Справа №463/5893/15-ц
Провадження №2/463/595/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 року Личаківський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Шеремети Г.І.

при секретарі с/з - ОСОБА_1

з участю представника позивача - ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про витребуваня майна з чужого незаконного володіння, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, просив визнати незаконним факт набуття у власність транспортного засобу марки OPEL VECTRA 2.0, 1992 року випуску, кузов № НОМЕР_1 ОСОБА_3; витребувати у ОСОБА_3 та повернути у власність ОСОБА_4 автомобіль марки OPEL VECTRA 2.0, 1992 року випуску, кузов № НОМЕР_1, реєстраційний номер на даний час ВС 6406 ВА.

Позовні вимоги мотивував тим, що 30.10.2012 року як власник спірного транспортного засобу оформив довіреність на імя ОСОБА_5 на право розпорядження вказаним транспортним засобом. 09.11.2012 року транспортний засіб було перереєстровано у звязку із зміною свідоцтва про реєстрацію (через встановлення газової установки на автомобіль) та змінено номерний знак з 19555 КА на АА 0450 МВ, автомобіль на той час перебував у користуванні ОСОБА_5 Влітку 2015 року позивач дізнався, що належний йому на праві власності транспортний засіб 11.02.2015 року шляхом обману було викрадено у гр. ОСОБА_5 в м.Житомир, у звязку з чим останній 19.05.2015 року звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинене правопорушення та на підставі якої 20.05.2015 року розпочато кримінальне провадження за ч.1 ст.190 КК України. В ході здійснення досудового розслідування зясовано, що 19.05.2015 року право власності на належний позивачу транспортний засіб зареєстровано за відповідачем ОСОБА_3, автомобілю присвоєно новий номерний знак ВС 6406 ВА. Підставою для переєстрації транспортного засобу стала довіреність від 27.02.2015 року, видана нібито від імені позивача ОСОБА_4 на імя ОСОБА_3 та ОСОБА_6. Оскільки жодних доручень на імя ОСОБА_3 та ОСОБА_6 позивач не видавав, крім того, згідно висновку почеркознавчої експертизи підпис на довіреності від 27.02.2015 року ОСОБА_4 не належить, то вважає, що відповідач незаконним способом набув право власності на належний йому автомобіль, а тому такий підлягає витребуванню з чужого незаконного (недобросовісного) володіння.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі з підстав, передбачених в ньому.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив, додатково пояснив, що 21.02.2015 року разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 поїхав до міста Тернопіль з метою огляду та придбання автомобіль марки OPEL VECTRA 2.0, 1992 року випуску. Автомобіль для огляду було надано ОСОБА_8, який представився близьким другом власника ОСОБА_4 та повідомив, що може домовитись з останнім про видачу доручення на імя ОСОБА_3 Прийнявши рішення про купівлю автомобіля, залишив завдаток за автомобіль в розмірі 300 доларів США та 600 грн. на виготовлення доручення. 01.03.2015 року віддав решту суми коштів в розмірі 2700 доларів США та забрав машину, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, довіреність на право користування та розспорядження автомобілем, а також один комплект ключів. Факт купівлі підтверджується розпискою ОСОБА_8 та показами присутніх свідків. Оскільки придбав автомобіль на законних підставах, то вважає, що в його діях відсутній склад кримінального правопорушення. Крім того, додав, що після купівлі автомобіля до нього кілька разів приїжджав гр. ОСОБА_5 в супроводі незнайомих людей та, погрожуючи, вимагав повернути транспортний засіб. Звернувшись до нотаріуса з метою з'ясування дійсності виданої довіреності, вияснив, що така є дійсною та зареєстрована в реєстрі. Перереєстрацію транспортного засобу та зміну номерних знаків пояснив побоюванням за свою власність та погрозами зі сторони гр. ОСОБА_5

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.215 ЦПК України, суд вважає, що в позові ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про витребуваня майна з чужого незаконного володіння слід відмовити виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.03.2015 року відповідачем ОСОБА_3 було придбано транспортний засіб марки OPEL VECTRA 2.0, 1992 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 у ОСОБА_9 за плату в розмірі 3000,00 доларів США, що підтверджується копією розписки (а.с.58).

На підтвердження факту володіння транспортним засобом на законних підставах ОСОБА_8 було передано ОСОБА_3 довіреність від 27.02.2015 року, згідно якої вбачається, що ОСОБА_4 уповноважує ОСОБА_3, ОСОБА_6 на представлення його інтересів, в тому числі на керування транспортним засобом OPEL VECTRA 2.0, 1992 року випуску, кузов № НОМЕР_1, д.н.з. НОМЕР_2 (а.с.12).

Позивачем у позовній заяві та його представником у судовому засіданні заперечено факт видачі довіреності від 27.02.2015 року на ім'я ОСОБА_3 та ОСОБА_6. Крім того, зазначено, що підпис у вказаній довіреності не належить ОСОБА_4 Таку позицію сторона позивача обгрунтоваує покликаючись на висновок судово-почеркознавчої експертизи.

У відповідності до положень ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Згідно висновку експерта №1/4 від 11.11.2015 року встановлено, що підпис від імені ОСОБА_4 у графі «підпис» наданої довіреності від 27.02.2015 року виконаний не ОСОБА_4, а іншою особою (а.с.20).

Суд надає віри представленому позивачем висновку експерта, однак враховує також і те, що позивач, звернувшись до суду за захистом своїх порушених прав вибрав такий спосіб захисту як витребування майна з чужого незаконного володіння.

Відповідно до статті 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, даних в п.19 Постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Тобто позивач, звернувшись до суду з вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння, повинен представити переконливі докази того, що його майно перебуває дійсно в особи, на його думку відповідача ОСОБА_3, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Оскільки згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень.

Представлений позивачем та долучений до матеріалів справи висновок судово-почеркознавчої експертизи, суд оцінює як такий, що підтверджує факт неналежності вказаного в довіреності від 27.02.2015 року підпису ОСОБА_4, однак аж ніяк не свідчить про те, що ОСОБА_3 заволодів спірним транспортним засобом незаконно, без достатньої правової підстави. Крім того, такий висновок не свідчить про вчинення шахрайських дій зі сторони ОСОБА_3, а відтак і вибуття майна з володіння позивача поза його волею.

В матеріалах справи містяться копії кримінального провадження, яке розпочате за ч.1 ст.190 КК України. На даний час здійснюється досудове розслідування вказаного кримінального правопорушення, опитуються особи та здійснюється з'ясування чи мало місце вчинення шахрайських дій, якщо так то з чиєї сторони.

Зважаючи на вищенаведене та з урахуванням того, що позивач ОСОБА_4 в доведення обраного способу захисту своїх порушених прав не представив належних, достовірних та достатніх доказів, які б підтверджували факт заволодіння відповідачем ОСОБА_3 спірним транспортним засобом незаконно, без достатньої правової підстави, а іншим способом захистити свої порушені права не просить, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є недоведеними у звязку з чим в позові відмовляє.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212-215,294 ЦПК України, ст.ст. 16,20,386,387 ЦК України, суд,

в и р і ш и в:

В позові відмовити.

На рішення суду позивачемможе бути подана апеляційнаскарга до Апеляційного суду Львівськоїобласті в порядку і строки передбаченіст.ст. 294,296 ЦПК України.

Суддя: Шеремета Г. І.