Ухвала

іменем україни

09 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Гримич М.К., Кафідової О.В.,

Маляренка А.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_5, до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні квартирою та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 13 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_5 звернулися до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 є співвласниками квартири АДРЕСА_1. Порядок користування даною квартирою було визначено рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 09 лютого 2012 року. В даній квартирі також зареєстровані та проживають ОСОБА_4 з малолітньою дитиною ОСОБА_5 У грудні 2014 року ОСОБА_4 не змогла зайти до спірної квартири, де знаходилися її речі та речі її малолітньої дитини, ОСОБА_3 також не змогла зайти до цієї квартири. ОСОБА_8, який діяв в інтересах та за згодою ОСОБА_6, замінив замок вхідних дверей квартири. Крім того, ОСОБА_6 вселив до квартири ОСОБА_7, яка проживає там і на даний час, користується всіма речами, що знаходяться у ній. Внаслідок таких неправомірних дій відповідачі створили позивачам перешкоди у користуванні належним їм майном, вони позбавлені доступу до квартири та кімнат, де проживали з дитиною.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_5, з урахуванням уточнених позовних вимог, просили: усунути перешкоди у здійсненні права користування вказаною вище квартирою ОСОБА_3 шляхом виселення ОСОБА_7 із цієї квартири; зобов'язати ОСОБА_6 усунути перешкоди у здійсненні права користування та проживання ОСОБА_4 та її дочці ОСОБА_5 у вказаній квартирі шляхом їх вселення; а також відшкодувати їм по 7 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 19 листопада 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 13 січня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у задоволенні позову про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення, ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позову частково. Усунуто перешкоди у здійсненні права користування квартирою ОСОБА_3 шляхом виселення ОСОБА_7 з неправомірно зайнятого житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 Зобов'язано ОСОБА_6 усунути перешкоди у здійсненні права користування і проживання ОСОБА_4 та її дочці ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_1 шляхом вселення її (ОСОБА_4.) та дитини (ОСОБА_5.) до всієї квартири. Вирішено питання розподілу судових витрат. У задоволенні решти позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України) від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши матеріали справи, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення, ухвалюючи в цій частині нове рішення про задоволення вказаних вимог, апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_6 перешкоджає ОСОБА_4 та її доньці, які зареєстровані у АДРЕСА_1, а також ОСОБА_3, яка є співвласницею Ѕ частини квартири вільно користуватися квартирою, що знаходиться у їх спільній частковій власності.

Такі висновки колегія суддів вважає правильними і такими, що узгоджуються з матеріалами справи та вимогами закону.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності належить по Ѕ частині кватири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 14 липня 2005 року.

В даній квартирі з 03 серпня 2005 року також зареєстрована ОСОБА_4 та неповнолітня ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, які вселилися у вказану квартиру за згодою власників, як члени їх сім'ї.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 09 лютого 2012 року визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 та було виділено у користування ОСОБА_6 житлову кімнату площею 11,9 кв. м, а ОСОБА_3 - житлову кімнату площею 17,34 кв. м. У спільному користуванні власників залишено кухню площею 6,8 кв. м, ванну кімнату площею 2,6 кв. м, туалет площею 1 кв. м, коридор площею 7,3 кв. м, вбудовану шафу 0,4 кв. м.

Після визначення порядку користування квартирою ОСОБА_6 не проживав у спірній квартирі, надавши синові ОСОБА_9 довіреність на користування та розпорядження цією квартирою.

Судами також встановлено, що у листопаді 2014 року ОСОБА_10 за згодою ОСОБА_6 було замінено замки на вхідних дверях до квартири, у зв'язку з чим у грудні 2014 року позивачі не змогли потрапити до жилого приміщення, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Як вбачається з договору найму жилого приміщення від 30 листопада 2014 року ОСОБА_6 передав у тимчасове користування ОСОБА_7, при цьому, попередньо не отримавши на це відповідної згоди іншого співвласника житла - ОСОБА_3, Ѕ частину квартири АДРЕСА_2, зокрема, житлову кімнату площею 11,9 кв. м, яка була виділена наймодавцю у користування рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 09 лютого 2012 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

За положеннями ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Вказана норма регулює порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності.

Відтак, визначення порядку користування квартирою не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з співвласників.

Згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про усунення перешкод у здійсненні права користування та проживання ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_1 шляхом вселення останніх до вказаної квартири, та ухвалюючи в цій частині нове рішення про задоволення вказаних вимог, апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вірно виходив із того, що ОСОБА_3 є співвласником спірної квартири зі ОСОБА_6, отже її дочка - ОСОБА_4, і внучка - ОСОБА_4, є членами сім'ї ОСОБА_3, вселилися до цієї квартири за згодою власників, а тому мають право на проживання у ній.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків апеляційного суду не впливають та їх не спростовують.

Разом з цим, доводи касаційної скарги щодо скасування рішення суду апеляційної інстанції у повному обсязі, у тому числі і щодо задоволених позовних вимог відносно ОСОБА_7, є безпідставними, оскільки остання не уповноважувала ОСОБА_6 на оскарження рішення апеляційного суду від її імені, при цьому і сама ОСОБА_7 не оскаржує його у касаційному порядку, а тому рішення суду апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_7 не переглядається.

Керуючись статтями 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 13 січня 2016 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_5, до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні квартирою та відшкодування моральної шкоди, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: М.К. Гримич

О.В.Кафідова

А.В.Маляренко

І.М. Фаловська