АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/3364/15-ц Номер провадження 22-ц/786/831/16Головуючий у 1-й інстанції Потетій А. Г. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Хіль Л.М.

суддів: Кузнєцової О.Ю., Мартєва С.Ю.

при секретарі Колодюк О.П.

за участі позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_4

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 02 лютого 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої злочином, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом та просив стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у солідарному порядку моральну шкоду заподіяну злочином у розмірі 50 000 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 4000 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що 27 вересня 2003 року відповідачі нанесли йому середньої тяжкості тілесні ушкодження. Їх вина у вчиненні злочину, була встановлена Постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 27 вересня 2005 року.

Вказував, що вчиненим злочином йому було заподіяно моральних страждань.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 02 лютого 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частковою

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 у солідарному порядку 392,97 грн. матеріальної шкоди, 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 4000 грн. на відшкодування витрат на правову допомогу.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржили ОСОБА_3 та ОСОБА_4, просили скасувати його та ухвалити нове рішення, яким стягнути з них моральну шкоду у розмірі 1000 грн., відмовивши у відшкодування витрат на правову допомогу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме невиправдано завищений розмір матеріальної шкоди та недоведеність понесення витрат на правову допомогу.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апелянтами не оскаржується рішення місцевого суду в частині стягнення матеріальної шкоди, а тому апеляційним судом в цій частині не переглядається.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214, ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні

Судове рішення ухвалене у справі відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 27 вересня 2003 року, близько 17 годин на подвір'ї будинку по вул. Залізничній, 1 у с. Зінці Полтавського району Полтавської області, ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 діючи спільно, умисно нанесли ОСОБА_2 порожніми скляними пляшками тілесні ушкодження голови та тулубу.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №3174 від 02 грудня 2004 року та акту судово-медичного дослідження №2394 від 29.09.2003 року, зазначеними діями позивачу були спричиненні закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку середньої тяжкості, забій м'яких тканин гортані, грудної клітини, правого плеча, садна шкіри голови, обличчя, шиї, верхніх та нижніх кінцівок які кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої ступені тяжкості по ознаці тривалого розгляду здоров'я.

Постановою Полтавського районного суду від 27.09.2005 року, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 були звільнені від кримінальної відповідальності на підставі ст. ст. 1,6 Закону України «Про амністію» від 31 травня 2005 року, а провадження в кримінальній справі щодо них закрито.

ОСОБА_3 вироком Полтавського районного суду від 19 грудня 2005 року засуджений за ч. 1 ст.122 КК України, до 3-х років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з іспитовим терміном 2 роки.

В наслідок отриманих травм ОСОБА_2 перебував в Полтавській обласній клінічній лікарні в нейрохірургічному відділенні з 27.09.2003 року по 20.10.2003 року з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку середнього ступеню тяжкості, забійні, рвані рани голови, носа, правого плеча, забій грудної клітини і гортані тощо (даний факт підтверджується виписним епікризом №13241).

В подальшому перебував на лікуванні на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні Полтавської ЦРЛ з 29.10.2003 року по 14.11.2003 року з діагнозом: відновний період ЧМТ. (даний факт підтверджується довідкою Полтавської центральної районної лікарні від 12.11.2004 року № 1285 , яка надавалась слідчому СВ Полтавського РВУ МВС України в Полтавській області в ході розслідування кримінальної справи).

Згідно ст. 23 ЦК України - моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У пп. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) розяснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Ухвалюючи рішення про стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі 5000 грн., суд першої інстанції повною мірою дослідив характер протиправних дій відповідачів, а також врахував ступінь душевних страждань ОСОБА_2

Визначений місцевим судом розмір відшкодування моральної шкоди, колегія суддів вважає справедливим та виваженим.

Спосіб використання своїх процесуальних прав в межах інших судових проваджень з боку ОСОБА_2, на що посилаються апелянти, жодним чином не змінює характеру заподіяних ними позивачу моральних страждань.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для стягнення на користь позивача його витрат на правову допомогу є безпідставними.

Так, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат.

Враховуючи, що позивачем надано суду підтвердження понесення витрат на правову допомогу, а також розрахунок їх розміру, такі витрати мають буди відшкодовані відповідачами.

Розмір витрат ОСОБА_2 на правову допомогу повною мірою відповідає вимогам, встановленим ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість, апеляційна скарга не містить.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 308, 314, 315, ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 02 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: --//-- ОСОБА_1

Судді --//-- ОСОБА_6

--//-- ОСОБА_7

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: ОСОБА_1