Справа № 350/564/15-ц
Провадження № 22-ц/779/395/2016
Головуючий у 1 інстанції Калиній Г.В.
Суддя-доповідач Максюта І.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.

суддів Горблянського Я.Д., Фединяка В.Д.,

секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Рожнятівського районного суду від 03 грудня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

В квітні 2015 року ТзОВ «Кредитні ініціативи» звернулися в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог ТзОВ «Кредитні ініціативи» посилалось на те, що 18.05.2012 року між ТзОВ «ПростоФінанс» та ТзОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого позивач отримав право грошової вимоги за кредитним договором №2 від 27.05.2008 року.

Оскільки відповідач ОСОБА_3 є боржником за вказаним кредитним договором, і взяті на себе з умовами договору зобов'язання не виконував, суму кредиту, та нараховані проценти за користування кредитними коштами у встановлені договором строки не сплачував, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 10.02.2015 року становила 206137 грн.03 коп.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 03 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

На дане рішення представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, та порушення норм матеріального і процесуального права.

Так, на думку апелянта, виходячи з вимог ст.ст. 516, 517 ЦК України боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов'язання є належним.

Крім того, апелянт вказує, що про переуступку права вимоги боржник був повідомлений, разом із копією позовної заяви в порядку ст. 127 ЦПК, і такий спосіб на думку апелянта не суперечить вимогам ст.ст. 516-517 ЦК України. Зважаючи на те, що справа слухається не вперше, то докази переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні, та реквізити нового кредитора разом із рахунком для погашення заборгованості були надані Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» боржнику разом із позовною заявою ще в жовтні 2013 року.

Вважає, що суд першої інстанції помилково посилався на п. 4.1 ст. 4 договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18.05.2012 року, оскільки такий пункт не визначає перехід права власності на кредитний портфель за цим договором.

З цих підстав, рішення суду першої інстанції, апелянт просив скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

У судове засідання учасники судового розгляду не з'явилися, хоча повідомлені про день, місце та час судового розгляду в установленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили. Вважаючи, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, тому колегія суддів розглянула справу за їх відсутності.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача є необґрунтованою, виходячи з наступних підстав.

В силу ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

За приписами ст.ст. 10, 11 та 60 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України , доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 212, 213 ЦПК України були повно і всебічно дослідженні обставини справи та дана належна оцінка доказам, на які сторони посилалися в суді першої інстанції. Суд правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» відповідачу було надано споживчий кредит строком на 6 років у розмірі 147 400 гривень зі сплатою 9.9 процентів річних від непогашеної суми кредиту, що підтверджується копією договору № 2 від 27 травня 2008 року (а. с. 7-9).

Зобов'язання за договором позичальником виконувалися не у повному обсязі, а тому утворився борг, що не заперечує відповідач.

Відповідно до розрахунку, поданого позивачем, який підписаний аналітиком ТОВ «Кредитні ініціативи», борг позивача становить 240 559 гривень 37 копійок, у тому числі: 123538 гривень 75 копійок заборгованість за кредитом, 59828 гривень 58 копійок заборгованість по відсотках за користування кредитом, 19751 гривень 60 копійок заборгованість по комісії за користування кредитом, 3018 гривень 10 копійок штраф, що підтверджується розрахунком (а. с. 25).

Відповідач заперечує наявність саме такого боргу, за його розрахунком він сплатив 35620 гривень в рахунок погашення заборгованості за договором, що підтверджується, відповідними квитанціями і за його розрахунком борг перед кредитором складає 111758 гривень (а. с. 88).

Суми, зазначені у квитанціях (а.с.89-100) не відображені у наданому позивачем розрахунку заборгованості (а.с.25), відповідач вважає, що розрахунок боргу проведений не правильно.

Обгрунтовуючи право вимоги, позивач наддав копію договору купівлі-продажу кредитного портфелю (а.с.14-18) відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» купило у Товариства з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» право грошових вимог до боржників за Кредитними договорами.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник обов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За змістом ст. 1049 ЦК України , позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В силу ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону.

За приписами ч. 2 ст. 517 ЦК України, боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання йому доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції правильно виходив з того, що новий кредитор Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» не повідомив ОСОБА_3 про заміну кредитора та відступлення права вимоги за кредитним договором від 27.05.2008р., а також не надано належних доказів відступлення прав вимоги за даним кредитним договором.

Позивачем ні суду першої інстанції, а ні суду апеляційної інстанції на виконання ухвали про забезпечення доказів не надано належним чином оформленого договору купівлі-продажу кредитного портфелю, а отже, не доведено право вимоги.

Також суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивач не виконав свого обов'язку щодо повідомлення відповідача про заміну кредитора та відступлення права вимоги за кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду. Ніяких нових доказів чи обставин, які не були предметом розгляду суду першої інстанції та могли б вплинути на рішення, не надано і апеляційному суду.

На підставі вищевикладеного судова колегія приходить до висновку, що рішення ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 313-314 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» відхилити.

Рішення Рожнятівського районного суду від 03 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Я.Д. Горблянський

В.Д. Фединяк