Справа №295/4555/16-ц
12.04.2016 року м. Житомир
Богунський районний суд міста Житомира у складі:
головуючого судді Зосименка О.М.,
за участі секретаря Олянін Д.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Поліського державного підприємства геодезії, картографії та кадастру (ДП Поліськгеодезкартографія) про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди,-
Позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 26.07.1983 року працював в ДП Поліськгеодезкартографія на різних посадах, а 04.03.2016 року був звільнений із займаної посади у звязку з ліквідацією підприємства. У день звільнення відповідач не виплатив йому заборгованість із виплати заробітної плати в сумі 90 920,97 грн.
В останнє судове засідання позивач не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку просив залишити без розгляду, інші позовні вимоги підтримав повністю. Представник відповідача у судові засідання не зявлявся, про дату і час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.
На підставі ст. ст.196, 224-226 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи у відсутності сторін.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку.
Згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Статтею 115 КЗпП України визначено строки виплати заробітної плати. Згідно частини першої цієї статті заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Судом встановлено, що згідно наказу № 4-к від 04.03.2016 року позивача звільнено з посади у звязку з ліквідацією підприємства, згідно п.1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується записом у трудовій книжці та наказом (а.с.6,8).
Постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 року затверджено порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, згідно з п.4 якого сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Враховуючи, що відповідачем на обґрунтування вимоги не надано розрахунку та інших документів, які надають суду самостійно здійснити розрахунок суми, що підлягає стягненню, та позивачем подано заяву про розгляд справи у його відсутність, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів їх виплати.
Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року (із змінами) розяснено, що за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Вирішуючи питання про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, суд вважає, що внаслідок невиплати відповідачем позивачу заробітної плати та невиплати при звільненні належних їй сум, які залишаються повністю невиплаченими на теперішній час, тривалість часу, протягом якого право позивача на отримання заробітної плати є порушеним з вини відповідача, позивачу було завдано моральних страждань, які вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Однак заявлений позивачем розмір на відшкодування заподіяної йому моральної шкоди ним достатньою мірою не підтверджений, а тому суд вважає за можливе частково задовольнити його позов в цій частині і визначає, що на відшкодування моральної шкоди позивача з відповідача підлягає стягненню 2 000,00 грн.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.
Враховуючи викладене та керуючись ст. 43 Конституції України, ст. ст. 115, 116, 117, 237-1 КЗпП України, Законом України Про оплату праці, Постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 року, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.12.1999 року Про застосування судами законодавства про оплату праці (із змінами), Постановою Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року (із змінами), Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати (із змінами), ст. ст. 10, 11, 60, 88, 174, 209, 212-215, 224-226, 367 ЦПК України, суд, -
Позов задовольнити частково.
Позовні вимоги в частині стягнення з Поліського державного підприємства геодезії, картографії та кадастру (ДП Поліськгеодезкартографія) на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку з дня, наступного за днем звільнення по дату винесення судом відповідного рішення залишити без розгляду.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з Поліського державного підприємства геодезії, картографії та кадастру (ДП Поліськгеодезкартографія) на користь держави судовий збір в сумі 929,21 грн., зарахувавши його до спеціального фонду Державного бюджету України.
Рішення в частині стягнення заробітної плати в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо така скарга не була подана. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Така заява подається протягом 10 днів з моменту отримання заочного рішення суду.

Суддя О.М. Зосименко