Провадження № 2/344/4503/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Кріцак Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про визнання права власності на спадкове майно після смерті чоловіка ОСОБА_3 ОСОБА_4, померлого 04.10.2015 року в м.Івано-Франківську, а саме на автомобіль Тойота Авенсіс, ідентифікаційний номер (VIN) SB1ЕJ56L70Е0190038, 2002 року випуску,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 міської ради про визнання права власності на спадкове майно після смерті чоловіка ОСОБА_3 ОСОБА_4, померлого 04.10.2015 року в м.Івано-Франківську, а саме на автомобіль Тойота Авенсіс, ідентифікаційний номер (VIN) SB1ЕJ56L70Е0190038, 2002 року випуску. Позовні вимоги мотивувала тим, що після смерті її чоловіка ОСОБА_3 ОСОБА_4 відкрилась спадщина на 1/2 квартири за адресою: АДРЕСА_1, що належала покійному на підставі ноторіально посвідченого договору дарування 1/2 квартири від 13.01.1994 року, укладеного між заявником та покійним; автомобіль Тойота Авенсіс реєстраційний номер НВN LN 35, ідентифікаційний номер(VIN) SB1EJ56L70E019038, 2002 року випуску, що належав покійному на підставі свідоцтва про реєстрацію VY009651. Позивачка є дружиною покійного і спадкоємцем першої черги. Інших спадкоємців немає. Позивачка звернулася для оформлення спадщини до приватного нотаріуса ОСОБА_2 нотаріального округу ОСОБА_5, однак, отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину стосовно автомобіля. Реєстрація автомобіля на території України та поставлення його на облік здійснено не було, і відповідно не було видано свідоцтво про реєстрацію даного автомобіля уповноваженими органами в Україні. Оскільки, власник автомобіля ОСОБА_3 ОСОБА_4 помер 04.10.2015 року, позивачка не може отримати свідоцтво про право на спадщину і на його підставі провести державну реєстрацію вищевказаного транспортного засобу, а тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом.

Позивачка, представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просила позов задоволити з підстав наведених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради в судове засіданнія не зявився, попередньо подав заяву, якою просив слухати справу у його відсутності, щодо винесення рішення послався на розсуд суду(а.с. 28).

Беручи до уваги пояснення учасників процесу, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, судом встановлено.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу Серія ІІ-НМ №264280 від 10.02.1993 року ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 уклали шлюб 10.02.1993 року у Івано-Франкіському міському відділі ЗАГС, а.з. №171, після одруження позивачка взяла прізвище ОСОБА_1 (а.с.5).

04.10.2015 року ОСОБА_3 ОСОБА_4 у віці 80 років помер(а.с.4).

Після смерті чоловіка позивачки відкрилася спадщина на 1/2 квартири за адресою АДРЕСА_1, що належала покійному на підставі ноторіально посвідченого договору дарування 1/2 квартири від 13.01.1994 року, укладеного між заявником та покійним; автомобіль марки Тойота Авенсіс реєстраційний номер НВN LN 35, ідентифікаційний номер(VIN) SB1EJ56L70E019038, 2002 року випуску, що належав покійному на підставі свідоцтва про реєстрацію VY009651 (а.с.11-14).

Відповідно до перекладу Обовязкове замовлення вживаного транспортного засобу та автопричепу від 29.09.2012 року з якого вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 придбав автомобіль марки Тойота Авенсіс Комбі у фірми ТзОВ Автопарк. Шведт. Нові та вживані автомобілі по ціні 6.990 Євро(а.с. 30, 31).

Оскільки, реєстрація автомобіля на території України та поставлення його на облік здійснено не було, і відповідно не було видано свідоцтво про реєстрацію даного автомобіля уповноваженими органами в Україні.

Згідно п. 7 Постанови КМ України № 1388 від 07 вересня 1998 року Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів»: «Транспортні засоби, тимчасово ввезені на митну територію України для власного користування більш як на два місяці, підлягають державній реєстрації в сервісних центрах МВС на строк, визначений ДФС».

Згідно п. 8 Постанови: «Державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів».

Згідно п. 16 Постанови: «На зареєстровані в уповноважених органах МВС транспортні засоби видаються свідоцтва про реєстрацію, а також номерні знаки, що відповідають державному стандарту України: два номерні знаки - на автотранспорт, один - на мототранспорт, мопед, причіп та напівпричіп, дозволи на встановлення на транспортних засобах спеціальних світлових і (або) звукових сигнальних пристроїв».

Згідно п. 28 Постанови: «Ввезені в Україну транспортні засоби підлягають державній реєстрації на підставі заяв власників і митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронних митних декларацій або виданих органами доходів і зборів посвідчень про їх реєстрацію в сервісних центрах МВС.

Згідно п. 29 Постанови: «У разі коли транспортні засоби перебували в експлуатації за межами України і були зареєстровані у відповідних органах іншої держави, обов'язковим є подання до сервісних центрів МВС реєстраційних або прирівняних до них документів такої держави».

Згідно п. 30 Постанови: «До реєстраційних та облікових документів вносяться відомості про заборону відчуження і передачі права користування і (або) розпорядження( транспортними засобами, дату їх зворотного вивезення та інші обмеження, що встановлюються органами доходів і зборів». Як вбачається з п.п. 8, 28 Постанови державна реєстрація транспортних засобів здійснюється за заявою власника.

Згідно ст. 1221 ЦК України: «Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця».

Згідно ст. 70 ЗУ «Про міжнародне приватне право»: «З урахуванням положень статей 71, 72 цього Закону спадкові відносини регулюються правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання, якщо спадкодавцем не обрано в заповіті право держави громадянином якої він був. Вибір права спадкодавцем буде недійсним, якщо після складання заповіту його громадянство змінилося».

Згідно ст. 71 ЗУ «Про міжнародне приватне право»: «Спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України».

Як свідчить свідоцтво про смерть ОСОБА_8 І-НМ № 214166, видане 07.10.2015 року та тимчасова посвідка на постійне проживання серія ІФ № 008599 від 09.02.2007 року останнє місце проживання спадкодавця - місто ОСОБА_2(а.с.7).

Інших спадкоємців у померлого ОСОБА_3 ОСОБА_4 немає.

Згідно ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1. ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. А ч.3 цієї статті передбачає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як було встановлено в судовому засіданні позивачка подала заяву до нотаріуса про прийняття спадщини, а отже фактично прийняла її.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ст. 1296 ЦК України).

Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Статтею 10 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що вимоги позову про визнання права власності на спадкове майно підлягають до задоволення.

На підставі ст.ст. 1216-1218, 1268, 1270, 1273, 1274, 1276, 1296 ЦК України, листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/0-13 Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про визнання права власності на спадкове майно після смерті чоловіка ОСОБА_3 ОСОБА_4, померлого 04.10.2015 року в м.Івано-Франківську, а саме на автомобіль Тойота Авенсіс, ідентифікаційний номер (VIN) SB1ЕJ56L70Е0190038, 2002 року випуску задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованою за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, в порядку спадкування право власності на автомобіль марки Тойота Авенсіс, ідентифікаційний номер (VIN) SB1ЕJ56L70Е0190038, 2002 року випуску після смерті чоловіка ОСОБА_3 ОСОБА_4, померлого 04.10.2015 року в м.Івано-Франківську.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Пастернак І.А.