Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/179/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Циганаш І. А.
Категорія - спори, що виникають із договорів позики, кредиту банківського вкладу Доповідач Сукач Т. О.
РІШЕННЯ

Іменем України

22.02.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Сукач Т.О.

суддів - Кривохижі В.І.

Мурашка С.І.

при секретарі - Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» до ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Тітаренко Наталія Володимирівна, про звернення стягнення на іпотечне майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 18 листопада 2015 року і

в с т а н о в и л а :

10 липня 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Тітаренко Наталія Володимирівна, про звернення стягнення на іпотечне майно.

В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що 04 жовтня 2007 року між акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк», яке було перейменовано на публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк» і ОСОБА_5 укладено договір про відкриття кредитної лінії № 4681-014/07Ф, за умовами якого позичальнику було відкрито кредитну лінію на загальну суму 1 600 000 грн. зі сплатою 14,99% річних з кінцевим терміном повернення 04 жовтня 2014 року.

18 вересня 2008 року між цими ж сторонами укладено договір про відкриття кредитної лінії № 4685-009/08Ф, згідно якого позичальнику було відкрито кредитну лінію на загальну суму 1 050 000 доларів США зі сплатою 13,9% річних з кінцевим терміном повернення кредиту 18 вересня 2013 року.

Належне виконання умов кредитних договорів забезпечувалося договорами іпотеки, за якими в іпотеку банку позичальником було передане належне йому на праві власності нерухоме майно, в тому числі і земельна ділянка, що знаходяться по АДРЕСА_1 та у АДРЕСА_2.

З квітня 2009 року позичальник умови договору від 04 жовтня 2007 року не виконує. У зв'язку з чим за заявою банку приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим О.О. 01 червня 2009 року було вчинено виконавчий напис № 416 на іпотечному договорі від 04 жовтня 2007 року про звернення стягнення на нежиле приміщення загальною площею 1076,3 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1, за рахунок коштів, отриманих від реалізації якого, задовольнити вимоги банку у розмірі 1 699 126,86 грн.

28 грудня 2009 року майно було придбане з прилюдних торгів ПАТ КБ «Правекс-Банк» за ціною 563 611 грн. 50 коп. шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. 19 березня 2010 року державною виконавчою службою банку було видано акт про реалізацію предмета іпотеки. Проте, банк не може отримати свідоцтво про право власності та зареєструвати це право у зв'язку з численними арештами на зазначене майно.

З січня 2009 року позичальник не виконує свої зобов'язання за договором про відкриття кредитної лінії № 4685-009/08Ф від18 вересня 2008 року. Рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 22 лютого 2011 року, що набрало законної сили, на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» стягнуто заборгованість за цим договором у розмірі 14 139 850 грн. 40 коп.

На час пред'явлення позову рішення суду не виконане.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

Родичі померлого повідомили банк про смерть боржника 05 серпня 2013 року.

Відповідно до ст. 1281 ЦК України 19 грудня 2013 року банк направив вимогу спадкоємцям позичальника про наявність заборгованості за кредитними договорами сума якої станом на 11 листопада 2013року склала: за кредитним договором від 04 жовтня 2007 року - 2 738 763 грн. 16 коп.; за кредитним договором від 18 вересня 2008 року - 2 042 573,52 доларів США.

Вимога банку прийнята приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Тітаренко Н.В. 23 грудня 2013 року, про що було повідомлено ОСОБА_3, який прийняв спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори, тому саме він є відповідальним за задоволення вимог банку в межах вартості отриманого спадкового майна.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд звернути стягнення на нерухоме майно передане в іпотеку банку за двома іпотечними договорами шляхом визнання права власності на це майно за ПАТ КБ «Правекс-Банк».

Встановити спосіб реалізації майна шляхом надання права ПАТ КБ «Правекс-Банк» від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі-покупцеві, на підставі договору купівлі-продажу, за ціною, що буде визначена на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, на стадії судового розгляду даного позову.

Передати іпотечне майно в управління ПАТ КБ «Правекс-Банк» з метою забезпечення його належного господарського використання за його цільовим призначенням, забезпеченням його збереження до моменту реалізації та отримання доходів, а також надати право банку на подання та отримання в органах Державної реєстраційної служби України та її структурних підрозділах, органах БТІ, органах Державного земельного кадастру, Державному агентстві земельних ресурсів України та його структурних підрозділах, органах Міністерства юстиції України всієї необхідної документації на нерухоме майно (предмети іпотеки за вищезазначеними договорами іпотеки), в тому числі дублікату інвентаризаційної справи, та отримання інших документів, які пов'язані з оформленням договорів купівлі-продажу та права власності на предмети іпотеки.

Скасувати накладені арешти на іпотечне майно.

Стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» судовий збір у розмірі 3 654 грн.

Рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 18 листопада 2015 року позов задоволено частково. Суд визнав за позивачем право власності на іпотечне майно, встановив спосіб його реалізації шляхом надання ПАТ КБ «Правекс-Банк» права продажу цього майна будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, іпотечне майно передано в управління банку та позивачу надано право подання та отримання у відповідних органах всіх документів, що необхідні для оформлення права власності на іпотечне майно та його продаж.

У задоволенні вимог про скасування арештів на іпотечне майно позивачу відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні його вимог. Зокрема, зазначає, що він не отримав свідоцтво про право на спадщину, а тому на нього не може бути покладено обов'язок по погашенню заборгованості за кредитними договорами за рахунок спадкового майна. Крім того, судом не враховано, що частина іпотечного майна була реалізована на підставі виконавчого напису нотаріуса і є рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 22 лютого 2011 року про стягнення заборгованості за кредитним договором.

ПАТ КБ «Правекс-Банк» рішення суду першої інстанції в частині, в якій йому було відмовлено у задоволенні позову, не оскаржило.

Заслухавши доповідача, пояснення представника ОСОБА_3, адвоката Мельник О.В., яка підтримувала доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу представникаПАТ КБ «Правекс-Банк», ОСОБА_8, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду та обґрунтованість доводів апеляційної скарги у встановлених статтю 303 ЦПК України межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд належним чином з'ясував обставини справи і встановив, що 04 жовтня 2007 року між ПАТ КБ «Правекс-Банк», і ОСОБА_5 укладено договір про відкриття кредитної лінії №4681-014/-7Ф,за умовами якого позичальнику було надано кредит в сумі 1 600 000 грн. зі сплатою 14,99% річних з кінцевим терміном повернення 04 жовтня 2014 року ( а.с.16-20, т.1).

В забезпечення виконання зобов'язань за цим договором 04 жовтня 2007 року між позивачем і позичальником було укладено іпотечний договір, за умовами якого ОСОБА_5 передав в іпотеку банку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення загальною площею 1076,3 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 ( а.с.28-31,т.1 ).

18 вересня 2008 року між цими ж сторонами було укладено договір про відкриття кредитної лінії №4685-009/08Ф, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в розмірі 1 050 000 доларів США для споживчих цілей зі сплатою 13,9% річних з кінцевим терміном повернення кредиту 18 вересня 2013 року (а.с.22-26, т.1).

Виконання зобов'язань за цим договором забезпечувалося договором іпотеки від 18 вересня 2008 року, згідно якого іпотекодавець (позичальник) передав в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно: цілий комплекс будівель, що знаходиться у АДРЕСА_2; цілий комплекс будівель, що у АДРЕСА_3; земельну ділянку за цією ж адресою, на якій розташовані зазначені комплекси будівель ( а.с.32-36, т.1).

З 2009 року позичальник умови договорів щодо повернення кредитних коштів не виконує у зв'язку з чим 01 червня 2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим О.О. було вчинено виконавчий напис № 416 та запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно, яким є нежиле приміщення, загальною площею 1076,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_5 на погашення заборгованості за кредитним договором від 04 жовтня 2007 року в сумі 1 699 126,86 грн.(а.с.37, т.1).

Заочним рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 22 лютого 2011 року стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_9 на користь позивача заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії від 18 вересня 2008 року в сумі 14 139 850,40 грн.(а.с.40-43, т.1).

На час пред'явлення ПАТ КБ «Правекс-Банк даного позову виконавчий напис нотаріуса і рушення суду не виконано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер (а.с.44, т.1).

Із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 до нотаріальної контори звернувся його син - відповідач ОСОБА_3 Дружина померлого ОСОБА_9 та син ОСОБА_10 від спадщини відмовилися (а.с.50-53, т.1)

Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини ( частина 5 статті 1268 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно приписів частини першої статті 608 ЦК України зобов'язання припиняються смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язане з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Перелік зобов'язань, які не входять до складу спадщини визначені статтею 1219 ЦК України, отже зобов'язання за кредитним договором та за договором іпотеки входять до складу спадщини.

За змістом статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Доводи представника ПАТ КБ «Правекс-Банк» про те, що про смерть ОСОБА_5 банк був повідомлений 05 серпня 2013 року відповідачем не спростовано.

Вимогу до спадкоємців про погашення боргу за кредитним договором № 4681-014/07Ф у розмірі - 2 738 763 грн. 16 коп. та за кредитним договором № 4685-009/08Ф у розмірі 2 042 573,52 доларів США, ПАТ КБ «Правекс-Банк» подав нотаріусу 19 грудня 2013 року, отже, в межах строку, визначеного статтею 1281 ЦК України (а.с.45-48,т.1).

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено підстави припинення іпотеки, однак такої підстави, як смерть іпотекодавця, положення зазначеної норми не містять.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи-іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Таким чином, якщо боржник та іпотекодавець - одна й та сама особа, то після її смерті до спадкоємця в разі порушення боржником своїх зобов'язань переходять обов'язки іпотекодавця у межах вартості предмета іпотеки (постанова Верховного суду України від 17 лютого 2016 року у справі 6-31цс16).

Отже, установивши, що за життя ОСОБА_5 належним чином не виконував обов'язки щодо погашення заборгованості за кредитними договорами, іпотечне майно належить йому на праві власності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що до відповідача як його спадкоємця переходять обов'язки іпотекодавця у межах вартості предмета іпотеки.

Згідно наданих позивачем звітів про оцінку іпотечного майна станом на 28 квітня 2014 року та 12 грудня 2014 року вартість нежилого приміщення загальною площею 1 076,3 кв. м , що по АДРЕСА_1 складає 2 322 523 грн.(а.с.55,т.1); вартість цілісного майнового комплексу і земельної ділянки, на якій він розташований, що у АДРЕСА_2 - 7 908 700 грн. (а.с.86 зворот, а.с.113 зворот, т.1).

Суд обґрунтовано не прийняв до уваги доводи відповідача про те, що він не може нести відповідальність, оскільки він не отримав свідоцтво про право на спадщину, право власності на спадкове майно не оформив.

Пленум Верховного Суду України у п.27 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК є правом, а не обов'язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого статтею 1297 ЦК, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами статті 625 цього Кодексу.

Доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині не ґрунтуються на законі і висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 114 ЦПК за правилами виключної підсудності позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням цього майна.

Таким чином, позови про визнання недійсними правочинів щодо нерухомого майна (договору іпотеки) та застосування наслідків недійсності такого договору, звернення стягнення на предмет іпотеки тощо пред'являються за правилами ч. 1 ст. 114 ЦПК, тобто за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Вирішуючи питання щодо підсудності справ, які стосуються договору іпотеки або застави нерухомого майна, у разі, якщо майно відповідача може знаходитись у різних місцях, слід зважати на те, що позивач має право вибору підсудності.

Встановлено, що нерухоме майно, що є предметом іпотеки знаходиться як на території Ленінського району міста Кіровограда, так на території Кіровоградського району Кіровоградської області.

Ураховуючи наведене, не можна визнати обґрунтованими доводи апеляційної скарги відповідача про порушення судом першої інстанції правил підсудності.

Безпідставними є і доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку позовної давності для пред'явлення до нього зазначених позовних вимог та про те, що законом заборонено двічі притягувати до цивільно-правової відповідальності за одне й те саме правопорушення, в тому числі у договірних правовідносинах.

Судом з'ясовано, що виконавчий напис нотаріуса від 01 червня 2009 року та заочне рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 22 лютого 2011 року не виконані.

За змістом роз'яснень, що містяться у пункті 17 постанови ПленумуВищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», наявність судового рішення та виконавчого напису нотаріуса про задоволення вимог кредитора, які не виконані боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на іпотечне майно, аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 4 вересня 2013 р. у справі № 6-73цс13.

У разі звернення кредитодавця до суду після вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки з вимогою про стягнення кредитної заборгованості суд має з'ясувати питання про виконання виконавчого напису і з урахуванням цього вирішити спір на підставі чинного законодавства та умов кредитного договору.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК суди повинні розглядати питання можливості застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі.

Задовольняючи вимоги позивача, суд одночасно визнав за ПАТ КБ «Правекс-Банк» право власності на предмет іпотеки та встановив спосіб його реалізації шляхом надання ПАТ КБ «Правекс-Банк» права продажу цього майна будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

З таким висновком суду погодитися не можна, оскільки вказані вимоги, на думку колегії суддів, є взаємовиключними.

В порушення вимог частини 4 статті 10 ЦПК України суд не роз'ярив позивачу його права та обов'язки, не попередив про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, в тому числі і щодо уточнення позовних вимог, що призвело до неправильного вирішення справи.

До апеляційного суду представником позивача надані пояснення, із яких вбачається, що у позовній заяві банком було допущено технічну описку та помилково зазначено, що банк одночасно просить визнати за ним право власності на іпотечне майно та звернути на нього стягнення. При цьому у мотивувальній частині позову банк посилається на норми матеріального права, що регулюють порядок звернення стягнення на іпотечне майно.

Ураховуючи наведене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині, в якій вимоги ПАТ КБ «Правекс-Банк» задоволено, з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення цих вимог.

Встановлено, що розмір заборгованості ОСОБА_5 за кредитними договорами позивачем визначено станом на 18 квітня 2013 року, що передувало дані його смерті. При цьому розмір заборгованості за договором від 18 вересня 2008 року № 4685-009/08Ф позивачем визначено у іноземній валюті (долах США) в тому числі і штрафні санкції за порушення його умов (а.с.13-15, т.1).

Відповідачем заборгованість за кредитними договорами не оспорюється.

Колегія суддів не може погодити з наведеним позивачем розрахунком за вказаним договором з таких підстав.

У правовій позиції, що була висловлена Верховним Судом України в постановах від 16 вересня 2015 року у справі № 6-190цс15 та 24 вересня 2014 року у справі № 6-145 цс14 зазначено, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що заборгованість відповідача за кредитом та процентами за користування кредитом підлягають визначенню у іноземній валюті - доларах США, а штрафні санкції за порушення умов договору пеня - у грошовій одиниці України - гривні.

Національний банк України станом на 18 квітня 2013 року встановив офіційний курс гривні щодо долара США у розмірі 7, 993 грн. за 1 долар США.

Таким чином, заборгованість ОСОБА_5 за кредитними договорами станом на 18 квітня 2013 року становить :

за договором про відкриття кредитної лінії № 4681-014/07Ф від 04 жовтня 2007 року в сумі 2 738 76 грн. 16 коп., що складається з: простроченого кредиту - 1 600 000 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту - 158 081,03 грн.; прострочених процентів - 775 093,30 грн.; пені за несвоєчасне погашення процентів - 205 588,83 грн.;

за договором про відкриття кредитної лінії № 4685-009/08Ф від 18 вересня 2008 року в сумі 1 451 858 доларів 85 центи США і 4 721 582 грн.36 коп., з яких:1 050 000 доларів США - прострочений кредит;401 858,85 доларів США - прострочені проценти; 4 005 252, 34 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 716 330,02 грн. - пеня за несвоєчасне погашення процентів.

Відповідно до частини 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (частина 1 статті 39 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно з частиною 6 статті 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини 1 статті 215 ЦПК України.

Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що вимоги ПАТ КБ «Правекс-Банк» та рішення суду про передачу позивачу іпотечного майна в управління на період до його реалізації є передчасним.

Рішенням суду позивачу надано конкретні повноваження для продажу предмета іпотеки від свого імені (виготовлення, одержання документів, пов'язаних з оформленням договору купівлі-продажу і таке інше), що не відповідає вимогам ст. 39 Закону України «Про іпотеку», щодо змісту резолютивної частині рішення суду у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, до того ж усі необхідні документи витребовувались і перевірялись нотаріусом при посвідченні договорів іпотеки. Тому передбачених законом підстав для задоволення цих вимог позивача у суду не було.

Неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення процесуального права відповідно до п. 4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в частині задоволення вимог ПАТ КБ «Правекс-Банк» і ухвалення в цій частині нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст.209,307,309,313,314,316 ЦПК України колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 18 листопада 2015 року в частині задоволення позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» про звернення стягнення на іпотечне майно скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити частково.

На погашення заборгованості :

- за договором про відкриття кредитної лінії № 4681-014/07Ф від 04 жовтня 2007 року в сумі 2 738 763 (два мільйони сімсот тридцять вісім тисяч сімсот шістдесят три) грн. 16 коп., що складається з:

простроченого кредиту - 1 600 000 грн.,

пені за несвоєчасне повернення кредиту - 158 081,03 грн.;

прострочених процентів - 775 093,30 грн.;

пені за несвоєчасне погашення процентів - 205 588,83 грн.;

- за договором про відкриття кредитної лінії № 4685-009/08Ф від 18 вересня 2008 року в сумі 1 451 858 (один мільйон чотириста п'ятдесят одна тисяча вісімсот п'ятдесят вісім) доларів 85 центи США і 4 721 582 ( чотири мільйони сімсот двадцять одна тисяча п'ятсот вісімдесят дві) грн.36 коп., з яких:

1 050 000 доларів США - прострочений кредит;

401 858,85 доларів США - прострочені проценти;

4 005 252, 34 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту;

716 330,02 грн. - пеня за несвоєчасне погашення процентів,

що були укладені між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Правекс - Банк» і ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, спадкоємцем якого є ОСОБА_3, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме :

- нежитлове приміщення загальною площею 1076,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що передане в іпотеку ПАТ КБ «Правекс-Банк» за іпотечним договором від 04 жовтня 2007 року;

- цілий комплекс будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

- цілий комплекс будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3;

- земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, на якій розташовані зазначені комплекси будівель, що передані в іпотеку ПАТ КБ «Правекс-Банк» згідно договору іпотеки від 18 вересня 2008 року

шляхом надання права публічному акціонерному товариству комерційний банк «Правекс-Банк» від свого імені продати це іпотечне майно будь - якій особі - покупцеві на підставі договору купівлі - продажу з початковою ціною, що встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом, на час його продажу.

Відмовити ПАТ КБ «Правекс-Банк» у задоволенні позову в частині передачі іпотечного майна в управління, визнання права власності на іпотечне майно, надання права банку на подання та отримання в органах Державної реєстраційної служби України та її структурних підрозділах, органах БТІ, органах Державного земельного кадастру, Державному агентстві земельних ресурсів України та його структурних підрозділах, органах Міністерства юстиції України всієї необхідної документації на нерухоме майно (предмети іпотеки за іпотечним договором від 04 жовтня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Ваврентович В.І., зареєстрованого в реєстрі за №2269, договору іпотеки від 18 вересня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Томаз В.І., зареєстрованого в реєстрі за №2300 ), в тому числі дублікату інвентаризаційної справи, та отримання інших документів, які пов'язані з оформленням договорів купівлі - продажу та права власності на предмети іпотеки.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді