Справа № 460/1791/15 Головуючий у 1 інстанції: Гоцко В.І.
Провадження № 22-ц/783/671/16 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Курій Н.М.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

за секретаря Куцика І.Б.,

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3, прокурора Пиць Н.В.,

представника Яворівської районної державної адміністрації Львівської області - Рис О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 22 вересня 2015 року у справі за позовом Яворівської районної державної адміністрації Львівської області до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відібрання дитини від батьків без позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року Яворівська районна державна адміністрація Львівської області звернулась до суду з означеним позовом та просила постановити рішення про відібрання малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 від батьків: матері - ОСОБА_2 та батька - ОСОБА_3, без позбавлення їх батьківських прав та стягнути з батьків аліменти на утримання їхньої малолітньої дитини. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що батьки дитини неналежно виконують свої батьківські обов'язки, зловживають алкогольними напоями, ведуть аморальний спосіб життя, житлово-побутові умови їх проживання є незадовільними і неможливими для проживання дитини, створюють загрозу життю та здоров`ю дитини, яка потребує стаціонарного обстеження та лікування.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 22 вересня 2015 року вищезазначений позов задоволено.

Суд відібрав у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 їхню малолітню дочку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, без позбавлення їх батьківських прав.

Суд стягнув з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, тимчасово не працюючих, проживаючих в АДРЕСА_1, солідарно, аліменти на утримання дитини - дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до її повноліття, починаючи з 02 червня 2015 року, перераховуючи аліменти на особистий рахунок дитини.

Суд вирішив питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_2 та ОСОБА_3

В апеляційній скарзі апелянти посилаються на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, на основі неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Апелянти зазначають, що суд першої інстанції розглядав справу за їх відсутності, а тому повинен був проводити заочний розгляд справи. Крім того, апелянти стверджують, що суд жодним чином не повідомляв їх про час та дату розгляду справи, що позбавило їх права подати суду письмові заперечення на позов та відповідні докази, що спростовують позовні вимоги.

Апелянти не погоджуються з твердженням суду першої інстанції про те, що, оскільки відповідачі ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, зловживають алкогольними напоями, то у них необхідно відібрати дочку.

Апелянти просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.

Відповідно до ч. 1. ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 3. ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ч.1 ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблеї ООН № 44/25 від 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім"ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна особа має право на проживання в сім'ї. Особа може бути примусово ізольована від сім'ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом, згідно ч. 3 ст. 4 СК України.

Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2 - 5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

У виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров'я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов'язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав.

У відповідності до п. 8 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24 вересня 2008 року, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров'ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють.

Пленум Верховного Суду України в абзаці 3 пункту 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо.

Відповідно до роз'яснень п.15 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Для встановлення таких обставин суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та з'ясовувати позицію й обґрунтування відповідачів.

Встановлено, що ОСОБА_3 є батьком, а ОСОБА_2 матір'ю ОСОБА_5, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно 23 липня 2013 року, серія НОМЕР_1 (а.с.6) та проживають в АДРЕСА_1

У поданні від 25 травня 2015 року головний лікар амбулаторії загальної практики сімейної медицини села Любині Яворівського району Львівської області доводить до відома начальника служби у справах дітей Яворівської райдержадміністрації про те, що в сім`ї ОСОБА_2 проживає з обтяженим діагнозом дитина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка потребує стаціонарного обстеження та лікування. На даний час працівники амбулаторії не мають доступу до будинку цієї сім`ї, так як батько дитини поводиться неадекватно, житлово-побутові умови вкрай незадовільні і загрожують здоров`ю і життю дитини.

Відповідно до розпорядження голови Яворівської районної державної адміністрації Львівської області за №228/6-15 від 25 травня 2015 року, вирішено негайно відібрати малолітню дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 від її батьків - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, які проживають в АДРЕСА_1 та влаштувати малолітню ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в притулок для дітей служби у справах дітей Львівської обласної державної адміністрації.

Як встановлено з письмового направлення служби у справах дітей Яворівської районної державної адміністрації Львівської області, зазначена служба направляє для тимчасового влаштування у притулок для дітей служби у справах дітей Львівської обласної державної адміністрації малолітню дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка залишилася без батьківського піклування і проживає в АДРЕСА_1.

25.05.2015 року ОСОБА_5 влаштована притулок для дітей служби у справах дітей Львівської обласної державної адміністрації на підставі направлення Служби у справах дітей Яворвської районної адміністрації від 25.05.2015 року (а. с. 10).

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що відповідачі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, зловживають алкогольними напоями, а тому дійшов висновку, що у відповідачів належить відібрати дочку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, без позбавлення батьків батьківських прав, оскільки залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання.

Проте, з таким висновком суду у зв'язку з неправильним застосування норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та порушеннями вимог процесуального права, погодитись не можна.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень, крім обставин, встановлених ст..61 цього Кодексу, які не підлягають доказуванню.

Стаття 214 ЦПК України вимагає від суду під час ухвалення рішення об'єктивно вирішити всі питання щодо обставин, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджувалися. Проте, суд першої інстанції вирішив спір без належного обґрунтування своїх висновків з посиланням на норми закону, з врахуванням наданих по справі доказів.

Так, висновки суду про зловживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 алкогольними напоями не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами.

На спростування зазначеного висновку суду апелянтами суду апеляційної інстанції надано ряд письмових доказів.

Так, відповідно до медичної довідки поліклініки Пустомитівської центральної районної лікарні Львівської області про проходження обов'язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів від 02.07.2015р., у ОСОБА_3 психіатричні протипоказання до керування автотранспортом не виявлено (а.с.43).

Відповідно до сертифіката поліклініки Пустомитівської центральної районної лікарні Львівської області про проходження профілактичного наркологічного огляду від 02.07.2015р. у ОСОБА_3 наркологічні протипоказання до керування автотранспортом не виявлено (а.с.44).

Відповідно до медичної довідки поліклініки Пустомитівської центральної районної лікарні Львівської області про проходження обов'язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів від 07.12.2015 р., у ОСОБА_3 психіатричні протипоказання до володіння зброєю не виявлено (а.с.60).

Відповідно до сертифіката поліклініки Пустомитівської центральної районної лікарні Львівської області про проходження профілактичного наркологічного огляду від 07.12.2015р., у ОСОБА_3 наркологічні протипоказання до володіння зброєю не виявлено (а.с.60).

Відповідно до медичної довідки Яворівської районної поліклініки від 24.12.2015р., ОСОБА_2 у психіатричному кабінеті на обліку не перебуває, за допомогою не зверталась. (а.с.72).

Відповідно до медичної довідки Яворівської районної поліклініки від 31.12.2015р., ОСОБА_2 у наркологічному кабінеті не числиться, за допомогою не зверталась. (а.с.72).

Висновок суду про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини обґрунтовувався тим, що з актів обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 встановлено, що санітарний стан приміщення житлового будинку незадовільний, в будинку неприбрано, меблі поламані, стіни покриті пліснявою, відсутні умови для проживання з малолітньою дитиною.

Так, судом встановлено, що у відповідачів відсутні належні умови проживання, оскільки вони не працюють, негативно характеризуються, в будинку не створено умов життя та розвитку дитини. Проте, матеріальна неспроможність батьків не є підставою для відібрання дитини без позбавлення батьківських прав згідно зі ст. 164 СК України, а також відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини справа «Савіни проти України», згідно з яким «саме той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків».

Разом з тим, суду не було надано доказів про застосування інших заходів, менш радикальних, ніж відібрання дитини без позбавлення батьківських прав до відповідачів, зокрема, притягнення їх до відповідальності за ст. 184 КУпАП, а також надання самим відповідачам певної матеріальної, соціальної та консультативної допомоги.

Відповідно до інформації притулку для дітей служби у справах дітей Львівської обласної державної адміністрації від 10.11.2015 р. № 204/11, ОСОБА_5 перебувала у притулку з 25.05.2015 року до 08.09.2015 року. 08.09.2015 року була передана батькові - ОСОБА_3 з метою подальшого її влаштування у «Навчально-реабілітаційний центр інтенсивної педагогічної корекції «Мрія» відповідно до висновку служби у справах дітей Яворівської РДА №913 від 07.09.2015 року (а.с.94).

В суді апеляційної інстанції встановлено, що за заявою батька - ОСОБА_3 від 02.09.2015 року ОСОБА_5 прийнята на навчання у «Навчально-реабілітаційний центр інтенсивної педагогічної корекції «Мрія», де навчається по даний час. (а.с.57, 90,91).

Із інформації Комунального закладу «Навчально-реабілітаційний центр «Мрія» встановлено, що батьки доньку відвідують. На вихідні, відповідно до заяви, батьки забирають дитину додому і вчасно повертають в навчальний заклад. (а.с.89).

Крім того, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 і ОСОБА_2 ствердили, що бажають виховувати доньку. При цьому, ОСОБА_3 і ОСОБА_2 погоджуються і вважають за доцільне, щоб їх дочка ОСОБА_5 навчалась у «Навчально-реабілітаційному центрі інтенсивної педагогічної корекції «Мрія», однак, просять не відбирати від них дитину.

Судом апеляційної інстанції враховується те, що ОСОБА_5 наказом № 9/02-01 Служби у справах дітей Яворівської РДА взята на облік дітей які перебувають у складних життєвих обставинах, 28 травня 2015 року, що дасть можливість налагодити відповідний контроль органом опіки і піклування за поведінкою батьків та вжиття необхідних заходів в разі порушення прав дитини.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що в справі немає переконливих доказів того, що відібрання дитини від відповідачів без позбавлення їх батьківських прав буде сприяти інтересам цієї дитини. З урахуванням віку дитини, встановлених по справі обставин, а саме - за сприяння органів опіки та піклування дитина - ОСОБА_5, 2009 року народження за заявою батьків влаштована на навчання у Навчально-реабілітаційний центр «Мрія», колегія суддів вважає, що в інтересах дитини є залишення її для проживання в сім'ї. Суд бере до уваги те, що батьки мають переважне право на особисте виховання дитини.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржене рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, висновки суду першої інстанції, викладені у цьому рішенні, не відповідають обставинам справи, що полягає у неправильній оцінці встановлених судом фактичних обставин і помилковому визначенні юридичних наслідків цих обставин. Тому оскаржене рішення про відібрання дитини від батьків без позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів належить скасувати з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч.1 ст. 307, ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст. 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 22 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові Яворівської районної державної адміністрації Львівської області до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відібрання дитини від батьків без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Курій Н.М.

Судді: Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.