровеличківського району, Кіровоградської області. Посилання сторони позивача на те, що вона не мала волевиявлення на укладення довіреності спростовуються поясненнями державного нотаріуса ОСОБА_6, показаннями свідків ОСОБА_13, ОСОБА_12, ОСОБА_18, ОСОБА_10, а також фактом нотаріального завірення довіреності нотаріусом, яка не скасована та внесена до Єдиного реєстру довіреності в присутності позивача. Також судом достовірно встановлена причина укладення довіреності позивачем, а саме з метою подальшого продажу будинку ОСОБА_4 його сину ОСОБА_3 після оформлення усіх необхідних правовстановлюючих документів, які надають право продажу будинку його синові. Також ОСОБА_4, який діяв, як зазначено в договорі купівлі-продажу, від імені та в інтересах ОСОБА_1, продав будинок за 100000 гривень та відповідно до умов вказаного договору він відповідає інтересам сторін та їх волевиявленню. Крім того суд встановив, що ОСОБА_4 мав відповідний обсяг повноважень на момент укладення даного договору, який також нотаріально завірений (а.с.8). Також в судовому засіданні надана розписка, якою підтверджено, що син позивачки ОСОБА_9 отримав від ОСОБА_4 6210 доларів США, а саме завдаток за продаж будинку вул. Карла Маркса 34, сума продажу становить 10 000 доларів (а.с.33). Крім того ОСОБА_4 в судовому засіданні не відмовляється від сплати залишкової суми вартості будинку. Суд зазначає, що позивачем не надано жодних доказів про протиправність дій ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відносно продажу будинку за адресою вул. Карла Маркса 34, смт. Добровеличківка, Добровеличківського району Кіровоградської області, а також дій державного нотаріуса ОСОБА_6. Крім того суд не приймає доводи сторони позивача щодо наявності у спірній довіреності істотних помилок так як вони належним чином виправлені та завірені державним нотаріусом, а самі помилки не змінюють обсягу повноважень ОСОБА_4 та не спотворюють змісту довіреності. Також механічні помилки вчинені у довіреності спростовуються правильністю відомостей внесених до Єдиного реєстру довіреностей. Суд також не приймає до уваги доводи представника позивача, що довіреністю уповноважено ОСОБА_4 лише продавати частину будинку згідно свідоцтва про право на спадщину, тобто на 1/2 частину будинку, а не на весь будинок, так як доводи сторони позивача спростовуються самим змістом довіреності, а саме ОСОБА_4 уповноважено продати від імені ОСОБА_1 саме житловий будинок, а не його частину. В судовому засіданні судом також встановлено, що ОСОБА_1 була власницею всього будинку, що підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за законом від 30.10.2012 №2237 та договором дарування від 02.06.1993 року.

Крім того, в судовому засіданні суд пропонував стороні позивача провести почеркознавчу експертизу відносно підпису, який наявний у довіреності від 21.11.2014 року НАК №572722. Зазначені клопотання заявляти суду сторона позивача відмовилась.

Керуючись принципом диспозитивності, змагальності сторін, аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача за безпідставністю.

Відповідно до вимог ст.ст. 203, 215, 229 ЦК України, роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 року №9, керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 10, 11, 15, 27, 31, 57- 61, 88, 131, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: державний нотаріус Добровеличківської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 про визнання недійсними довіреності та договору купівлі - продажу будинку,- відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області в 10-денний строк з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Суддя Добровеличківського районного суду

Кіровоградської області ОСОБА_21sp; П.