РІШЕННЯ

Іменем України

22.11.2016 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Мартинишин М.О.

при секретарі Потюк В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові справу за позовом Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м.Львова

до ОСОБА_1

про стягнення коштів надміру виплачених,-

В С Т А Н О В И В:

Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м.Львова звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів надміру виплачених, та просив суд:с з ОСОБА_1 на їх користь суми переплати пенсії за віком згідно Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, за період з 29.05.2014 року по 31.12.2015 року в розмірі 3 046,24 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що для отримання права на призначення пенсії за віком відповідач ОСОБА_1 договором про добровільну участь у системі загальнообовязкового державного пенсійного страхування № 022 від 22.05.2014 року за період з 01.01.2006 року по 31.01.2007 року сплатила внески в сумі 5431,14 грн. та підтвердила страховий стаж 1 рік 1 місяць. Оскільки за наявності необхідного страхового стажу відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з 29.05.2014 року відповідачу призначено пенсію за віком. Однак З 28.04.2013 року внесено зміни до ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», якими визначено новий порядок обчислення коефіцієнту заробітної плати (доходу) застрахованої особи в разі одноразової сплати єдиного внеску, а саме: коефіцієнт заробітної плати (доходу) застрахованої особи за кожний місяць страхового стажу за таких умов визначається шляхом поділу суми заробітної плати (доходу) застрахованої особи, з якої сплачено страхові внески, на середню заробітну плату (дохід) в Україні, за місяць, в якому укладено договір про добровільну участь, а тому пенсійну справу відносно відповідача приведено у відповідність до чинного законодавства. При цьому утворилась переплата пенсії за період з 29.05.2014 року по 31.12.2015 року в розмірі 3 046,24 грн. Переплата пенсії відповідачу виникла внаслідок автоматизованої (програмної) помилки. Про переплату повідомлено відповідачу на особистому прийомі. Однак з вказаною переплатою відповідач не погоджується та в добровільному порядку її погасити відмовляється. Просить позов задоволити.

Представник позивача у судове засіданні не зявився, однак подав заяву, з якої видно, що вона просить справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити, а тому суд вважає, що справу слід слухати у її відсутності на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти його задоволення, посилаючись на те, що законних підстав звернення позивача до суду немає щодо стягнення із неї коштів переплати пенсії за віком згідно Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, за період з 29.05.2014 року по 31.12.2015 року в розмірі 3 046,24 грн., оскільки зловживань з її боку не було та не було нею подано недостовірних даних. Просить відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог за безпідставністю позовних вимог.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позов не підлягає до задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що для отримання права на призначення пенсії за віком ОСОБА_1 договором про добровільну участь у системі загальнообовязкового державного пенсійного страхування № 022 від 22.05.2014 року за період з 01.01.2006 року по 31.01.2007 року сплатила внески в сумі 5431,14 грн. та підтвердила страховий стаж 1 рік 1 місяць та за наявності необхідного страхового стажу відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з 29.05.2014 року ОСОБА_1 призначено пенсію за віком.

З 28.04.2013 року внесено зміни до ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», якими визначено новий порядок обчислення коефіцієнту заробітної плати (доходу) застрахованої особи в разі одноразової сплати єдиного внеску, а саме: коефіцієнт заробітної плати (доходу) застрахованої особи за кожний місяць страхового стажу за таких умов визначається шляхом поділу суми заробітної плати (доходу) застрахованої особи, з якої сплачено страхові внески, на середню заробітну плату (дохід) в Україні, за місяць, в якому укладено договір про добровільну участь.

Враховуючи вищевикладене, позивачем пенсійну справу ОСОБА_1 приведено у відповідність до чинного законодавства. При цьому утворилась переплата пенсії за період з 29.05.2014 року по 31.12.2015 року в розмірі 3 046,24 грн. Переплата пенсії відповідачу виникла внаслідок автоматизованої (програмної) помилки. Про переплату повідомлено пенсіонера на особистому прийомі. З вказаною переплатою відповідач не погоджується та в добровільному порядку її повернути відмовляється.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини, що регулюються нормами глави 83 ЦК України, яка визначає загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, зокрема, застосуванню підлягають положення ст.1215 ЦК України.

Так, згідно ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмується, отже, зазначене у ст.1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів ( правова позиція, висловлена у постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року у справі № 6- 91цс14).

Згідно ст.50 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Чинним законодавством встановлено спеціальний порядок стягнення надмірно сплаченої пенсії. Так, згідно ч.1 ст.103 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року № 6-4.

Згідно п.3 цього Порядку повернення коштів проводиться відповідно до ст. 103ЗУ «Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміну у складі сім'ї тощо.

Таким чином, повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме, через зловживання, зокрема у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації.

Доказів умисної чи недобросовісної поведінки зі сторони відповідача позивачем суду не надані.

Згідно ст.60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тому, суд вважає, що стороною позивача не доведено факту вини ОСОБА_1 при отриманні надмірно сплачених сум пенсій; що без встановлення фактів недобросовісної поведінки відповідача чи фактів зловживань, які відповідно до ст. 60 ЦПК України повинна довести сторона позивача, позовні вимоги про стягнення з відповідача безпідставно отриманої пенсії не можна вважати обґрунтованими.

У п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 р. роз'яснено, що до лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов'язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів, у тому числі колективного договору.

Таким чином не встановлено факту недобросовісного набуття ОСОБА_1 отриманих коштів у розмірі 3 046,24 грн., які є пенсійною виплатою, призначеною їй УПФУ у Франківському районі м. Львова, як не встановлено й наявності рахункової помилки, відтак, відповідно до статті 1215 ЦК України, поверненню зазначена сума відповідачем не підлягає.

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій в постанові від 22 січня 2014 року (справа № 6-151 цс 13), де зазначено, що відповідно до статті 1215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню.

Згідно із ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно роз'яснень, що містяться в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі» резолютивна частина рішення суду повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215-217 ЦПК України.

На підставі зазначеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, щодо необхідності у позові відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 27, 31, 57-60, 84, 88, 169, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

у задоволенні позову Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м.Львова до ОСОБА_1 про стягнення коштів надміру виплачених - відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Мартинишин М.О.