Провадження № 2/127/111/16
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
23 лютого 2016 року м. Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області
в складі: головуючого судді Гриневича В.С.,
при секретарі: Малику О.В.
за участю:
позивача: ОСОБА_1
представника позивача: ОСОБА_2
представника відповідача: Сосни О.М.
представника третьої особи: Германюк М.В.
представника ВЛК Центрального регіону: Семененка В.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу №127/24193/15-ц за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Військова частина НОМЕР_1 , про відшкодування моральної шкоди в розмірі 300000 грн., -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Міністерства оборони України про стягнення з відповідача на користь позивача 300000 грн. моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач проходила військову службу в Збройних Силах України з 07.12.1987р. до 03.01.2008р. З моменту звільнення з військової служби стан здоров`я позивача поступово погіршувався, вона постійно відчувала утруднення мови, особливо під вечір, похитування під час ходьби та слабкість в кінці дня. Відповідно до витягу з протоколу №85 від 17.09.2013р. засідання Військово-лікарської комісії Центрального регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв захворювання колишнього військовослужбовця, прапорщика у відставці ОСОБА_1 отриманого під час проходження військової служби: «Оліво-понто-церебеллярна дегенерація з дизартрією, мозковою атаксією з вираженим порушенням мови, координації рухів, ходи, з елементами дисфагії», що підтверджено медичними документами МОЗ, Так пов`язано з проходженням військової служби.
Позивач вважає, що внаслідок захворювання отриманого в період проходження військової служби їй завдано моральну шкоду, яка полягає у тому, що вона позбавлена можливості вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває страждання та психологічний дискомфорт, а тому з посиланням на ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст. 23, 1167, 1168 Цивільного кодексу України звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою.
В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з наведених у позові підстав. При цьому, представник позивача в судовому засіданні пояснив, що розмір моральної шкоди (300000 грн.) визначений позивачем на власний розсуд, виходячи з вимог розумності та справедливості.

Представник відповідача у запереченнях на позовну заяву (а.с. 28-30) та в судовому засіданні з позовними вимогами не погодився та просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем по справі не зазначено за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) заподіяна моральна шкода саме з боку Міністерства оборони України. Крім того, на думку представника позивача, порядок відшкодування моральної шкоди визначений ст. 1167 ЦК України, передбачений для деліктної відповідальності, на спірні правовідносини не поширюється, так як законом чітко врегульовано правовий та соціальний захист військовослужбовців в разі встановлення інвалідності.

Ухвалою суду від 09.12.2015р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Військову частину НОМЕР_1 .

Представник третьої особи в судовому засіданні заперечувала щодо позовних вимог посилаючись на те, що жодних протиправних дій ні зі сторони військової частини де проходила службу позивач, ні зі сторони Міністерства оборони України відносно позивача не мало місця, а сам по собі факт захворювання під час проходження служби не свідчить про завдання відповідачем моральної шкоди.

Відповідно до статті 54 ЦПК України для надання пояснень в судове засідання викликався представник Військово-лікарської комісії Центрального регіону.

Представник Військово-лікарської комісії Центрального регіону начальник відділу соціальної експертизи підполковник медичної служби Семененко Володимир Юрійович в судовому засіданні пояснив, що Військово-лікарською комісією Центрального регіону розглядалося питання встановлення причинного зв`язку захворювання колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 з проходженням військової служби. За результатами розгляду вказаного питання комісія прийшла до висновку про те, що захворювання колишнього військовослужбовця, прапорщика у відставці ОСОБА_1 , отриманого під час проходження військової служби, пов`язане з проходженням військової служби. При цьому, ОСОБА_3 пояснив, що висновок комісії базувався на тому, що захворювання позивача отримано саме в період проходження військової служби. При цьому комісія не досліджувала питання причин виникнення захворювання позивача, не вивчала посадові обов`язки та умови праці позивача, оскільки таке питання перед комісією не стояло.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходила дійсну військову службу з 07.12.1987р. по 03.01.2008р. на різних посадах в різних частинах Збройних Сил України. (а.с. 95)

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №208 від 25.12.2007р. прапорщика ОСОБА_1 з 27 грудня 2007 року направлено для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_2 . (а.с. 48)

27.12.2007р. ОСОБА_1 звернулася до командира військової частини НОМЕР_2 з рапортом про внесення клопотання про звільнення її з посади у зв`язку зі скороченням штатів. (а.с. 53)

Наказом Командувача Повітряних Сил України №64-пм від 29.12.2007р. прапорщика ОСОБА_1 , начальника апаратної групи рухомих засобів зв`язку вузла зв`язку 3430 авіаційного складу ракетного озброєння та боєприпасів, звільнено з військової служби за підпунктом 63 пункту «Г» (у зв`язку зі скороченням штатів) з правом носіння військової форми одягу. (а.с. )

Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №1 від 03.01.2008р. прапорщика ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини, знято з усіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Вінницького ОМВК м. Вінниця. (а.с. 5)

Як вбачається з подання від 28.12.2007р. про звільнення позивача з військової служби, відповідно до Директиви Міністра оборони України від 01.12.2007р. №Д-22/1/012 частина де проходила військову службу ОСОБА_1 підлягає розформуванню, а посада, яку обіймає прапорщик скорочується з 30.12.2007р. При цьому, з пункту 22 цього ж подання вбачається, що постановою військово-лікарської комісії, відповідно до виписного епікризу від 19.12.2007р., ОСОБА_1 визнано придатною до військової служби. (а.с. 50-52)

Однак, як зазначає позивач в позовній заяві, з моменту звільнення з військової служби стан її здоров`я поступово погіршувався, вона постійно відчувала утруднення мови, особливо під вечір, похитування під час ходьби та слабкість в кінці дня.
03.09.2013р. позивач звернулася до Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою, в якій просила направити її документи на військово-лікарську комісію для встановлення причинного зв`язку з проходженням військової служби.
Відповідно до витягу з протоколу №85 від 17.09.2013р. засідання Військово-лікарської комісії Центрального регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, захворювання колишнього військовослужбовця, прапорщика у відставці ОСОБА_1 , 1967 року народження, отриманого під час проходження військової служби: «Оліво-понто-церебеллярна дегенерація з дизартрією, мозковою атаксією з вираженим порушенням мови, координації рухів, ходи, з елементами дисфагії», що підтверджено медичними документами МОЗ, Так пов`язано з проходженням військової служби. (а.с. 65)
Як вбачається з довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААВ №523971 від 22.10.2013р. ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності з причиною інвалідності «захворювання пов`язане з проходженням військової служби». В подальшому, згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №053342 від 23.10.2015р. інвалідність позивачу встановлена безтерміново. (а.с. 13, 66)
Визначаючись щодо обґрунтованості позовних вимог суд виходить з того, що основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до статті 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.

Проте, передбачаючи можливість відшкодування моральної шкоди, зазначеною нормою закону не встановлено підстав та порядку для задоволення такої вимоги.

В той же час, відповідно до частини 1 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно з частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової

відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність

такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює

заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Отже, цивільне законодавство встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за завдання моральної шкоди настає за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме:

- наявність такої шкоди;

- протиправності діяння її заподіювача;

- наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача;

- вини заподіювача шкоди в її заподіянні.

Проте, в судовому засіданні не встановлено наявності жодного з вищевказаних елементів, необхідних для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди.

Зазначаючи як в позовній заяві, так і в судовому засіданні, про заподіяння відповідачем позивачу психічних страждань та морального дискомфорту, останнім не зазначено якими саме протиправними діями відповідача завдано позивачу моральної шкоди та в чому полягає вина відповідача.

Таким чином, з матеріалів справи не вбачається та позивачем в судовому засіданні не доведено ні факту завдання відповідачем моральної шкоди, ні будь-яких протиправних і винних дій відповідача відносно позивача.

Що стосується висновку Військово-лікарської комісії Центрального регіону, викладеного у протоколі №85 від 17.09.2013р., стосовно того, що захворювання позивача пов`язано з проходженням військової служби, слід зазначити наступне.
Як вбачається з матеріалів справи та зазначено вище, з 07.12.1987р. до 03.01.2008р. позивач проходила військову службу в Збройних Силах України і в цей період захворіла, при цьому звільнена з військової служби у зв`язку з скороченням штатів, а не за станом здоров`я.
Відповідно до підпункту «д» підпункту 21.5 пункту 21 Розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України, яке затверджено наказом Міністра оборони України N402 від 14.08.2008р. та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 р. за N1109/15800, постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях: "Захворювання (поранення, контузія, каліцтво, травма), ТАК, пов`язане з проходженням військової служби" - якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, які не входять до складу діючої армії, або коли захворювання, що виникло до військової служби, у період служби досягло такого розвитку,

який обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі тимчасової) до військової служби, служби з військової спеціальності.

Таким чином, висновок Військово-лікарської комісії Центрального регіону стосовно того, що захворювання позивача пов`язано з проходженням військової служби свідчить лише про те, що захворювання позивача «Оліво-понто-церебеллярна дегенерація з дизартрією, мозковою атаксією з вираженим порушенням мови, координації рухів, ходи, з елементами дисфагії», виникло в період служби у військових частинах Збройних Сил України. При цьому, такий висновок не встановлює причин виникнення захворювання та підтверджує протиправності дій відповідача.

Як зазначено вище, представник Військово-лікарської комісії Центрального регіону начальник відділу соціальної експертизи підполковник медичної служби Семененко Володимир Юрійович в судовому засіданні пояснив, що Військово-лікарською комісією Центрального регіону не досліджувалося питання причин виникнення захворювання позивача, не вивчалися посадові обов`язки та умови праці позивача та відповідно не встановлювався причинний зв`язок між захворюванням позивача і виконуваними нею посадовими обов`язками під час проходження військової служби.

Згідно зі статтею 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі викладеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Згідно з частиною 4 статті 88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

Позивач при зверненні до суду судового збору не сплачувала, оскільки звільнена від його сплати, при цьому матеріали справи не містять доказів понесення відповідачем судових витрат, а тому відсутні підстави для їх відшкодування.

На підставі викладеного керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:
У задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 29.02.2016 р.
Суддя: