АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 липня 2016 року

в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (надалі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося в суд із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позивач свої вимоги обґрунтовував тим, що 16 травня 2007 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 168 000 дол. США на термін до 15 травня 2027 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором від 29 січня 2013 року між позивачем та ОСОБА_1, ОСОБА_3 було укладено договори поруки.

ОСОБА_2 не належним чином виконувала свої зобов'язання за вищевказаним кредитним договором, внаслідок чого станом на 22 серпня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 367 414,42 дол. США, яка складається з наступного: 112 428,04 дол. США - заборгованість за кредитом; 14,19 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 237 458,44 дол. США - пеня за несвоєчасність виконаним зобов'язань за договором; та штрафи передбачені умовами договору: 18,71 дол. США - штраф (фіксована частина); 17 495,03 дол. США - штраф (процентна складова), - яку позивач і просив стягнути.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21 липня 2016 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів, вислухавши представника позивача, який просив апеляційну скаргу відхилити, представника ОСОБА_1, який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, враховуючи таке.

Як убачається з матеріалів справи, 16 травня 2007 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № k2S4GК00260045, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 140 000 дол. США на термін до 15 травня 2027 року (а.с.21-38 т.1).

Згідно заяви на видачу готівки №1 від 16 травня 2007 позивач виконав свої зобов'язання й видав ОСОБА_2 кредитні кошти, в розмірі 140 000 дол. США (а.с.40 т.1).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним вище кредитним договором, 16 травня 2007 року між позивачем та ОСОБА_1, ОСОБА_3 були укладені договори поруки (а.с.44-46 т.1).

Відповідно до п. 12 вищенаведених договорів поруки, порука за цим договором припиняється після 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

27 липня 2011 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору від 16 травня 2007 року, за якою буди списані: відсотки у розмірі 11 130,40 дол. США, комісія 0,00 дол. США., пеня, у розмірі 76,90 дол. США (а.с.27 т.1).

03 жовтня 2013 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору від 16 травня 2007 року, за якою ОСОБА_2 було зменшено суму боргу на: відсотки у розмірі 2,30 дол. США, комісія 0,00 дол. США, пеня у розмірі 11 999,67 дол. США. Термін повернення кредиту, зазначений в п.1.2 договору є 31й день з моменту такого порушення. Вся заборгованість за кредитом, починаючи з наступного дня, який слідує за днем повернення кредиту (32-ий день), рахується простроченою. Починаючи з наступного дня, який слідує за днем повернення кредиту (32-й день) позичальник сплачує банку пеню у розмірі 1,08 % від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом за кожен день прострочення. При цьому відсотки та комісії за користування кредитом не нараховуються і не сплачуються. Позичальник сплачує банку штраф у розмірі 12001,97 дол. США (а.с.34 т.1).

Встановлено, що ОСОБА_2 свої зобов'язання належним чином не виконувала, у зв'язку з чим утворилась заборгованість.

Відповідно до даних долученого до справи розрахунку заборгованості, який районним судом визнано належним доказом по справі, станом на 22 серпня 2014 року заборгованість по тілу кредиту становить 112 428,04 дол. США, по відсотках - 14,19 дол. США, по сплаті пені - 237 458,44 дол. США. та штрафів, у сумі 18,71 дол. США й 17 495,03 дол. США.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до 1048 цього Кодексу.

Задовольняючи позов, районний суд обґрунтовано виходив з того, що матеріалами справи доведено неналежне виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань, а додатковими угодами до кредитного договору відповідальність поручителів, зокрема, ОСОБА_1, не збільшилася, а тому боргові зобов'язання підлягають до виконання.

Разом з тим, з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав до стягнення кредитної заборгованості солідарно з боржниці та поручителів між собою, погодитися неможливо, враховуючи таке.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно договорів поруки позичальник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Згідно ст. 543 ЦК України, кредитор має право на свій розсуд пред'явити вимогу до боржника з кожного з поручителів разом чи окремо, в повному обсязі чи частково, але поручитель, що виконав зобов'язання, не вправі пред'явити вимогу до іншого поручителя на предмет розподілу відповідальності перед кредитором.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом пункту 1.3 договорів поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й позичальник, у тому числі за повернення основної суми боргу, процентів, комісій за користування кредитом, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, зазначених у кредитному договорі.

Відповідно до пункту 4 договорів поруки відповідальність поручителя й боржника є солідарною.

При цьому умовами договорів поруки не передбачено солідарної відповідальності поручителів між собою.

Пунктом 2.2 договорів поруки встановлено право кредитора у разі невиконання боржником своїх зобов'язань за основним договором пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов'язковими до виконання.

Отже, висновок суду першої інстанції про наявність підстав стягнення солідарно з поручителів суму заборгованості за кредитним договором, у цьому разі не узгоджуються з вимогами статті 554 ЦК України та умовами договорів поруки.

Норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого.

У справі, яка переглядається, предметом спору є різні самостійні договори поруки, за якими кожен із поручителів поручився відповідати перед кредитором разом із позичальником як солідарні боржники. Також умовами договорів поруки передбачено право кредитора пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя.

Ураховуючи викладене, а також те, що ні нормами закону, ні умовами договорів поруки не встановлена солідарна відповідальність поручителів, підстави для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами частини третьої статті 554 ЦК України відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Матеріалами справи доведено, що у зв'язку з порушенням відповідачами умов кредитного договору, станом на 22 серпня 2014 року розмір заборгованості по тілу кредиту становить 112428,04 дол. США., заборгованість за відсотками - 14,19 дол. США, що разом складає суму 112442, 23 дол. США.

Разом з тим, районним судом одночасно з боржників стягнуто заборгованість по пені, в сумі 237 458,44 дол. США, що значно перевищує розмір збитків.

Враховуючи викладене, положення ч. 3 ст. 551 ЦК України та обставини справи, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зменшення суми пені, яка виникла у зв'язку з невиконанням умов кредитного договору з 237 458,44 дол. США до 112442, 23 дол. США.

Колегія суддів погоджуючись з висновками районного суду про наявність правових підстав до стягнення з відповідачів заборгованості, між тим, вважає визначену судом суму заборгованості завищеною та убачає в наданому позивачем розрахунку заборгованості подвійну цивільно-правову відповідальність.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами договору з доповненнями до нього (п.1.5 додаткової угоди № 2) передбачено застосування пені, як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожен день прострочення.

Одночасно згідно п. 5.4 кредитного сторонами передбачена сплата штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання кредитних зобов'язань.

Враховуючи вищевикладене та те, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

За таких обставин, рішення районного суду в частині вимог про стягнення штрафів, у сумі 18,71 дол. США та 17 495,03 дол. США., як постановлене з порушенням норм матеріального права, підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у позові.

Доводи апеляційної скарги про те, що обов'язок виконання зобов'язання, визначеного в письмовій вимозі кредитора виникає у поручителя лише з моменту отримання ним такої вимоги; що договір поруки припинив свою дію у зв'язку з непред'явленням вимог протягом шести місяців від дня спливу строку виконання основного зобов'язання - безпідставні.

Встановлено, що строк дії кредитного договору визначено його сторонами до 15 травня 2027 року.

Відповідно до матеріалів справи, повідомленням від 10 вересня 2014 року банк запропонував боржнику достроково виконати кредитне зобов'язання, сплатити заборгованість, проте поштове відправлення повернулося без вручення з відміткою про не проживання відповідача за адресою місця проживання, вказаною ним у договорі (а.с.44,230-239 т.1).

Враховуючи зазначене та те, що з позовом у суд банк звернувся 23 жовтня 2014 року, підстави до висновків про сплин строку дії поруки відсутні.

Зміст укладених з ОСОБА_2 додаткових угод не свідчить про збільшення відповідальності поручителя за кредитними зобов'язаннями, остільки відповідно до їх умов суми виниклої заборгованості було зменшено шляхом зміни на сплату штрафу в тих же розмірах.

Що стосується збільшення пені з 0,15 % до 1,08 % від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом за кожен день прострочення, то відповідно до умов додаткової угоди від 03 жовтня 2013 року одночасно було виключено нарахування відсотків та комісії за користування кредитом (а.с.27,34).

При цьому, колегія суддів бере до уваги й наявність встановлених підстав до зменшення суми пені, остільки визначена позивачем й стягнута судом неустойка в сумі 237 458,44 дол. США, спотворює її дійсне правове призначення та із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання була перетворена на несправедливо непомірний тягар, в той час як правова природа відсотків за користування кредитом та комісії не може бути замінена неустойкою.

Частиною 3 ст. 303 ЦПК України встановлено, що апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Враховуючи неправильне застосування судом норм матеріального права, а також повноваження суду апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за необхідне вийти за межі доводів апеляційної скарги, змінити рішення районного суду в частині розміру пені шляхом її зменшення до суми заборгованості за кредитом та стягнення заборгованості за договором у солідарному порядку з ОСОБА_2 та окремо з кожним із поручителів. Окрім цього, судові витрати підлягають до стягнення з боржників не у солідарному порядку, а з кожного з них по 1218 грн.

З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги й скасування рішення районного суду в частині вимог про стягнення штрафів. В іншій частині рішення районного суду необхідно змінити та резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції:

стягнути з ОСОБА_2 солідарно з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 112428, 04 дол. США - заборгованості за кредитом, 14,19 дол. США - заборгованості по процентах за користування кредитом та 112442, 23 дол. США - пені за несвоєчасне виконання зобов'язання, а всього 224884, 46 дол. США.

Стягнути з ОСОБА_2 солідарно з ОСОБА_3 на користь позивача 112428, 04 дол. США - заборгованості за кредитом, 14,19 дол. США - заборгованості по відсотках за користування кредитом та 112442, 23 дол. США - пені за несвоєчасне виконання зобов'язання, а всього 224884, 46 дол. США.

Стягнути з кожного із боржників на користь ПАТ КБ ««ПРИВАТБАНК» по 1218 грн. судових витрат, пов'язаних з оплатою судового збору.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313 - 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 липня 2016 року в частині вимог про стягнення штрафів скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові.

В іншій частині рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 липня 2016 року змінити та резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції:

стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) солідарно з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (, МФО 305299, рахунок №3111) 112428, 04 дол. США - заборгованості за кредитом, 14,19 дол. США - заборгованості по процентах за користування кредитом та 112442, 23 дол. США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання, а всього 224884, 46 дол. США.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) солідарно з ОСОБА_3 (громадянин Вірменії, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: АДРЕСА_1) на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» , МФО 305299, рахунок№3111) 112428, 04 дол. США - заборгованості за кредитом, 14,19 дол. США - заборгованості по відсотках за користування кредитом та 112442, 23 дол. США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання, а всього 224884, 46 дол. США.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) та ОСОБА_3 (громадянин Вірменії, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: АДРЕСА_1), з кожного, на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» , МФО 305299, рахунок№3111) судові витрати, в сумі 1218 грн.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Рішення набирає чинності негайно, проте може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 756/14741/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/12335/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Белоконна І.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.