Номер провадження 22-ц/775/2092/2016
У Х В А Л А

29 листопада 2016 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Курило В.П.

суддів Космачевської Т.В., Санікової О.С.

за участю секретаря Чуряєва В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24 жовтня 2016 року,--

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з позовом, ОСОБА_1 просить визнати заповіт ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на ім'я ОСОБА_2, недійним.

Посилався на те, що 11 вересня 2015 року його батько ОСОБА_3 склав заповіт, яким заповідав ОСОБА_2 своє майно, заощадження та права. ІНФОРМАЦІЯ_3 його батько помер. Після смерті батька він звернувся в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини, проте йому повідомили, що 11 вересня 2015 року його батько заповідав все своє майно, заощадження та права ОСОБА_2

В останні роки його батько тяжко хворів, у 2007 році переніс інсульт. Він постійно його відвідував, під час їхніх розмов з батьком той казав про те, що все своє майно та заощадження він заповість йому як єдиному спадкоємцю. У зв'язку з тим, що він сам потребує медичної допомоги, оскільки є інвалідом з дитинства, то належної матеріальної допомоги батькові він надати не міг. Влітку 2015 року стан здоров'я батька значно погіршився, він став скаржитись на прогресування хвороби. В цей період часу батько проживав за місцем його мешкання та він надавав йому допомогу. В цей же час він знову підтвердив свій намір залишити все своє майно та заощадження йому як єдиному спадкоємцю. Певний час його батько проживав за місцем мешкання відповідача.

08 вересня 2015 року його батько потрапив до лікарні. У виписці із історії хвороби в графі «скарги» записано: на момент огляду не може пред'явити скарги через явища моторної та сенсорної афазії. В медичній літературі моторна афазія записана як: у хворого утруднюється можливість говорити або неможливість висловлювання та розуміння мови, мова може бути повністю відсутня. Сенсорна афазія - це порушення розуміння мови, тобто і написання слів на папері. В історії хвороби записано, що батько вважає себе хворим з 2007 року, після того, як переніс інсульт. З 2012 року у нього виявили цукровий діабет. Погіршення стану здоров'я сталось приблизно за 2 тижні до госпіталізації, тобто з кінця серпня або початку вересня 2015 року, коли з'явились елементи моторної та сенсорної афазії, слабкість в правих кінцівках, неадекватна поведінка. На підставі проведених обстежень був поставлений основний діагноз: об'ємний процес лівої частини лобової долі головного мозку на фоні наслідків перенесеного гострого порушення мозкового кровообігу по ішемічному типу в басейні правої задньої мозкової артерії (2007 р.), правосторонній геміпарез, моторна та сенсорна афазія.

Згідно виписки із історії хвороби, його батька виписали 10 вересня 2015 року без змін, далі записано, що стан хворого на фоні проведеного лікування не покращився, тобто яким батько потрапив в лікарню з елементами моторної та сенсорної афазії, слабкістю в правих кінцівках, неадекватною поведінкою, таким він і був виписаний.

Знаючи, що батько безнадійно хворий та йому залишилось жити лічені дні, відповідач 11 вересня 2015 року запросила до додому приватного нотаріуса ОСОБА_4 для складання заповіту. Вказаний заповіт був складений та він вважає його недійсним. В момент складання заповіту на ім'я ОСОБА_2 батько не усвідомлював свої дії та не міг керувати ними, тобто волевиявлення його не було вільним, не відповідало його волі. Згідно медичної карти хворий страждав наступними хворобами: об'ємний процес лівої частини лобової долі головного мозку на фоні наслідків перенесеного гострого порушення мозкового кровообігу по ішемічному типу в басейні правої задньої мозкової артерії, правосторонній геміпарез, моторна та сенсорна афазія. У зв'язку з даним діагнозом відбувається безповоротне порушення усної мови, моторна та сенсорна афазії, хворий не може виражати свої думки в словах та реченнях. Даній хворобі характерні сильні головні болі, різке зниження пам'яті, відсутність контролю над своїми діями.

Позивач просив визнати заповіт недійсним.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24 жовтня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені. Визнано недійсним заповіт, складений 11 вересня 2015 року в місті Артемівську Донецької області ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Артемівського (Бахмутського) міського нотаріального округу Донецької області 11 вересня 2015 року за реєстром № НОМЕР_1.

З рішенням не погодилась ОСОБА_2 і подала апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі ОСОБА_2, в інтересах якої діє її представник ОСОБА_5, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог.

Вважає рішення суду незаконним. В основу рішення суд поклав висновок посмертної судової психіатричної експертизи №49 від 07 липня 2016 року. Проте, з такими висновками експертів вона не була згода і зверталась до суду з клопотанням про проведення повторної експертизи в іншій експертній установі. Суд їй в цьому незаконно відмовив. Вважає, що експерти не врахували обставини, які мають значення для справи, пояснення свідків ОСОБА_6, ОСОБА_2, нотаріуса ОСОБА_4 У висновку експертизи не зазначено, які саме аргументи підтверджують той факт, що зміни в психічному стані ОСОБА_7 досягли такого ступеню, що позбавляли останнього розуміти значення своїх дій. Фактично експертами було лише констатовано діагноз, яким страждав померлий, та зроблено формальний висновок про те, що зазвичай такий діагноз виключає можливість розуміти значення своїх дій та керувати ними.

В засідання апеляційного суду надійшло письмове клопотання ОСОБА_2 про проведення повторної судової психіатричної посмертної експертизи щодо ОСОБА_3. Вважає, що висновок експертизи, що міститься в матеріалах цивільної справи, суперечить обставинам справи, пояснення свідків ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_8 і викликає сумніви в його правильності.

В судовому засідання ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 просили задовольнити вказане клопотання.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_9 просили клопотання відхилити, вважають, що підстав для проведення повторної експертизи не має.

Заслухавши думку сторін, апеляційний суд вважає, що клопотання ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 150 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Апеляційний суд вважає, що проведення повторної експертизи по справі не суперечить вимогам частини 2 статті 150 ЦПК України.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 18.09.2015 року.

Як видно з витягу Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть причина смерті ОСОБА_3 є церебральний атеросклероз з гіпертензією (а.с.13).

З виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 3661/1446 кардіологічного відділення Центральної районної лікарні міста Артемівська видно, що ОСОБА_3 прибув у стаціонар 8 вересня 2015 року. Скарги на стан здоров'я пред'явити не міг через явища моторної і сенсорної афазії. Вважає себе хворим гіпертонічною хворобою протягом кількох років . У 2007 році переніс ОНМК. З 2012 року виявлена легка форма цукрового діабету. Погіршення зі слів дружини біля двох тижнів , коли з'явились елементи моторної і сенсорної афазії, слабкість в правих кінцівках, неадекватна поведінка. Вказані симптоми наростали. Самостійно звернулися у лікарню , госпіталізований.

Повний діагноз: об'ємний процес лівої частини лобної долі головного мозку на фоні наслідків перенесеного ОНМК по ішемічному типу в басейні правої ЗМА (2007р.). Правосторонній геміпарез, моторна і сенсорна афазія.

Сукупний діагноз: ІЦБС. Атеросклеротичний кардіосклероз. Тріпотіння передсердь Н 2 А. Гіпертонічна хвороба, 3 стадії, 1 ступеню. КВР 4. Цукровий діабет, тип 2.

10 вересня 2015 року виписаний з лікарні без змін. Вказано, що на фоні проведеного лікування стан хворого без змін. Виписується для продовження лікування в амбулаторних умовах. (а.с. 14).

11 вересня 2015 року складений заповіт від імені ОСОБА_3, який був посвідчений приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № НОМЕР_1. Цим заповітом ОСОБА_3 у випадку його смерті усе майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, яке буде йому належати на день його смерті і на що за законом він матиме право, а також його заощадження та права, заповів ОСОБА_2 (а.с.12).

Як видно з заповіту, його текст прочитаний ОСОБА_3 в голос, відповідає його волі та власноруч підписаний.

В суді першої інстанції третя особа ОСОБА_4 - приватний нотаріус Артемівського міського нотаріального округу Донецької пояснював, що 10 вересня 2015 року до нього звернулась ОСОБА_2 з проханням посвідчити заповіт її чоловіка на дому. 11 вересня 2015 року він приїхав до ОСОБА_2, ОСОБА_3 лежав в ліжку. Він виглядав як хвора людина, мова у нього була млява та повільна, але сумнівів з приводу перешкод для посвідчення заповіту в нього не виникло. Перед посвідченням заповіту він спитав у ОСОБА_3 прізвище, ім'я та по батькові, та ким є йому ОСОБА_2 Він назвав своє прізвище, ім'я та по батькові і сказав, що ОСОБА_2 є його дружиною. Потім він зачитав вголос текст заповіту та спитав, чи є зрозумілим текст заповіту, на що ОСОБА_3 відповів згодою. Писав текст та підписував заповіт ОСОБА_3 сам, лежачи, при цьому, він показав йому де підписати. Потім він забрав заповіт, оскільки його необхідно було зареєструвати. Проект заповіту він готував завчасно, оскільки ОСОБА_2 принесла необхідні для цього документи. Також зазначив, що ОСОБА_2 розповідала йому, що її чоловік хворіє, проте, чим саме він не питав. З приводу наявності спадкоємців, крім ОСОБА_2, він ОСОБА_3 не питав, проте знав, що в останнього є син. На даний час заповіт є чинним.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні в 1 інстанції пояснювала, що ОСОБА_2 в 2001 році придбала будинок по сусідству з нею. З 2002 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 стали спільно проживати. Вона з ними, як сусідка, постійна спілкувалась та товаришувала. ОСОБА_3 разом з ОСОБА_2 будували гараж, зробили прибудову. Вона знала, що офіційно вони не одружені, але ОСОБА_10 постійно казав їй, що має бажання оформити відносини з ОСОБА_2 офіційно. Перед 01 вересня 2015 року вони прибирали біля будинків. ОСОБА_3 косив траву. Він був адекватний, вони розмовляли, будь-яких розладів в його поведінці вона не помітила. ОСОБА_3, оскільки він не працював, постійно зустрічав ОСОБА_2 з роботи.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_3 з ОСОБА_2 проживали однією родиною з 2002 року. Вона познайомилась з ними в 2001 році, вона разом з ними відзначала свята. Коли 10.09.2015 року ОСОБА_3 забрали з лікарні, вона йому робила уколи, за відсутності ОСОБА_2 вона сиділа з ним, вони розмовляли. ОСОБА_3 розповідав їй, що хоче все майно залишити ОСОБА_2 з тієї причини, що він нікому, крім неї, не потрібен. Він був адекватний, все усвідомлював та розумів. Казав, що дуже шкодує, що не уклав шлюб з ОСОБА_2.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 приблизно стали спільно проживати з 2001 року, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. ОСОБА_3 приймав активну участь в житті їхньої родини. 11 серпня 2015 року помер її чоловік, ОСОБА_3 був присутній і на цвинтарі, і на поминальному обіді, поводив себе адекватно. 17 серпня 2015 року вона разом з ОСОБА_3 їздили до м. Слов'янська в банк для отримання грошових коштів від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Останній раз ОСОБА_3 вона бачила 11.09.2015 року в вечері о 18 годині, коли прийшла робити йому укол. Вона спілкувалась з ОСОБА_3, він казав, що відчуває слабкість, але ні на що не скаржився, хотів випити 100 гр. спиртного, але вона не дала. Вони пили разом чай у нього в кімнаті і він їй повідомив, що на її матір переписав все своє «багатство». Також зазначила, що в 2007 році після того, як ОСОБА_3 переніс інсульт, за ОСОБА_12 доглядав її чоловік. Будь-хто з його родичів до нього не приїжджав та не доглядав. Через деякий час стан здоров'я ОСОБА_3 відновився, він почував себе добре.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що бачив ОСОБА_3 в кінці серпня 2015 року, він виглядав погано, проте ще розмовляв. З 03.09.2015 року по 18.09.2015 року він знаходився на лікуванні в 1-й лікарні м. Бахмута та лежав в першій палаті, а ОСОБА_3 лежав в 7-й палаті. Коли він зустрівся з ним у лікарні та привітався, ОСОБА_3 ніяк не відреагував на його привітання, не розмовляв, не відповідав на запитання, та не впізнавав його.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_3 вона знала давно. Коли він хотів придбати квартиру, вона ходила разом з ним до нотаріуса. Коли вона його побачила в серпні 2015 року по АДРЕСА_2, він дуже погано виглядав, відключався, був як в «тумані». Коли вона спитала, що з ним відбувається, то він відповів, що його «морозить». Після цього вона його не бачила.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що з ОСОБА_3 вона перебувала в шлюбних відносинах з 1970 року по 1985 рік. Потім вони шлюб розірвали. В 2002 році ОСОБА_3 придбав квартиру за адресою: АДРЕСА_1. Оскільки в квартирі по вул. Чайковського неможливо було проживати, він став жити з ОСОБА_2 В 2007 році у нього стався інсульт, після чого він постійно лікувався в кардіологічному відділені. 05-06 серпня 2015 року вона бачила ОСОБА_3, він вже погано почував себе, казав все не влад, йому було важко розмовляти, ходив сам, але це йому важко давалось, бачив погано, в нього постійно боліла та паморочилась голова. У нього були подряпані ноги, він казав, що це його подряпали якість кошенята та собаки, та просив їх прибрати. Він постійно плакав. 08.09.2015 року у ОСОБА_3 діагностували рак головного мозку. До дня його смерті ОСОБА_3 постійно телефонував сину. ОСОБА_2 була проти спілкування батька з сином, постійно чинила йому перешкоди в цьому. ОСОБА_3 постійно казав, що бачив спадкоємцем тільки сина. За місяць до смерті він приїхав до них та казав, що жити у ОСОБА_2 він не може, оскільки його там «дістали». Прожив у них 5-6 днів.

Експерт ОСОБА_16 в судовому засіданні підтвердила висновок судово - психіатричної експертизи № 49 від 07.07.2016 року та пояснила, що висновок ґрунтується на медичних документах, які були надані для дослідження. Під час дослідження не враховувались покази свідків, наданих під час судового засідання, оскільки вони є другорядними та суперечливими. Оскільки згідно клінічних даних ОСОБА_3 з 1999 року страждав судинними захворюваннями мозку, гіпертонічною хворобою, які при поєднанні з церебральним атеросклерозом та перенесеним у 2007 році інсультом швидко наростають, формується психічний дефект особистості, необоротні порушення вищих кіркових функцій, включаючи пам'ять, мислення, розуміння, уважність, критику. ОСОБА_3 недостатньо орієнтувався в юридичних наслідках оформлення документів. При дачі висновку експертизи в першу чергу брався до уваги клінічний діагноз та дані, які відображають об'єктивно всю картину стану ОСОБА_3, а покази свідків мають другорядне значення. Враховуючи медичні дані, клінічна картина стану здоров'я ОСОБА_3 постійно погіршувалася в бік загострення, все це призвело до патології, вираженого зниження інтелектуально-мнестичних функцій, яке досягало ступеню слабоумства. При цьому ступінь слабоумства не має значення для висновку про неможливість розуміти значення своїх дій та керувати ними. Захворювання, яким страждав ОСОБА_3, є хронічним, тому часовий проміжок такого стану встановити неможливо і це не має значення. Зміни головного мозку мають незворотній характер, тому і наявна хронічна судинна патологія головного мозку. Враховуючи все це, експертна комісія однозначно дійшла такого висновку, що ОСОБА_3 за своїм психічним станом на момент складання заповіту 11.09.2015 року не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не міг давати належну оцінку своїм діям.

ОСОБА_1 - позивач по справі заявив позов про визнання заповіту недійсним з підстав, передбачених частиною 1 статті 225 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові від 06.11.2009 року № 9 «Про практику розгляду цивільних про визнання правочинів недійсними», зокрема в п. 16, правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Приведені докази по справі, у тому числі пояснення свідків, третьої особи - приватного нотаріуса, суперечать записам про стан здоров'я ОСОБА_3 в історії хвороби №3661/1446 кардіологічного відділення Центральної районної лікарні міста Артемівська як під час його стаціонарного лікування так і після виписки з лікарні.

Крім того, з висновку посмертної судової психіатричної експертизи №49 від 7 липня 2016 року (а.с.92-99) видно, що в ньому не був врахований запис про причини смерті ОСОБА_3, викладений у витягу Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть (а.с.13).

Тому дійсно виникла необхідність у проведенні повторної посмертної судової психіатричної експертизи в іншому експертному закладі.

ОСОБА_2 та її представник просять доручити проведення такої експертизи Українському науково-дослідному інституту соціальної і судової психіатрії та наркології Міністерства охорони здоров'я України. Заперечень щодо вказаної експертної установи від сторін по справі не надійшло. Тому апеляційний суд задовольняє клопотання відповідача і в частині визначення експертної установи.

Відповідно до частини 2 статті 86 ЦПК України кошти на оплату судової експертизи вносяться стороною, яка заявила клопотання про проведення експертизи.

ОСОБА_2 в засіданні апеляційного суду заявила про свій намір оплатити кошти на проведення повторної експертизи і апеляційний суд враховує її намір.

В суді встановлено, що медичні документи - історії хвороби ОСОБА_3 за 2007 рік, та 2015 рік знаходяться у позивача ОСОБА_1 Для проведення повторної експертизи виникла необхідність їх представити експертній установі. Тому апеляційний суд вважає необхідним витребувати вказані медичні документи у позивача.

Керуючись ст. 150, 202-203, 303-315 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Клопотання ОСОБА_2, в інтересах якої діє її представник ОСОБА_5 задовольнити. Призначити та провести повторну посмертну судово-психіатричну експертизу, провадження якої доручити Українському науково-дослідному інституту соціальної і судової психіатрії та наркології Міністерства охорони здоров'я України.

На вирішення експертів поставити такі питання:

1. Чи страждав ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 за життя на психіатричне захворювання чи розлад психічної діяльності, з якого часу і з яким діагнозом ?

2. Чи страждав ОСОБА_3 таким захворюванням на час складання заповіту 11 вересня 2015 року?

3. Чи міг покращитися стан здоров'я ОСОБА_3 після проведеного стаціонарного лікування протягом 8 - 10 вересня 2015 року і чи міг він за станом здоров'я розмовляти 11 вересня 2015 року, підписувати самостійно заповіт?

4. Чи розумів ОСОБА_3 за станом свого здоров'я значення своїх дій і чи міг він ними керувати на час складання заповіту 11 вересня 2015 року?

5. Якщо висновки повторної експертизи не співпадають з висновками судово-психіатричної експертизи №49 від 7 липня 2016 року (а.с.92-99), в якій частині і які цьому є причини?

Попередити експертів про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України.

В розпорядження експертів направити матеріали цивільної справи, медичну картку ОСОБА_3, історію хвороби стаціонарного хворого № 3661/1446 кардіологічного відділення Центральної районної лікарні міста Артемівськ, яку витребувати у ОСОБА_1.

Витрати по проведенню експертизи покласти на відповідача ОСОБА_2. На час проведення експертизи провадження по справі зупинити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з часу її проголошення і в частині зупинення провадження по справі може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Судді: