Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.03.2016 Справа №607/16620/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд в складі :

головуючого Сливка Л. М

за участі секретаря Зарічної О. П. ,

позивача - ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачки ОСОБА_3

представника відповідачки адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення, зустрічним позовом ОСОБА_3 , яка діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_5, третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про визнання права на проживання, встановлення порядку користування квартирою та зобов"язання не чинити перешкоди у користуванні житлом,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 в жовтні 2015 року пред"явив до суду позов до відповідачки ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом виселення із належної йому на праві власності квартири по вулиці Карпенка 23/49 у м. Тернополі . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачка його колишня дружина , шлюб між ними розірваний12 січня 2015 року . В серпні 2015 року , попередній власник спірної квартири його батько ОСОБА_1 подарував йому квартиру. На даний час він не може вільно користуватися квартирою, оскільки відповідачка ОСОБА_3 чинить йому перешкоди у цьому , між ними часто виникають супреречки, також у квартирі проживає його батько ОСОБА_6 , особа похилого віку , через постійні сварки та суперечки із ОСОБА_3 погіршився стан його (батька ) здоров"я, він змушений переїхати проживати до брата. За таких обставин вважає, що в силу вимог статей 391 ,379 ЦК України та статей 157 і 116 ЖК України ОСОБА_3 підлягає до виселення з квартири по вулиці Карпенка,23/49 у м. Тернополі без надання іншого приміщення.

ОСОБА_3 в листопаді 2015 року подала до суду у власних інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_1, зустрічний позов до ОСОБА_1, третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про визнання права на проживання, встановлення порядку користування квартирою та зобов"язання не чинити перешкоди у користуванні житлом квартирою по вулиці Карпенка, 23/49 у м. Тернополі. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що після реєтрації шлюбу з ОСОБА_1, у 1994 році, зі згоди всіх членів сім"ї , у тому числі ОСОБА_6 та самого ОСОБА_1 вселилася у спірну квартиру в якості члена сім"ї, у подальшому в шлюбі народилося двоє дітей, 1994 та ІНФОРМАЦІЯ_2, які зареєстровані та проживають у спірній квартирі. Після розірвання шлюбу в січні 2015 року , у серпні 2015 року ОСОБА_6 подарував ОСОБА_7 спірну квартиру , з цього ОСОБА_1 бажає виселити її з квартири , натомість вона вважає, що набула разом із дітьми у встановленому законом порядку право на проживання та користування у спірній квартирі , просить зобов"язати ОСОБА_1 не чинити їй та неповнолітньому сину перешкод в користуванні квартирою , встановити порядок користування спірною квартирою , виділивши їй та ОСОБА_7 житлову кімнату площею 13, 2 кв. м., залишивши у спільному користуванні кухню, ванну кімнату , туалет , коридор.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представники заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали та просять задоволити у повному обсязі, зсилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві, позовних вимог ОСОБА_3 не визнали повністю. При цьому пояснили , що ОСОБА_1 як власник спірної квартири не може належним чином користуватися нею, оскільки ОСОБА_3 чинить йому у цьому перешкоди, влаштовує сварки , через що погіршився стан здоров"я ОСОБА_6 , таким чином ОСОБА_3 створює наслідки негативного характеру для нього, його батька , їх спільних дітей, тому підлягає до виселення без надання іншого жилого приміщення. При цьому неповнолітнй син ОСОБА_8 може проживати у спірній квартирі разом із ним батьком ОСОБА_1, необов"язково із матір"ю ОСОБА_3

У судовому засіданні відповідачка ОСОБА_3 та її представник позову ОСОБА_1 не визнали , заявлений ОСОБА_3 позов підтримали у повному обсязі , зсилаючись на обставини викладені у зустрічній позовній заяві. Окрім цього в суді пояснили , що в листопаді 2015 року ОСОБА_1 поставив ОСОБА_3 до відому , що зареєстрував шлюб з іншою жінкою, тому вона у спірній квартирі проживати не буде, були змінені замки у вхідних дверях квартири, від яких на даний час у неї, та у сина ключі відсутні. Ніколи, з її ініціативи ніяких сварок не виникало, навпаки у неї із ОСОБА_6 прекрасні стосунки, вона доглядала за ним , готувала їжу . Незважаючи на те, що змінився власник квартири , вважають ,що ОСОБА_3 та ОСОБА_7 як члени сім"ї ОСОБА_1 , з його ж ОСОБА_7 згоди , були належним чином вселені у спірну квартиру, проживають там упродовж тривалого періоду часу , ніяким чином не перешкоджають ОСОБА_1 у користуванні квартирою, тому до виселення не підлягають .Натомість ОСОБА_1 чинить їй та сину ОСОБА_8 перешкоди в користуванні квартирою , оскільки, змінив замки , при цьому ОСОБА_6 мотивував це тим, що ОСОБА_5 може приходити у квартиру, коли він (ОСОБА_6 ) там буде присутнім . Просить також взяти до уваги, що ОСОБА_5 лише 10 років , він навчається у школі № 7 у м. Тернополі , ОСОБА_1 часто буває у тривалих відрядженнях , тому вона повинна постійно перебувати та проживати з малолітньою дитиною , тим паче, що спірна квартира є їх постійним місцем проживання .

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників , свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши усі наявні докази у їх сукупності, встановив наступні факти :

Спірна квартира розташована по вулиці М. Карпенка, 23/49 у м.Тернополі, загальною площею 47,5 кв. м., житловою площею 26,5 кв.м., має дві ізольовані житлові кімнати .

До 07 серпня 2015 року спірна квартира належала на праві приватної власності ОСОБА_6 батьку ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру , виданого 07 жовтня 2004 року виконавчим комітетом Тернопільської міської ради № 825 від 08 вересня 2008 року .

11 червня 1994 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис № 612 Відділом РАГС Тернопільської міської адміністрації.

Після укладення шлюбу , у 1994 році , зі згоди всіх членів сім"ї , у тому числі і ОСОБА_9 та ОСОБА_6 у спірну квартиру в якості члена сім"ї вселилася та з цього часу проживає ОСОБА_3, що сторонами не оспорюється.

Від шлюбу 18 грудня 1994 року народився син ОСОБА_7, 12 серпня 2005 року син ОСОБА_5 .

На даний час у спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з 04 січня 2000 року та неповнолітній ОСОБА_7 з 19 липня 2006 року.

Рішенням від 12 січня 2015 року Тернопільського міськрайонного суду за позовом ОСОБА_1, шлюб між ним та ОСОБА_10 розірваний.

Згідно із договором дарування від 07 серпня 2015 року посвідченим приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_11, зареєстрованим в реєстрі за № 1013 , ОСОБА_6 подарував ОСОБА_1 спірну квартиру по вулиці М. Карпенка, 23/49 у м. Тернополі.

При цьому відповідно до рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 689 від 05 серпня 2015 року - ОСОБА_6 було надано дозвіл на укладання договору дарування квартири по вулиці М. Карпенка, 23/49 у м. Тернополі на ім"я ОСОБА_1, де малолітня дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, має право користування житловим приміщенням та зобов"язано ОСОБА_1 зберегти за дитиною ОСОБА_7 житло на праві користування за адресою м. Тернопіль вул. М. Карпенка, 23/49.

Неповнолітнй ОСОБА_7 навчається у загальноосвітній школі № 7 у м. Тернополі.

На даний час ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою. В силу специфіки трудової діяльності часто перебуває у тривалих відрядженнях.

З пояснень свідків у справі ОСОБА_12, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 судом установлено , що ОСОБА_3 у спірній квартирі проживає упродовж тривалого періоду часу , разом із чоловіком ( на даний час колишнім ) ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (батьком чоловіка ) та двома дітьми . Проживали однією сім"єю, вели спільне господарство, ОСОБА_6 неодноразово у їх присутності , стверджував про те, що ОСОБА_3 старанна господиня , у квартирі чистота та порядок, готує йому їжу, пере одяг, гарно за ним доглядає. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 із ОСОБА_3 , вже у листопаді 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 змінили замки у квартирі , тому ОСОБА_3 та неповнолітній ОСОБА_7 не мали змоги там проживати.

Свідок ОСОБА_6 у суді пояснив , що після укладення шлюбу із його сином ОСОБА_1 невістка ОСОБА_3 , з його та сина згоди, вселилася та проживала у ІНФОРМАЦІЯ_3 , проти чого ні він, ні син, не заперечували. Вони проживали однією сім"єю, вели спільне господарство . В серпні 2015 року після їх розлучення , він подарував квартиру сину ОСОБА_1 Усі роки ОСОБА_3 доглядала його, готувала їжу , прала одяг , між усіма ними були хороші стосунки, жили однією сім"єю, вели спільне господарство . На даний час у невістки та внука ОСОБА_13 , ключі від квартири відсутні , однак, вони можуть приходити у квартиру , оскільки він майже завжди там перебуває. У листопаді 2015 року син ОСОБА_1 привів іншу жінку , речі ОСОБА_3 вивіз у с. Довжанка Тернопільського району Тернопільської області.

Свідок ОСОБА_7 у суді підтвердив , що до розірвання шлюбу з ініціативи батька, всі проживали однією сім"єю , вели спільне господарство, між всіма були хороші приязні стосунки. Після розірвання шлюбу дід ОСОБА_6 подарував квартиру батькові , який почав виселяти маму, почалися сварки. 13 жовтня 2015 року у нього із батьком сталася сварка, через що батько ОСОБА_1 викликав працівників поліції. На даний час , оскільки, в них немає ключів від квартири мама змушена з неповнолітнім братом ОСОБА_13, проживати у ІНФОРМАЦІЯ_4.

Із листа представника третьої особи Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради вбачається, що Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради вважає, що з метою збереження житлових та майнових прав дитини, вважають, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення слід відмовити , зустрічний позов ОСОБА_3 , яка діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_5 слід задоволити. В обґрунтування наведеного зазначають , що позовні вимоги стосуються малолітньої дитини ОСОБА_5, який зареєстрований та має право користування спірною квартирою по вулиці Карпенка, 23/49 у м. Тернополі, порушуються його права малолітньої дитини ґарантовані ст. 51 Конституції України, відповідно до якої сім"я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. До того ж згідно п. 3 Декларації про загальні засади державної політики України стосовно сім"ї та жінок, держава захищає материнство та дитинство і визнає пріоритетність інтересів матері та дитини в суспільстві.

При вирішенні спору , суд також приймає до уваги наступне :

В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з вимогами ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

В силу вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з вимогами ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до положень ст. 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

В силу вимог ст. 157 ЖК членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Згідно з вимогами ст. 116 ЖК, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до розяснень викладених п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду УРСР у від 12 квітня 1985 р. "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" при розгляді справ про виселення на підставі вимог ст. 116 ЖК УРСР осіб, що систематично порушують правила суспільного співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або житловому будинку, варто виходити з того, що при антигромадському поводженні, що продовжується, виселення винного може бути й у випадку повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або суспільного впливу не дали позитивних результатів.

З аналізу вимог ст. 116 ЖК України вбачається, що підставою для виселення може бути лише систематичне руйнування чи псування жилого приміщення, використання його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співвжиття, що робить неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 07 серпня 2015 року є власником квартири по вулиці М. Карпенка, ,23/49 в м.Тернополі та просить виселити відповідачку ОСОБА_3 з спірного помешкання на підставі вимог ст. 116 ЖК УРСР.

ОСОБА_3 вселилася в спірну квартиру у 1994 році на правах члена сім"ї дружини ОСОБА_7, зі згоди у тому числі й самого ОСОБА_1 та його батька ОСОБА_6, вони проживали однією сім"єю, вели спільне господарство , виховували двох дітей, один з яких ОСОБА_7 на даний час є малолітнім. Таким чином , ОСОБА_3 , в силу статті 156 ЖК України як член сім"ї власника квартири набула права на користування спірною квартирою.

Судом не встановлено, а позивачем ОСОБА_1 та його представниками не надано суду жодних доказів того, що ОСОБА_3 порушує норми співіснування у спірному помешканні та притягувалася до заходів адміністративного чи громадського впливу.

У судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт застосування саме до відповідачки ОСОБА_3 заходів попередження і суспільного впливу, що за наведених вище обставин справи виключає застосування ст. 116 ЖК Української РСР.

Тому, враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виселення відповідача із спірного житла слід відмовити.

Також, судом установлено, що змінивши замки у спірній квартирі ОСОБА_1 чинить ОСОБА_3 перешкоди у її законному праві на користування разом із неповнолітнім сином спірною квартирою.

При цьому судом установлено й порушення прав малолітньої дитини ґарантовані ст. 51 Конституції України, відповідно до якої сім"я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою , оскільки малолітній ОСОБА_7 , зареєстровананий та має право користування спірною квартирою по вулиці Карпенка, 23/49 у м. Тернополі .

З цих підстав позов ОСОБА_3 підлягає до часткового задоволення шляхом зобов"язання ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_3 та неповнолітньому ОСОБА_7 перешкод у користуванні житлом квартирою № 49 по вулиці М. Карпенка , 23 у м. Тернополі.

Не підлягають до задоволення позовні вимоги ОСОБА_3 - в частині визнання права на проживанняу спірній квартирі оскільки в силу статей 3,4 ЦПК України, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб державні та суспільні інтереси у спосіб, у спосіб визначений законами України ; та в частині позовних вимог про встановлення порядку користування квартироюяк такі, що суперечать вимогам ст. 391 ЦК України .

Керуючись ст. ст. 10, 60, 209, 212-215, 294, п. 4 ст. 295 ЦПК України, ст. ст. 64, 65, 116 ,156, 157 ЖК України , ст. 391 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення відмовити .

Позов ОСОБА_3 , яка діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_5, третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради до ОСОБА_1 про визнання права на проживання, встановлення порядку користування квартирою та зобов"язання не чинити перешкоди у користуванні житлом - задовольнити частково.

Зобов"язати ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_3 та неповнолітньому ОСОБА_5 перешкод у користуванні житлом квартирою № 49 по вулиці М. Карпенка , 23 у м. Тернополі.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяОСОБА_15