печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2016 року Печерський районний суд м. Києва в складі : головуючого - судді Цокол Л.І. за участі секретаря Сторожук Є.Ю. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, за участі третіх осіб приватних нотаріусів Київського міського нотаріального округу Глушко Ліани Володимирівни та Єременко Людмили Олексіївни, Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, визнання права власності , усунення перешкод в реалізації права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння та вселення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 (Позивач1) звернулась до суді із вимогами до ОСОБА_3 (Відповідач1), ОСОБА_4 (Відповідач 2), ОСОБА_5 (Відповідач 3) про визнання недійсним договору купівлі-продажу 2/3 частин квартири АДРЕСА_1, посвідченого 06 серпня 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Глушко Л.В.за реєстровим №1392 (бланк ВМЕ №736005), визнати недійсною реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване Реєстраційною службою головного управління юстиції у м. Києві 12.11.2014р. номер запису про право власності НОМЕР_1 від 26.11.2014р.; визнати недійсним договір купівлі-продажу договір квартири АДРЕСА_1 від 08 грудня 2014 року між Відповідачем1, Відповідачем 2 та Відповідачем 3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єременко Л.О. (бланк НАЕ 412233), відшкодувати судові витрати.

ОСОБА_8 (Позивач 2) також звернулась до суду із вимогами до ОСОБА_3 (Відповідач1), ОСОБА_4 (Відповідач 2), ОСОБА_5 (Відповідач 3) про усунення перешкод в реалізації права власності на належну їй частку, шляхом примусового виселення осіб які незаконно проживають в АДРЕСА_1, визнання недійсним договору купівлі-продажу 2/3 частин квартири АДРЕСА_1, посвідченого 06 серпня 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Глушко Л.В.за реєстровим №1392 (бланк ВМЕ №736005), визнати недійсною реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване Реєстраційною службою головного управління юстиції у м. Києві 12.11.2014р. номер запису про право власності НОМЕР_1 від 26.11.2014р.; визнати недійсним договір купівлі-продажу договір квартири АДРЕСА_1 від 08 грудня 2014 року між Відповідачем1, Відповідачем 2 та Відповідачем 3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єременко Л.О. (бланк НАЕ 412233), з моменту його підписання, усунути перешкоди шляхом вселення ОСОБА_8 у зазначену квартиру, витребувати з чужого незаконного володіння, а саме Відповідача 3, на користь Позивача 2 та Позивача 1 2/3 частин квартир АДРЕСА_1

Протягом розгляду справи Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_8 змінили свої вимоги та на момент розгляду справи по суті просили визнати Договір купівлі-продажу 2/3 частки квартири АДРЕСА_1, посвідчений 06.08.2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Глушко Л.В. за реєстровим № НОМЕР_2 (бланк ВМЕ № НОМЕР_7) недійсним з моменту його укладення; витребувати з володіння ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 1/3 частку та на користь ОСОБА_2 1/3 частку квартири АДРЕСА_1; визнати право власності ОСОБА_1 на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1; визнати право власності ОСОБА_2 на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1; скасувати державну реєстрацію права власності на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_5; зобов'язати Реєстраційну службу Головного управління юстиції у м. Києві зареєструвати право власності по 1/3 частин квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 і ОСОБА_8 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 21 січня 1994 року, виданого Київським об'єднаним авіазагоном згідно з розпорядженням (наказом) від 21.01.1994р. №74 та зареєстрованого 17.02.1994р. Київським міським бюро технічної інвентаризації у реєстрову книгу за №6979, вселити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_1.

Під час судового розгляду представник позивачів ОСОБА_9 підтримав позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_8, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовних заявах, а також додаткових письмових поясненнях поданих суду під час судового розгляду.

Відповідач ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в судове засідання не з'явились, про час і місце судового розгляду були повідомлені належним чином в особі своїх представників ОСОБА_10 та ОСОБА_11, про що свідчить відповідна розписка в матеріалах справи. Поважних причин неявки вказаних осіб суду на час судового розгляду повідомлено не було, а отже їх неявка є неповажною, та не перешкоджає судовому розгляду.

При цьому в матеріалах справи міститься заява відповідача ОСОБА_3 про розгляд справи у його відсутність та письмові заперечення, у тому числі посвідчені приватним нотаріусом КМНО Шкода О.М. Так, відповідач вказує на безпідставність вимог Позивачів, та зазначає про те, що про продаж 2/3 часток, що належать Позивачам йому стало відомо в телефонному режимі від ріелтора, що запропонувала продаж усієї квартири, на що він погодився. 08 грудня 2014 року він з'явився до нотаріуса Єременко Л.О., де в присутності ОСОБА_4та ОСОБА_5 було підписано договір купівлі-продажу.

Матеріали справи також містять письмові заперечення по суті поданих вимог відповідача ОСОБА_5Зокрема, відповідач стверджує про те, що 08 грудня 2014 року придбав 2/3 частини квартири у ОСОБА_13 та 1/3 у ОСОБА_3 на законних підстав, після здійснення перевірки належності вказаним особами право власності на нерухоме майно. Крім того відповідач вказує на невідповідність викладених Позивачами обставин дійсним подіям та фактам, що на його погляд підтверджується наданими ним доказами.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_14 подав письмову заяву про визнання вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_8 та прохання проводити розгляд справи у відсутність ОСОБА_4

Третя особа приватним нотаріус КМНО Глушко Л.В. під час судового розгляду зазначила про те, що сопорюваний правочин, а саме Договір купівлі-продажу 2/3 частки квартири АДРЕСА_1, начебто укладений 06.08.2009 року ніколи нею не посвідчувався, а сторони у справі та зазначені в правочині їй невідомі . За реєстровим № НОМЕР_2 (бланк ВМЕ № НОМЕР_7) нею посвідчений зовсім інший правочин , про що також зазначено і в реєстровій книзі.

Третя особа приватний нотаріус КМНО Єременко Л.О. про час і місце судового розгляду була належним чином повідомленою, у поданій до суду заяві, просила проводити розгляд справи у її відсутність.

Третя особа Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві в судове засідання представника не направило, пояснень по суті спору не надало.

Суд вислухавши представника позивача ОСОБА_9, третю особа приватного нотаріуса КМНО Глушко Л.В., допитавши свідка ОСОБА_15, дослідивши надані сторонами письмові докази, прийшов до наступного висновку.

Встановлено, що позивач-1 ОСОБА_1 та її донька позивач-2 ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 (кожна є власником 1/3 частини цієї квартири), на підставі чинного Свідоцтва про право власності на житло від 21 січня 1994 року, виданого Київським об'єднаним авіазагоном згідно з розпорядженням (наказом) від 21.01.1994 р. № 74 та зареєстрованого 17.02.1994 року Київським міським бюро технічної інвентаризації у реєстрову книгу за № 6979.

Як зазначає представник позивачів, в 1995 році позивач-2 ОСОБА_2 виїхала з України на навчання та постійне місце проживання до Республіки Кіпр, де вона проживає до теперішнього часу.

06 травня 1999 року був розірваний шлюб між відповідачем-1 ОСОБА_3 та позивачем-1 ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 від 06.05.1999 р. та позивач-1 ОСОБА_1 почала їздити до доньки (позивача-2 ОСОБА_1), щоб допомагати їй по дому, по догляду за дітьми тощо.

Як встановлено ч. 2 ст. 317, ч. 1 ст. 386 Цивільного кодексу України (ЦК України), на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Як зазначає представник позивача, вказана квартира була і залишалась єдиним житлом позивача-1 ОСОБА_1, яка вже є пенсіонером, а у доньки (позивача-2 ОСОБА_1) позивач-1 ОСОБА_1 кожен приїзд перебувала лише тимчасово, після чого поверталась додому.

Із показів свідка ОСОБА_15 встановлено, що в період відсутності ОСОБА_1, він раз на місяць перевіряв чи все у квартирі добре, перевіряв поштову скриньку та забирав пошту, а також рахунки на оплату комунальних платежів. 15 січня 2015 року він не зміг відчинити вхідних дверей у квартиру та потрапити до квартири. Після чого з'ясувалось, що вказана квартиру було відчужено.

Встановлено, що 12 листопада 2014 року до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві звернулась особа, ОСОБА_4 із заявою про державну реєстрацію прав щодо 2/3 часток квартири АДРЕСА_1. Для проведення реєстрації було подано договір купівлі-продажу укладений 06 серпня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 з одного боку та ОСОБА_4 з іншого боку.

Під час здійснення реєстрації було перевірено код та дату витрачання бланку ВМЕ НОМЕР_7. При цьому було направлено запит до КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», та отримано 20 листопада 2014 року відповідь про те, що заданими БТІ вказане нерухоме майно зареєстровано за іншими фізичними особами.

З цього приводу слід зазначити наступне.

Згідно ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.

Згідно ст.334 ЦК України (редакції 11.02.2010р.)права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

На виконання вказаних положень було прийнято Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень».

На вказані положення державний реєстратор уваги не звернув, та прийняв рішення про державну реєстрацію права ОСОБА_16 на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1.

В той же час 08 грудня 2014 року укладено правочин між ОСОБА_4 та ОСОБА_3з одного боку та ОСОБА_5з іншого.

Із змісту вказаного Договору купівлі-продажу квартири від 08.12.2014 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єременко Л.О., вбачається, що за ним ОСОБА_4 (відповідач-2) та відповідач-1 ОСОБА_3, як продавці, передали у власність (продали) ОСОБА_5 (відповідачу-3), як покупцю, квартиру АДРЕСА_1 (далі - квартира) , зокрема :

«2/3 частини квартири, що відчужується, належить Продавцю ОСОБА_4 на праві особистої приватної власності на підставі Договору купівлі- продажу 2/3 (двох третіх) частин квартири, посвідченого 06.08.2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Глушко Л.В. за реєстровим № НОМЕР_2 (бланк ВМЕ № НОМЕР_7).

Інша 1/3 частина квартири, що відчужується, належить Продавцю ОСОБА_3 на праві особистої приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 21.01.1994 року, виданого Київським об'єднаним авіазагоном, зареєстрованого 17.02.1994 року Київським міським бюро технічної інвентаризації у реєстрову книгу за № 6979.

Право власності Продавця ОСОБА_4 на 2/3 частини квартири зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві 12.11.2014 року. номер запису про право власності: НОМЕР_6, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: НОМЕР_4; Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № НОМЕР_5 від 26.11.2014 року...»,

У той же час, ні позивач-1 ОСОБА_1, ні позивач-2 ОСОБА_2, ще в січні 1994 року набувши у власність по 1/3 частині квартири АДРЕСА_1 (далі - квартира), на підставі чинного Свідоцтва про право власності на житло від 21 січня 1994 року, ніколи і нікому не відчужували своїх 1/3 частин квартири і ніколи навіть не мали наміру їх відчужувати (ні відповідачу-2 ОСОБА_4, ні будь-якій іншій особі), у т.ч. ні продавали, ні дарували їх, не відмовлялись від своїх 1/3 частин та право власності позивачів на належні кожній з них 1/3 частини квартири не могло бути припинене жодним законним шляхом, у т.ч. позивачі не викликались і не брали участі у жодному судовому процесі з приводу позбавлення їх належних їм 1/3 частин квартири тощо.

Станом на 23 червня 2011 року право власності позивача-1 ОСОБА_1 на 1/3 частину квартири ще було зареєстроване за нею, що підтверджується листом заступника Начальника Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права злісності на об'єкти нерухомого майна від 23.06.2011 р. № 30936 (И-2011).

Як підтверджується листом-відповіддю приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Глушко Ліани Володимирівни (яка начебто посвідчувала договір купівлі-продажу 2/3 (двох третіх) частин квартири від 06.08.2009 р. за реєстровим № НОМЕР_2) від 02.06.2016 р. № 128/01-16 , а також її поясненнями під час судового розгляду, що вона (приватний нотаріус Глушко Л.В.) ніколи не посвідчувала вказаного договору купівлі-продажу 2/3 частин квартири від 06.08.2009 р. за реєстровим № НОМЕР_2, а особи, які зазначені в цьому договорі, їй невідомі, з приводу чого вона вже зверталась до органів прокуратури із відповідною заявою та повідомляла, що вказаний договір був виготовлений шляхом підробки спеціального нотаріального бланку, а також шляхом підробки її печатки та її підпису, внаслідок чого прокуратурою Шевченківського району міста Києва було відкрите відповідне кримінальне провадження.

Отже, належні позивачам на праві власності 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 вибули з їх володіння не з їх волі іншим шляхом, а саме на підставі підробленого договору купівлі-продажу 2/3 (двох третіх) частин квартири , який приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ГЛУШКО Ліана Володимирівна ніколи не посвідчувала, а позивачі - ніколи не підписували і не мали наміру підписувати.

Цей факт беззаперечно підтверджує обгрунтованість позовних вимог позивачів та спростовує необгрунтовані заперечення відповідачів по даній справі.

Як встановлено ч.ч. 3, 1 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1-3, 5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ніш.

Таким чином, Договір купівлі-продажу 2/3 частин квартири АДРЕСА_1, начебто посвідчений 06.08.2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Глушко Л.В. за реєстровим № НОМЕР_2 (бланк ВМЕ № НОМЕР_7) має бути визнаний недійсним з моменту його укладення .

Як встановлено ч. 1 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Крім того, як встановлено ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як встановлено чинною судовою практикою, а саме п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами: а) про визнання права власності на майно, про витребування майна з чужого незаконного володіння (а в передбачених законом випадках і від добросовісного набувача) чи про усунення інших порушень прав власника, г) про визнання недійсними угод про відчуження майна. Судами розглядаються й інші позови, пов'язані з охороною права приватної власності.

Таким чином:

за позивачем-1 ОСОБА_1 має бути визнане право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1;

за позивачем-2 ОСОБА_2 має бути визнане право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1.

Незважаючи на те, що Договір купівлі-продажу 2/3 частин квартири АДРЕСА_1, начебто посвідчений 06.08.2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Глушко Л.В. за реєстровим № НОМЕР_2 (бланк ВМЕ № НОМЕР_7) був виготовлений шляхом підробки спеціального нотаріального бланку, печатки та підпису приватного нотаріуса Глушко Л.В. , 26 листопада 2014 року право власності відповідача-2 ОСОБА_4 на 2/3 частини квартири було зареєстровано Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом від 26.11.2014 р. № НОМЕР_5 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, а також реєстраційною справою.

Приватному нотаріусу Єременко Л.О., яка посвідчувала Договір купівлі-продажу квартири від 08.12.2014 р. була надана довідка-Форма № 3 № 14 від грудня 2014 року, підписана т.в.о. генерального директора ВАТ «Авіакомпанія» Національні Авіалінії України» , з якої вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 начебто проживають (без реєстрацій) відповідач-1 ОСОБА_3 та відповідач-2 ОСОБА_4 як нібито власники цієї квартири.

У той же час, те, що вказана довідка-Форма № 3 № 14 від грудня 2014 року не відповідає дійсним даним, що підтверджується іншими довідками-Формами № 3, які були видані в установленому чинним законодавством порядку уповноваженими на те посадовими особами, а саме:

- довідкою-Формою № 3 № 2 від квітня 2012 року , яка була підписана та засвідчена ліквідатором у справі № 18/171 ВАТ «Авіакомпанія «Національні Авіалінії України» ОСОБА_17 та яка підтверджує, що станом на вказану дату (квітень 2012 року) у квартирі АДРЕСА_1 були зареєстровані:

відповідач-1 ОСОБА_3, як співвласник, з 11.05.1983 р.;

позивач-1 ОСОБА_1, як співвласник, з 11.05.1983 р.;

позивач-2 ОСОБА_2, як співвласник, з 07.04.2011 р.

- довідкою-Формою № 3 № 1 від 22.06.2016 р., яка була надана арбітражним керуючим (ліквідатором) ВАТ «Національні авіалінії України» ОСОБА_17 /належним чином засвідчена копія листа арбітражного керуючого (ліквідатора) ВАТ «Національні авіалінії України» ОСОБА_17 від 23.06.2016 р. на адвокатський запит № 1/09062016-2 від 09.06.2016 р. та яка підтверджує, що станом на 22.06.2016 р. у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані як позивач-1 ОСОБА_1 (з 11.05.1983 р.), так і позивач-2 ОСОБА_2 (з 07.04.2011 р.).

- «поквартирною карткою» (Формою № 6), «карткою прописки» (Формою А) на ім'я відповідача-1 ОСОБА_3, «карткою прописки» (Формою А) на ім'я позивача-1 ОСОБА_1 та «карткою прописки» (Формою А) на ім'я позивача-2 ОСОБА_2, які були надані арбітражним керуючим (ліквідатором) ВАТ «Національні авіалінії України» ОСОБА_17 (без зазначення про це в його листі) на адвокатський запит № 1/09062016-2 від 09.06.2016 р. та які підтверджують, що у квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_1 зареєстрована з 11.05.1983 р. (та її реєстрація не знята до теперішнього часу) та позивач-2 ОСОБА_2 зареєстрована з 07.04.2011 р. (та її реєстрація не знята до теперішнього часу), а відповідач-1 ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою квартири з 11.05.1983 р. та був знятий з реєстрації квартири 27.12.2014 р.

- довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в м. Києві від 21.07.2015 р., яка підтверджує, що позивач-2 ОСОБА_2 з 07 квітня 2011 року (та до теперішнього часу) зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

При цьому:

Відповідач-1 ОСОБА_3 з 09 січня 2015 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується довідкою адресно- довідкового підрозділу ГУ ДМС України в м. Києві від 21.07.2015 р.,

Відповідач-2 ОСОБА_4 з 11 березня 2015 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3, що підтверджується довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в м. Києві від 21.07.2015 р.

Відповідач-3 ОСОБА_5 з 07 лютого 2003 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4, що підтверджується довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в м. Києві від 21.07.2015 р.

Як встановлено чинною судовою практикою, а саме п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню вимоги власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого занедійсним правочином, чи витребування майна з чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації.

З огляду на те, що обставини на які посилались позивачі знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, не спростовані відповідачами, більше того визнані представником відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_14, вони підлягають задоволенню.

Оскільки Позивачі позбавлені права володіти та користуватись належним їм нерухомим майном, їх право підлягає захисту, в тому числі шляхом вселення у спірне приміщення.

При цьому вимога позивачі про зобов'язання Реєстраційну службу Головного управління юстиції у м. Києві зареєструвати право власності по 1/3 частин квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 і ОСОБА_8 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 21 січня 1994 року, виданого Київським об'єднаним авіазагоном згідно з розпорядженням (наказом) від 21.01.1994р. №74 та зареєстрованого 17.02.1994р. Київським міським бюро технічної інвентаризації у реєстрову книгу за №6979, є такими, що задоволенню не підлягають, оскільки реєстраційна служба у даній справі залучена як третя особа. Крім того, задовольняючи вимоги позивачів у спосіб встановлений законом суд таким чином відновлює порушене право на момент незаконного позбавлення права цього права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.15,16,203,210,215,334,388,391,392 ЦК України, ст.ст.8,10,60,88,208,212,213,214, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати Договір купівлі-продажу 2/3 частки квартири АДРЕСА_1, посвідчений 06.08.2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Глушко Л.В. за реєстровим № НОМЕР_2 (бланк ВМЕ № НОМЕР_7) недійсним з моменту його укладення.

Витребувати з володіння ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 1/3 частку та на користь ОСОБА_2 1/3 частку квартири АДРЕСА_1.

Визнати право власності ОСОБА_1 на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1.

Визнати право власності ОСОБА_2 на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1.

Скасувати державну реєстрацію права власності на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 .

Вселити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, що брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення ,- в той же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя Цокол Л.І.