Провадження № 22-ц/779/691/2016
Головуючий у 1 інстанції Польська М.В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Василишин Л.В.

суддів: Беркій О.Ю., Пнівчук О.В.

секретаря Турів О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування, за апеляційними скаргами ОСОБА_4 та виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради на рішення Івано-Франківського міського суду від 30 листопада 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 міської ради про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 11.11.2014 року помер його рідний дядько ОСОБА_5, у якого інших спадкоємців окрім позивача немає. Заповіту покійний не склав, тому має місце спадкування за законом. Після смерті ОСОБА_5 залишилась квартира по вул.Василіянок, 30 в м.Івано-Франківську. Позивач прийняв спадщину, проте нотаріус відмовив видати свідоцтво на право на спадщину, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на вказане нерухоме майно.

Спадкодавець ОСОБА_5 при житті не встиг оформити право власності на спірну квартиру, тому правовстановлюючі документи відсутні. Посилаючись на те, що до нього як до спадкоємця за законом, переходять права на квартиру, яку спадкодавець не встиг оформити за життя, ОСОБА_2 просив суд визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на вищевказану квартиру.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 30 листопада 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

У лютому 2016 року на рішення суду подала апеляційну скаргу ОСОБА_4 як особа, яка не брала участі у справі, проте суд вирішив питання про її права та обовязки.

ОСОБА_4 вказала, що на підставі рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради від 26.06.2015 року №329 квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано як гуртожиток для проживання малих сімей, за апаратом виконавчого комітету міської ради з правом поселення та реєстрації.

31.08.2015 року апелянт отримала від виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради ордер №003 на поселення у вищевказану квартиру та з 04.09.2015 року разом з малолітнім сином ОСОБА_6 (25.11.2010 р.н.) зареєстровані в даному помешканні, про що свідчить довідка, видана КП «Єдиний розрахунковий центр» від 22.10.2015 року та укладено договір найму.

Посилаючись на вказані обставини, апелянт ОСОБА_4 вважає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не перевірено факт проживання та права третіх осіб на вказане житлове приміщення, внаслідок чого оскаржуваним рішенням суду порушено її та неповнолітнього сина права на житло. Просила скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Виконавчий комітет ОСОБА_3 міської ради також подав апеляційну скаргу на рішення суду, як особа яка не брала участі у справі, проте суд вирішив питання про її права та обовязки.

Представник апелянта зазначив, згідно ст.ст.15,51 ЖК України до компетенції виконавчих комітетів належить прийняття рішень про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої ради.

Так, пунктом 2.1 рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради №329 від 26.06.2015 року «Про житлові питання» зареєстровано як гуртожиток для проживання малих сімей, за апаратом виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради з правом поселення та реєстрації, однокімнатну квартиру АДРЕСА_3.

Дане рішення було прийнято на підставі листа балансоутримувача даного будинку КП «Єдиний розрахунковий центр» від 19.02.2015 року, згідно якого за вищевказаною адресою був зареєстрований основний квартиронаймач ОСОБА_5, який помер 11.11.2014 року та на даний час за вказаною адресою ніхто не проживає.

Таким чином, спірна квартира була вільною та не приватизованою на момент прийняття рішення міськвиконкому про реєстрацію даної квартири як гуртожитку, та була віднесена до комунальної власності.

Крім того, на підставі спільного рішення адміністрації та профкому виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради від 01.07.2015 року №14, виконкомом було видано ордер №003 від 31.08.2015 року на житлову площу в гуртожитку на імя ОСОБА_7 з сімєю з 3-х осіб і 1 кімнату гуртожитку, де остання була зареєстрована з неповнолітнім сином. ОСОБА_5 за життя не приватизував спірне жиле приміщення та не набув на нього права власності, тому спадкоємець ОСОБА_2 не може набути права власності на спірну квартиру АДРЕСА_4 в порядку спадкування.

Представник виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити; постановити ухвалу про поворот виконання рішення Івано-Франківського міського суду від 30 листопада 2015 року шляхом скасування реєстрації права власності на спірну квартиру.

У судовому засіданні апеляційного суду представники апелянтів виконкому ОСОБА_3 міської ради та представник ОСОБА_4 вимоги апеляційної скарги підтримали, просили її задоволити.

Представник позивача апеляційну скаргу не визнала, просила відмовити в її задоволенні.

Представник відповідача вимоги скарги визнала, просила її задоволити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303, ч.ч.2,3 ст.213 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 помер 11.11.2014 року (а.с.6-12,36).

На підставі заяви ОСОБА_2, 02 квітня 2015 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу заведено спадкову справу № 3/2015 після смерті ОСОБА_5

Листом від 23.06.2015 року №101/02-14 приватного нотаріуса ОСОБА_2 повідомлено, що у звязку з відсутністю документів, які підтверджують право власності спадкодавця на квартиру АДРЕСА_5 видати Свідоцтво про право на спадщину на вищевказану квартиру неможливо (а.с.13).

У звязку з цим, ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про визнання за ним права власності на житлове приміщення в порядку спадкування, оскільки вважав, що є спадкоємцем покійного за відсутності інших спадкоємців за законом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спадкодавець ОСОБА_5 за життя отримав однокімнатну квартиру АДРЕСА_6. Після його смерті племінник ОСОБА_2 прийняв дану квартиру в порядку спадкування за законом, так як заповіту спадкодавець не склав. Оскільки спадкодавець не встиг за життя зареєструвати своє право власності на житло, то суд дійшов висновку про підставність позову ОСОБА_2

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних мотивів.

З матеріалів справи вбачається, що 29.01.1980 року на підставі ордера №000301 від 09.01.1979 року між ОСОБА_5 та житловим управлінням №5 укладено безстроковий договір найму житлового приміщення, а саме однокімнатної квартири №3 житловою площею 16,88 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Івано-Франківськ, вул.Памфиловець (сьогодні - Василіянок) в будинку №30 (а.с.15-16).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання/перебування особи УДМС України в Івано-Франківській області від 27.03.2015 року ОСОБА_5 знятий з реєстрації за адресою АДРЕСА_7 з 20.02.2015 року у звязку зі смертю (а.с.17,11).

В силу дії частини 2 статті 303 ЦПК України, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Враховуючи ту обставину, що апелянти ОСОБА_4 та виконавчий комітет ОСОБА_3 міської ради не були залучені судом першої інстанції до участі у справі, колегія суддів досліджує представлені ними докази як такі, що були неподані з поважних причин.

Із наданих апелянтами письмових доказів встановлено наступне.

Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради від 26.06.2015 року №329 вирішено зареєструвати як гуртожиток для проживання малих сімей, за апаратом виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради з правом поселення та реєстрації, однокімнатну квартиру №3, загальною площею 25,6 кв.м., житловою площею 16,88 кв.м. в будинку №30 по вул. Василіянок. Житлове приміщення реєструється як гуртожиток для проживання малих сімей на підставі клопотання профспілкового комітету виконавчого комітету (а.с.56).

Згідно витягу з протоколу спільного засідання адміністрації і профспілкового комітету виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради №14 від 01.07.2015 року,

адміністрація і профком вирішили вищевказану квартиру виділити начальнику відділу з питань соціально-правового захисту дітей служби у справах дітей виконавчого комітету міської ради ОСОБА_4, склад сімї 3 особи (а.с.57).

31.08.2015 року виконавчий комітет ОСОБА_3 міської рад видав ОСОБА_4 ордер на житлову площу № 003 на право поселення з сім»єю з 3-х осіб і 1-кімнату гуртожитку для проживання малих сімей по вул.Василіянок, буд.30, км.3, загальною площею 25,6 кв.м.

Ордер виданий на підставі спільного рішення адміністрації та профкому виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради від 01.07.2015 року №14 (а.с.60).

04.09.2015 року між ОСОБА_4 (наймач) та КП «Єдиний розрахунковий центр» (наймодавець) укладено договір найму житла (квартири) в будинку державного і комунального житлового фонду, за умовами якого наймодавець надає наймачу і членам його сімї у безстрокове користування житло за адресою по вул.Василіянок, 30/3, загальною площею 25,6 кв.м., яка складається з однієї кімнати (а.с.58-59).

Згідно довідки №02-02/4866 про склад сімї від 22.10.2015 року, за адресою по вул. Василіянок, 30/3 зареєстровані: ОСОБА_4 (основний наймач) та ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_1, син), дата реєстрації 04.09.2015 року(а.с.55).

Відповідно до ч.1,2 ст.5 ЖК УРСР державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів. Прийняття рішень про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої ради належить до компетенції виконавчих комітетів міських рад (ст.51 ЖК УРСР).

Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 12681270 ЦК.

За змістом ст. 392 ЦК України належним відповідачем є особа учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013р.).

Звертаючись до суду, позивач ОСОБА_2 визначив відповідачем ОСОБА_3 міську раду, проте за замістом ст.51 ЖК УРСР питання надання громадянам жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевих рад належить до компетенції виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради.

Крім того, як встановлено в засіданні апеляційного суду, апелянт ОСОБА_4 на момент подання позову (27.10.2015 року) вже була зареєстрована у спірному житловому приміщенні разом з неповнолітнім сином ОСОБА_6 (а.с.55).

Отже, вирішення спору про визнання за ОСОБА_2 права власності на житлове приміщення по вул.Василіянок, 30/3 в м.Івано-Франківську стосувалося прав ОСОБА_4 та виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради.

Зважаючи на те, що на стадії апеляційного провадження, колегія суддів не наділена повноваженням щодо залучення сторін до участі в справі, як і скасування рішення суду з направленням справи на новий розгляд, то відповідно до положень ст. 303 ЦПК України щодо перевірки апеляційним судом законності та обґрунтованості рішення суду лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що постановлене рішення не може залишатися в силі та підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Заперечення представника позивача щодо участі у справі ОСОБА_3 міської ради як належного відповідача, особи у віданні якої перебуває житловий фонд, не можуть братися до уваги, оскільки згідно ст.ст.11,30 ЗУ « Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження як то: облік відповідно до закону житлового фонду, здійснення контролю за його використанням; надання відповідно до закону громадянам, які потребують соціального захисту, безоплатного житла або за доступну для них плату; здійснення контролю за станом квартирного обліку та додержанням житлового законодавства на підприємствах, в установах та організаціях, розташованих на відповідній території, незалежно від форм власності; видача ордерів на заселення жилої площі в будинках державних та комунальних організацій; облік нежилих приміщень на відповідній території незалежно від форм власності, внесення пропозицій їх власникам щодо використання таких приміщень для задоволення потреб територіальної громади; облік відповідно до закону об'єктів нерухомого майна незалежно від форм власності; здійснення заходів щодо ведення в установленому порядку єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов.

Стосовно вимоги апелянта - виконкому міської ради, про застосування повороту виконання рішення, шляхом скасування реєстрації права власності, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.380 ЦПК України, питання про поворот виконання вирішує суд апеляційної чи касаційної інстанції, якщо, скасувавши рішення, він закриває провадження у справі, залишає позов без розгляду, відмовляє в позові повністю або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернено на новий розгляд, а при новому розгляді справи в позові відмовлено або позовні вимоги задоволено в меншому розмірі, або провадження у справі закрито чи заяву залишено без розгляду, суд, ухвалюючи рішення, повинен зобов'язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим рішенням.

У разі неможливості повернути майно в рішенні або ухвалі суду передбачається відшкодування вартості цього майна в розмірі грошових коштів, одержаних від його реалізації.

За судовим рішенням про поворот виконання видається виконавчий лист у порядку, встановленому цим Кодексом.

Тобто, поворот виконання рішення є способом захисту майнових прав сторони, який не може бути застосований у справах, де предметом спору є немайнові права, зокрема, право на житло та на проживання в ньому. Крім того, поворот виконання рішення можливий за будь-якими справами, але за наявності таких умов: 1) щоб позивач отримав від відповідача в порядку виконання рішення майно чи гроші; 2) щоб виконане рішення було скасоване судом вищого рівня повністю чи змінене із задоволенням позовних вимог у меншому розмірі.

Скасування реєстрації права власності здійснюється в порядку визначеному Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою КМУ, від 26.10.2011, № 1141.

З огляду на встановлені апеляційним судом обставини та обсяг апеляційних вимог ОСОБА_4 та виконкому ОСОБА_3 міської ради , апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313,314,317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_4 та виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради задоволити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 30 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом за адресою: м.Івано-Франківськ,вул.Василіянок, 30/3, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча: Василишин Л.В.

Судді: Беркій О.Ю.

ОСОБА_8