Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 334/1295/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Дубина Л.А.
№22-ц/778/52/16Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Каракуші К.В., Стрелець Л.Г.

за участі секретаря Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулась до суду із вищезазначеним позовом (т.с. 1 а.с. 2-5), в якому просила стягнути з відповідача на її користь 42561, 47 грн. в якості компенсації за заподіяну майнову шкоду, 12000, 00 грн. в якості компенсації за заподіяну моральну шкоду, а також витрати на оплату судового збору та витрати на оплату послуг адвоката.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що їй на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1. 06.01.2015 року близько 15 год. 40 хв. сталося залиття водою її квартири з квартири № 186 вказаного будинку, яка належить відповідачу. В цей же день комісією Правобережного ТО ДКП Основаніє було проведено обстеження приміщень, які були затоплені та складений акт обстеження технічного стану квартири АДРЕСА_2. В акті зазначено, що причиною затоплення квартири стало те, що в квартирі № 186, тобто в квартирі відповідача над унітазом жильцями встановлений водонагрівач, який упав та розбив змивний бачок. Також комісією була встановлена необхідність додаткового обстеження квартири, після висихання, через 10 днів. 16.01.2015 року комісією Правобережного ТО ДКП Основаніє було проведено повторне обстеження приміщень, які були затоплені та складений акт обстеження технічного стану квартири АДРЕСА_3. Відповідно до звіту про оцінку збитку нанесеного нерухомому майну станом на 30.01.2015 року, вартість ремонтно-будівельних робіт по відновленню оздоблення її квартири складає 42014,40 грн. Також вона була змушена понести матеріальні витрати пов'язанні з викликом ДКП Основаніє у розмірі 97,07 грн. та витрати, пов'язанні з оплатою роботи спеціаліста по складанню звіту про оцінку збитку нанесеного нерухомому майну у розмірі 450,00 грн. Крім того, їй заподіяно моральної шкоди, яка полягає у перенесених моральних стражданнях, т.я. у квартирі було зроблено нещодавно ремонт, після залиття квартира має неохайний вигляд. У повітрі відчувається запах вологи та плісняви, у звязку з чим вона змушена здійснювати ремонт квартири. Крім того, залиття сталося напередодні свята Різдва, що пригнітило настрій її та членів її родини, і вони змушені були відмовитися від святкування. Крім того, вона за станом свого здоровя не могла переносити важкі речі, рухати меблі, т.я. на час залиття вона була вдома сама, що ще більше завдавало їй моральних страждань та переживань. Відповідач ухиляється від спілкування з нею, ніякої участі не проявляє та не має наміру надати допомоги у ремонті або відшкодувати заподіну шкоду, що також завдає їй моральних страждань. Заподіяну моральну шкоду вона оцінила у в розмірі 12000,00 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 квітня 2015 року (т.с. 1 а.с. 89-90) позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2) на відшкодування заподіяної майнової шкоди 42561,47 грн., на відшкодування заподіяної моральної шкоди 5000,00 грн., на відшкодування судових витрат 545,62 грн. та оплату послуг адвоката 1600,00 грн., а всього 49707,09 грн..

В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 серпня 2015 року (т.с. 1 а.с.117) заяву ОСОБА_4 про перегляд вищезазначеного заочного рішення суду у цій справі залишено без задоволення.

Позивач ОСОБА_3 із зазначеним заочним рішенням суду першої інстанції погодилась, останнє в апеляційному порядку не оскаржувала.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (т.с. 1 а.с.161-166) просив заочне рішення суду першої інстанції скасувати (фактично в частині задоволення позовних вимог позивача), ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, судового збору та витрат з оплати послуг адвоката.

Позивач ОСОБА_3 подала апеляційному суду письмові заперечення на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача (т.с. 1 а.с. 176-177).

В порядку ст. 10 ч. 4 ЦПК України в порядку задоволення клопотання відповідача ОСОБА_2 ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 23 листопада 2015 року у цій справі була призначена судова будівельно-технічна експертиза (т.с. 1 а.с. 255-257).

Згідно із висновком експерта ТОВ «Регіональне судово-експертне бюро» № 10/1 від 09.03.2016 року (т.с. 2 а.с. 34-81):

1. встановити найбільшу ймовірність відшарування кахлю від основи у квартирі позивача ОСОБА_3 № 182 по вул. Товариській, 58 у м. Запоріжжя при тому, що в епіцентрі залиття пустот під кахлем не зявилося, а також встановити час цього відшарування, неможливо;

2. на розгляд суду запропоновані:

- вартість відновлюваного ремонту квартири (з частковою заміною плитки), позивача ОСОБА_3 № 182 по вул. Товариській, 58 у м. Запоріжжя, після залиття 06 січня 2015 року, згідно із актами комісії про залиття від 06 січня 2015 року та про висихання від 16 січня 2015 року, визначена станом на час проведення дослідження, складає 22767,29 грн., у тому числі ПДВ 20% - 3794,55 грн., вартість матеріалів 7789,54 грн.;

- вартість відновлюваного ремонту квартири (з повною заміною плитки), позивача ОСОБА_3 № 182 по вул. Товариській, 58 у м. Запоріжжя, після залиття 06 січня 2015 року, згідно із актами комісії про залиття від 06 січня 2015 року та про висихання від 16 січня 2015 року, визначена станом на час проведення дослідження, складає 30049,76 грн., у тому числі ПДВ 20% - 3794,55 грн., вартість матеріалів 10895,87 грн.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, у тому числі:

-відповідача ОСОБА_2, який у тому числі на запитання колегії суддів апеляційного суду зазначав, що він є співвласником АДРЕСА_4 разом із своєю сестрою ОСОБА_5 після смерті у 2008 році їх матері ОСОБА_6, він своєчасно звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте не може на теперішній час офіційно оформити своє право власності в порядку спадкування, оскільки оригінали документів на квартиру знаходяться у сестри, яка мешкає за межами України; він погоджується із висновком експертизи ТОВ «Регіональне судово-експертне бюро» № 10/1 від 09.03.2016 року, проведеної за його клопотанням в частині, де визначено вартість відновлюваного ремонту з частковою заміною плитки на загальну суму 22767,29 грн.; проти долучення до матеріалів цієї справи за клопотанням позивача документів, у тому числі довідок ПрАТ «НОВА ЛІНІЯ» (т.с.2 а.с. 97-103), не заперечував;

-позивача ОСОБА_3 та її представника за договором адвоката (т.с. 1 а.с. 78, 185, 196) ОСОБА_7, які у тому числі на запитання колегії суддів зазначали, що вони просять не приймати до уваги висновок експертизи ТОВ «Регіональне судово-експертне бюро» № 10/1 від 09.03.2016 року у цій справі, оскільки у цьому висновку не враховано всіх робіт, що потребувала квартира позивача після залиття її відповідачем згідно актів залиття та висихання (письмові пояснення т.с. 2 а.с. 96), замінити частково кахель та шпалери не представляється можливим, оскільки останні відсутні у продажу у магазинах, підтвердженням тому відповідні документи, у тому числі довідки ПрАТ «НОВА ЛІНІЯ», які просили долучити до матеріалів цієї справи (т.с.2 а.с. 97-103);

перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи частково позов позивача у цій справі, керувався ст. ст. 10 -11, 60, 79,84, 88, 169, 212- 213, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 15 - 16, 22 - 23, 386, 1166 - 1167, 1192 ЦК України та виходив із обґрунтованості та доказаності позовних вимог позивача у цій справі в частині їх задоволення.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_5 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_8 01 березня 2001 року, за р. № 670, та договору дарування частини квартири посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_8 04 липня 2013 року, за р. № 667 (т.с. 1 а.с. 28-39).

06.01.2015 року близько 15 год. 40 хв. сталося залиття водою квартири позивачки з квартири № 186 вказаного будинку, яка належить відповідачу.

У цей же день, 06.01.2015 року, комісією Правобережного ТО ДКП Основаніє було проведено обстеження приміщень, які були затоплені та складений акт обстеження технічного стану квартири АДРЕСА_2.

Зі змісту акту (копія т.с. 1 а.с. 43-44) вбачається , що причиною затоплення квартири стало те, що в квартирі № 186, тобто в квартирі відповідача, на унітазом, жильцями, встановлений водонагрівач, який упав та розбив змивний бачок. Також комісією була встановлена необхідність додаткового обстеження квартири, після висихання, через 10 днів.

16.01.2015 року комісією Правобережного ТО ДКП Основаніє було проведено повторне обстеження приміщень, які були затоплені та складений акт обстеження технічного стану квартири АДРЕСА_2 (т.с. 1 а.с. 45-46).

П.18 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою КМУ № 572 від 8.10.1992 р., встановлено, що власники квартир, наймачі та орендарі зобов'язані забезпечувати збереження технічного обладнання будинків.

В силу вимог п.1.3.7 Типового договору найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду, затвердженого постановою КМУ № 939 від 22.06.1998р., наймач зобов'язується відшкодувати збитки, завдані житловому приміщенню або майну інших мешканців будинку ним або членами його сім'ї.

Відповідно до ст.386 ЦК України власник майна, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно із ст.1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна майну фізичної особи неправомірними діями або бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Згідно ст.22 ЦК України, особа, якій спричинено збитки внаслідок порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до п.1 ч.2, ч. 3 ст.22 ЦК України, збитками є: втрати, понесені особою в зв'язку з пошкодженням або знищенням майна, а також витрати, які особа понесла або повинна була понести для поновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо законом або договором не встановлено відшкодування в меншому або більшому розмірі.

У п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року, із змінами, «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розяснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до норм ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодування в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Ст. 1192 ЦК України передбачає, що враховуючи обставини справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, що завдала шкоду, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому визначається у відповідності до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи чи виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

На підставі системного аналізу наведених норм, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачу заподіяно матеріальної (майнової) шкоди в результаті неправомірних дій відповідача, як власника квартири, і він має відшкодувати заподіяні позивачці збитки, повязані з пошкодженням належного їй майна.

Відповідно до висновків звіту про оцінку збитку нанесеного нерухомому майну станом на 30 січня 2015 року (т.с. 1 а.с. 47-62) вартість ремонтно-будівельних робіт по відновленню оздоблення квартири позивача складає 42014, 40 грн.

Крім того, позивачкою понесені витрати пов'язанні з викликом спеціалістів ДКП Основаніє у розмірі 97,07 грн. (т.с. 1 а.с. 65) та витрати, пов'язанні з оплатою роботи спеціаліста по складанню звіту про оцінку збитку нанесеного нерухомому майну у розмірі 450,00 грн. (т.с. 1 а.с.66-67), таким чином, загальна майнова шкода становить 42561,47 грн.

Моральною шкодою, згідно ст.2 3 ЦК України, роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у п.3 постанови № 4 від 31.03.1995р., із змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного або психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру; приниження честі, гідності, престижу або ділової репутації, порушення нормальних життєвих зв'язків тощо.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянинові неправомірними діяннями або бездіяльністю іншої особи, відшкодовується особою, яка заподіяла їх.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що у звязку з пошкодженням належного майна, позивачка ОСОБА_3 зазнала моральних страждань та переживань.

Так, у квартирі 2008 року позивачкою та її чоловіком був зроблений ремонт, який був зіпсований затопленням. А тому позивачка та члени її родини доводиться докладати великих зусиль для організації свого життя. Позивачка та її чоловік є пенсіонерами, а тому не мають фінансових можливостей за власний кошт провести відновлювальний ремонт.

У квартирі присутній стійкий та тривалий неприємний запах, неохайний вигляд приміщення, пригнічує і тисне на моральний стан позивачки.

Крім того, залиття квартири сталося напередодні свята Різдва, на вечір до позивачки були запрошені діти, друзі, але у звязку з залиттям квартири від святкування змушені були відмовитися.

Крім того, 07.11. 2014 року позивачці була зроблена хірургічна операція, і їй лікарем були встановленні обмеження щодо фізичних навантажень, непідняття тяжких речей, різких рухів, хвилювань (т.с. 1 а.с. 63).

Моральні страждання позивачки підсилюються тим, що під час залиття вона перебувала вдома сама і була змушена підіймати тяжкі речі, вичерпувати воду з квартири, в результаті чого відчувала фізичний біль, переживала нервовий стрес.

Після залиття позивачка була змушена звернутися до лікаря, який 20.01.2015 року провів їй хірургічну операцію (а.с. 64).

Завдану моральну шкоду позивачка оцінила у розмірі 12 000,00 грн.

Проте, вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції правильно вважав, що заявлена сума відшкодування не відповідає ступеню моральних страждань, перенесених позивачкою через залиття квартири, є необґрунтовано завищеною, і тому вважав за необхідне зменшити її до 5000,00 грн., оскільки, на думку суду першої інстанції, саме такий розмір відшкодування відповідає ступеню перенесених моральних страждань.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію відповідача, висловлену ним у цій справі та яку він вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобовязання передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обовязок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Встановлено, що позивач ОСОБА_3 є власником АДРЕСА_6 (т. с. 1 а.с. 28-39, т.с. 2 а.с. 19-20).

Співвласником квартири АДРЕСА_7 є відповідач ОСОБА_2

Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню в силу вимог ст. 61 ч. 1 ЦПК України.

В силу вимог ст. 319 ч. 4 ЦК України власність зобовязує.

06 січня 2015 року квартира АДРЕСА_8, яка належить на праві власності позивачу, було залито водою.

У цей же день комісією МКП «Основаніє» проведено обстеження квартири позивача з метою встановлення факту залиття, виявлення причини та обсягу заподіяної шкоди, за результатами якого складено акт від 06 січня 2015 року (т.с. 1 а.с. 43-44). Зазначено, що причиною залиття є: в туалеті квартири АДРЕСА_7 на унітазом мешканцями встановлений водонагрівач; в момент падіння водонагрівача був розбитий змивний бачок, в результаті чого й відбулось залиття; мешканців квартири в момент аварійної ситуації не було вдома; подача холодного водопостачання була перекрита аварійною службою.

16 січня 2015 року було повторно проведено обстеження вищевказаної квартири позивача (т.с. 1 а.с. 45-46), про що складено акт із зазначенням більш детального переліку пошкоджень, а саме: ванної (стелі, стін, підлоги), туалету (стелі, стін, підлоги), кухні (стелі, стін, підлоги), коридору (стелі, стін, підлоги), зали (стелі, стін, підлоги).

Відповідно до висновку спеціаліста ОСОБА_9, який є належним, письмовим доказом у цій справі, вартість відновлюваного ремонту квартири позивача № 182 по вул. Товариській, 58 у м. Запоріжжі, необхідного для усунення дефектів, утворених внаслідок залиття, зафіксованого в актах комісії МКП «Основаніє» від 06 січня 2015 року та 16 січня 2015 року складає 42014,40 грн. (т.с. 1 а.с. 47-67)

Враховуючи вимоги ст. ст. 10 - 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що матеріалами справи доведено факт залиття належної позивачеві квартири саме з вини відповідача ОСОБА_2, як співвласника квартири, розташованої поверхом вище над квартирою позивача, а тому на нього має бути покладено обовязок по відшкодуванню завданої матеріальної шкоди. Судом першої інстанції були правильно враховані акти, складені уповноваженими особами МКП «Основаніє», які не оспорені ОСОБА_2 у встановленому законом порядку та не визнані в установленому законом порядку недійсними.

Під час дослідження доказів та встановлення фактів у цій справі судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи, рішення суду відповідає вимогам матеріального права.

Відповідач ОСОБА_2 не надав суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову позивача у цій справі в частині його задоволення у цій справі.

Хоча в силу вимог ст. 10 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Підстави для звільнення відповідача ОСОБА_2 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Згідно із ст. 58 ч. 1 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Висновок експерта ТОВ «Регіональне судово-експертне бюро» № 10/1 від 09.03.2016 року (т.с. 2 а.с. 34-81) за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, призначеної ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 23 листопада 2015 року (т.с. 1 а.с. 255-257) в порядку задоволення клопотання відповідача ОСОБА_2, може бути прийнятий апеляційним судом до уваги у цій справі при її апеляційному перегляді в силу вимог ст. 10 ч. 4, 303 ч. 2 ЦПК України.

Проте, апеляційний суд оцінює критично зазначений висновок і вважає його таким, що не може слугувати належним, допустимим доказом у цій справі в обґрунтування розміру вартості відновлюваного ремонту квартири позивача (майнової шкоди) з наступних підстав.

Так, встановлено, що експертом ТОВ «Регіональне судово-експертне бюро» № 10/1 від 09.03.2016 року (т.с. 2 а.с. 34-81) проводилась судова будівельно-технічна експертиза, призначена ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 23 листопада 2015 року, із порушенням вказівок апеляційного суду, зазначених для експерта у цій ухвалі, а саме: методом зіставлення результатів візуального обстеження приміщень квартири позивача, наданих на дослідження матеріалів з вимогами нормативних документів, що діють в області будівництва на території України, на момент проведення дослідження (05.01.2016 року т.с. 2 а.с. 35), при цьому вироблялися необхідні описи, велося фотографування.

Хоча апеляційний суд у своїй вищезазначеній ухвалі зазначав, що доцільне призначити проведення судової будівельно-технічної експертизи у цій справі за вищезазначеною заявою апелянта-відповідача, при цьому предметом дослідження експерта мають бути лише акти про залиття квартири позивача ОСОБА_10 - №182 по вул. Товариській, 58 у м. Запоріжжя від 06 січня 2015 року (а.с.201-202) та про висихання цієї квартири від 16 січня 2015 року (а.с.199-200) з урахуванням даних технічного паспорта квартири позивача (а.с.229-230).

Оскільки, проведення зазначеної експертизи шляхом обстеження квартири позивача експертом є неможливим, так як позивач ОСОБА_3 після залиття її квартири відповідачем 06 січня 2015 року частково вже зробила ремонт в останній власними силами та за власні кошти, також після 06 січня 2015 року відповідач повторно залив квартиру позивача.

Крім того, експертом ТОВ «Регіональне судово-експертне бюро» № 10/1 від 09.03.2016 року (т.с. 2 а.с. 34-81) не визначено вартості ремонту стін (заміни шпалер) у квартирі позивача кімнати № 7 площею 17,4 кв.м (т.с. 2 а.с. 37-39), хоча останні згідно із вищезазначеними актами були залиті та пошкоджені, потребували відновлюваного ремонту (а.с.79-80).

Неможливо частково замінити кахель, паркет та шпалери у квартирі позивачка, оскільки такі кахель, паркет та шпалери, що мають місце у квартирі позивача, вже відсутні у продажу, зняті з виробництва (довідки ПрАТ «НОВА ЛІНІЯ» (т.с. 2 а.с. 97- 99).

Не враховані у вищезазначеному висновку експерта ТОВ «Регіональне судово-експертне бюро» № 10/1 від 09.03.2016 року (т.с. 2 а.с. 34-81), який апеляційний суд оцінює критично, також взагалі вартість численних видів робіт, необхідних для ремонту квартири позивача після залиття останньої відповідачем 06 січня 2015 року, а саме: для туалету № 3 - демонтаж кахельної плитки, ґрунтування стін, демонтаж плінтусів, ґрунтування підлоги; для кухні № 5 зняття старого пофарбування, шпаклівка, шліфовка поверхні стелі, ґрунтування поверхні стелі, демонтаж кахельної плитки, для коридору № 1 шпаклівка, шліфовка поверхні стелі, ґрунтування поверхні стін6, демонтаж плінтусів, демонтаж кахельної плитки, ґрунтування стін, укладення нової кахельної плитки, для кімнати № 7 шпаклівка, шліфовка поверхні стін, ґрунтовка поверхні стін (письмові пояснення позивача т.с. 2 а,с. 96).

Доказами, передбаченими ст. 303 ч. 2 ЦПК України, у цій справі також є:

-матеріали позивача, у тому числі довідки ПрАТ «НОВА ЛІНІЯ» (т.с. 2 а.с.97-103)

-та інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.с, 2 а.с. 19-21),

-які можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги у цій справі при її апеляційному перегляді в силу вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України.

Залиттям квартири позивачеві ОСОБА_3 при вищевикладених обставинах безумовно завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних переживаннях, які остання зазнала, як фізична особа, у звязку із пошкодженням її майна у вигляді вищезазначеної квартири (ст. 23 ч. 2 п. 3 ЦК України).

Позовні вимоги позивача до відповідача про відшкодування матеріальної (майнової) шкоди є первісними у цій справі по відношенню до похідних від них позовних вимог позивача до відповідача (про відшкодування моральної шкоди).

У разі задоволення судом першої інстанції первісних позовних вимог позивача, похідні від них також підлягали задоволенню.

При цьому, суд першої інстанції правильно, з урахуванням вимог розумності та справедливості, визначив розмір грошового відшкодування моральної шкоди позивача у цій справі - 5000,00 грн.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення, передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Суд першої інстанції мав право ухвалити рішення (заочне) у цій справі за відсутністю відповідача по наявних у справі матеріалах та доказах.

Обставини, зазначені відповідачем в його заяві про перегляд вищезазначеного рішення суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 93-101), не могли бути підставами для перегляду останнього (т.с. 1 а.с. 117).

Оскільки, судом першої інстанції не було встановлено, що докази, на які посилався ОСОБА_2, мають істотне значення для вирішення цієї справи.

Описки у рішенні суду першої інстанції, у тому числі у частині прізвища відповідача, не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення суду, та можуть бути усунуті судом першої інстанції у подальшому за ініціативою суду або за заявою осіб, які беруть участь у справі, в порядку ст. 219 ЦПК України.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушень процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи. Суд першої інстанції прийняв рішення, яким спір знайшов своє належне вирішення.

Також суд першої інстанції з додержанням вимог ст. 88 ЦПК України вирішив питання про розподіл понесених судових витрат між сторонами у цій справі, повязаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції або ж його зміни.

Крім того, у разі відмови відповідачу ОСОБА_2 у задоволенні його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок позивача ОСОБА_3 судових витрат у вигляді судового збору на загальну суму 334,61 грн. за подачу апеляційної скарги до апеляційного суду (т.с. 1 а.с. 119 оригінал квитанції на суму 250,00 грн., т.с. 1 а.с. 160 оригінал квитанції на суму 84,61 грн.), судового збору 121,80 грн. за подачу клопотання про призначення експертизи (т.с. 1 а.с. 192), витрат на оплату проведення судової будівельно-технічної експертизи, висновок якої оцінений апеляційним судом критично у цій справі, у сумі 4000,00 грн. (т.с. 2 а.с. 10 копія квитанції на суму 4000,00 грн.), повязаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 квітня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1ОСОБА_11ОСОБА_12