АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Литвинова І.В.
№22-ц/796/6198/2016 Доповідач Кравець В.А.
Справа №757/5403/16-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів Качана В.Я., Шиманського В.Й.,

за участю секретаря Попандопало Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України, Управління Національного Банку України в Чернігівській області про зобов'язання вчинити дію,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду позовом, в якому просила зобов'язати Національний банк України надати їй довідку про заробітну плату головного бухгалтера-начальника відділу організації бухгалтерського обліку Управління Національного банку України в Чернігівській області станом на 01.10.2015 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року відмовлено у відкритті провадження на підставі п.1 ч.2 ст. 122 ЦПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її та направити справу до суду першої інстанції для відкриття провадження, посилаючись на те, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм процесуального права.

Крім того, в своїй позовній заяві вона просить зобов'язати відповідача надати довідку не про заробітну плату, яку вона отримувала під час проходження публічної служби як державний службовець, а довідку про встановлену заробітну плату головного бухгалтера начальника відділу організації бухгалтерського обліку управління Національного банку України в Чернігівській області станом на 01.10.2015 року. При таких обставинах її вимоги не можуть бути віднесені до публічно-правового спору, оскільки вони не мають відношення до проходження нею публічної служби.

Зазначила, що відповідно до п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № З не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) як суб'єктом публічного права та суб'єктом приватного права фізичною особою, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відмовляючи у відкритті провадження, суд виходив з того, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки заявлені вимоги ОСОБА_1 слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

У відповідності до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст.15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Статтею 3 КАС України визначено, що суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

Крім того, в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду від 20.05.2013 року №8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» роз'яснено, зо за змістом частини другої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 року № 2747-IVюрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Законодавство не містить визначення терміна «публічно-правовий спір». Для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з'ясування характеру спору суди повинні враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне.

Вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Як вбачається з матеріалів справи позивач просить зобов'язати відповідача Національний Банк України видати їй довідку про заробітну плату.

Зі змісту заявлених вимог та правових підстав їх обґрунтування вбачається, що спір щодо видачі вказаної довідки стосується управлінських функцій, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

А тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження по справі, оскільки вказаний спір не підлягає розгляду в суді в порядку цивільного судочинства, так як відноситься до адміністративної юрисдикції.

Посилання апелянта про те, що спір, який виник між сторонами підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства колегія суддів не приймає до уваги, оскільки Національний Банк України є суб'єктом владних повноважень, а видача вказаної довідки пов'язана зі здійсненням суб'єктом владних повноважень управлінських функцій.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, і на законність оскаржуваної ухвали не впливають.

Ухвала суду є законною, підстав для її скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Відповідно до ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції її постановлено з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. 218,312-315,317 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді