Справа № 159/4701/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Бондар В.М.
Провадження № 22-ц/773/230/16 Категорія: 43 Доповідач: Мудренко Л. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Мудренко Л. І.,

суддів Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

з участю:

секретаря Губарик К. А.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Ковельської міської ради, Ковельського районного відділу ДМС України у Волинській області, Ремонтного житлово-комунального підприємства № 2 про визнання права на користування жилим приміщенням, відновлення права на місце проживання та інших прав, вселення та усунення перешкод в користуванні житлом, зобовязання здійснити реєстрацію за місцем проживання та стягнення моральної шкоди за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25 листопада 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з зазначеним позовом до відповідачів.

Вимоги мотивовані тим, що він фактично проживає і був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1 з 2002 року по теперішній час, до того він був зареєстрований і постійно проживав за тією ж адресою з 1953 по 1981 роки. З 1987 року в цій же квартирі була зареєстрована його племінниця ОСОБА_3 та проживала до тих пір доки її не забрала до себе рідна баба ОСОБА_4, яка була призначена її опікуном, після чого до 2013 року ОСОБА_3 жодного дня не проживала. У 2000 році він розірвав шлюб зі своєю дружиною і фактично перестав проживати зі своєю родиною, з якою мешкали за адресою: АДРЕСА_1, виїхав, виписався із квартири своєї дружини і переїхав до своєї матері, а в листопаді 2002 року за заявою матері його було зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. Вони жили лише вдвох з матірю ОСОБА_5, вели спільне господарство, він самостійно погасив заборгованість по квартплаті, яка виникла до його повернення. Коли мати почала тяжко хворіти, і останні декілька років вона взагалі не піднімалась з ліжка, він самостійно її доглядав, ніхто, в т.ч. ОСОБА_3, не допомагала. Відповідач ОСОБА_3 жодного дня не проживала в ІНФОРМАЦІЯ_3 в м Ковелі Волинської області, ні з ним, ні з її бабою ОСОБА_5, спільного господарства не вела. Після виповнення її повноліття, з 2005 року не здійснювала жодних обовязків, покладених на неї як користувача, по утриманню квартири, будинку, прибудинкової території, в т.ч. не робила ремонт, не прибирала, не сплачувала комунальні платежі, тощо. Вона фактично проживала у своєї баби ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2, де і зараз проживає. Відповідач ОСОБА_3 лише після виникнення судових спорів, зявляється в спірній квартирі, змінює замки, впускає квартирантів, час від часу ночує в спірній квартирі. На сьогоднішній день ОСОБА_3 за підтримки інших відповідачів активно позбавляє його законного права проживання в квартирі, яку отримували його батьки, в т.ч. і на нього, а також позбавляє його права участі у приватизації. Іншого житла у нього немає. Такими діями відповідачів, він зазнав душевних страждань. РЖКП № 2, Ковельська міська рада, ДМС також завдали непомірних душевних страждань своїми неправомірними рішеннями, оскільки вони фактично давали дозвіл на його виселення без будь-яких законних на те підстав. Позивач просив позов задовольнити та визнати за ним право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_3. Поставити на реєстраційний облік ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3. Усунути перешкоди користування вказаною шляхом його вселення та вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_4. Стягнути солідарно з відповідачів на його користь моральну шкоду у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень. Судові витрати, витрати на адвоката у розмірі 3 565 (три тисячі пятисот шістдесят пять гривень) 40 коп. покласти на відповідачів солідарно.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25 листопада 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу в якій просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задоволенити позовні вимоги позивача повністю.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу з підстав в ній наведених та просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційну скаргу позивача та його представника не визнала та просила її відхилити.

Відповідач ОСОБА_6 житлово-комунальне підприємство № 2 в судове засідання свого представника не направив, однак, подав письмові заперечення на апеляційну скаргу.

Інші особи в судове засідання не зявились.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, а також доводи апеляційної скарги, пояснення сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача та його представника слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наймачем квартири АДРЕСА_5 була ОСОБА_5, мати позивача ОСОБА_1 та баба відповідача ОСОБА_3, яка 03.06.2010 року померла. Встановлено, що ОСОБА_1 з 26.11.2002 року був зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_4. На час реєстрації та вселення у квартиру АДРЕСА_5, ОСОБА_1 був забезпечений житлом, оскільки він є співвласником іншої трьохкімнатної квартири АДРЕСА_6. ОСОБА_1 вселився у спірну квартиру без згоди опікуна неповнолітньої ОСОБА_3 ОСОБА_4 Відповідач ОСОБА_3 з часу її народження 11.08.1987 року була зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_4. Її батьки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 також були зареєстровані та проживали у цій квартирі до часу їх смерті відповідно до 17.05.1997 року та 12.02.2002 року. Рішенням виконкому Ковельської міської ради Волинської області від 18 лютого 1999 року № 32 неповнолітній ОСОБА_3 було призначено опікуна ОСОБА_4, яка проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, а рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області від 21.05.2004 року № 216 за ОСОБА_3, як неповнолітньою дитиною-сиротою, закріплено житло за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 9, 12, 13, 14, 92, 93, 94, 95, 96, 98).

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 02.07.2013 року, яким скасовано рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24 квітня 2013 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи на стороні відповідача без самостійних вимог: Ковельське ремонтне житлово-комунальне підприємство № 2, Ковельська міська рада, про встановлення порядку користування житлом, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи на стороні відповідача без самостійних вимог: Ковельське ремонтне житлово-комунальне підприємство № 2 та Ковельська міська рада, про визнання особи такою, що не набула права користування квартирою, зняття з реєстрації та виселення, встановлено, що вселення ОСОБА_1 у спірну квартиру відбулося з порушенням встановленого порядку вселення в жиле приміщення, а відтак самостійного права на займане ним спірне жиле приміщення він не набув (а.с. 44-47).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.10.2013 року відмовлено у відкритті касаційного провадження у цій справі, оскільки ухвалою суду касаційної інстанції від 1 серпня 2013 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду від 2 липня 2013 року, а саме через те, що доводи скарги висновків суду не спростовують та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи (а.с. 50).

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 11 квітня 2014 року, залишеним без змін Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 30.07.2014 року, рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24 лютого 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_6 житлово-комунальне підприємство № 2 м. Ковеля, виконавчий комітет Ковельської міської ради, про виселення без надання іншого житлового приміщення скасовано з ухваленням нового рішення про виселення відповідача ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_7 без надання іншого жилого приміщення (а.с. 56-58).

Отже, судовими рішеннями спростовуються доводи ОСОБА_1 та відповідь Ковельського РВ УМВС України у Волинській області від 26.02.2014 року, на яку позивач посилається як на доказ, показання свідків, що він на законних підставах проживав і був прописаний з 2002 року у квартирі АДРЕСА_8.

Відповідно до вимог статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за ним права користування житловим приміщенням в АДРЕСА_9, постановлення його на реєстраційний облік за даною адресою, усунення перешкоди у користуванні цією квартирою та вселення, і відмову в їх задоволенні.

Суд першої інстанції підставно прийшов до висновку, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди є похідними від головних вимог, а тому теж не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги позивача фактично зводяться до незгоди з рішенням суду першої інстанції та визнання незаконними попередніх рішень судів, що набрали законної сили, і які були досліджені судом першої інстанції при розгляді даної справи та якими визнано, що позивач не має прав на спірну квартиру та підлягає виселенню з неї.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст. 309 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Таким чином колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25 листопада 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ впродовж двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: