Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.02.2016 Справа №607/9526/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді: Дзюбановського Ю.І.

при секретарі судового засідання: Борисевич І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, надалі позивач, звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, надалі відповідач, в якому просить в порядку поділу майна подружжя:

-- виділити у власність ОСОБА_1 1/2 частину однокімнатної квартири по АДРЕСА_2

-- стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 1/2 частину вартості автомобіля марки ВАЗ 21703-110-01;

-- стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 1/2 частину вартості холодильника марки «GORENIC RK 65 SY A2; м'ягкої частини, в яку входить розкладний диван «Луїза» та два м'ягких нерозкладних крісла, LCD телевізор «SONY 40 W 4000», газової духовки «ARIST FB 51.2 X», газової плити «PH 640 MST», кухонного комбайна «BRAUN G 3000».

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримують, в судових дебатах зазначають, що позовні вимоги підтримують лише щодо визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частки квартири в порядку поділу майна подружжя по АДРЕСА_1, мотивуючи тим, що квартира була ними придбана під час шлюбу за сімейні кошти, а тому є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, проте відповідач в добровільному порядку не хоче здійснити її поділ. Щодо стягнення грошової компенсації за відчужений автомобіль, який був придбаний подружжям зазначає, що відповідач ОСОБА_2 оплатив її 1000 доларів США грошової компенсації. В частині стягнення половини вартості речей побутового вжитку не підтримують та просять їх не розглядати.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову шляхом поділу спільного майна - квартири по вул. Глибока,17/8, не заперечує.

Суд, розглянувши матеріали справи, встановив наступні обставини.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 14.09.2002р., актовий запис №1307, про що свідчить свідоцтво про одруження від 14.09.2002р. НОМЕР_1.

Від шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. народилася дочка ОСОБА_5.

Згідно свідоцтва про право власності від 06.02.2012р. квартира АДРЕСА_1 загальною площею 37,6 кв.м., житловою площею 17,3 кв.м. на підставі рішення Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 21.09.2011р. №1557 належить ОСОБА_2.

Витягом про державну реєстрацію від 06.02.2012р. №33078939 підтверджено проведення державної реєстрації права власності у ОСОБА_2 на квартиру по АДРЕСА_1.

Станом на дату розгляду справи шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 розірваний.

Згідно ч. 3 ст. 13 Кодексу про шлюб та сім'ю, положення якого діяли на момент укладення шлюбу та укладення договору, час виникнення прав та обов'язків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану.

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Зазначені положення відображені також в Сімейному кодексі України, а саме згідно ч. 1 ст. 60 Кодексу майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно статей 69, 70 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що квартира АДРЕСА_1 загальною площею 37,6 кв.м. і житловою площею 17,3 кв.м. відноситься до спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбана у шлюбі сторонами за спільні сімейні кошти, а відтак частки у квартирі є рівними. Інших доказів, які б спростовували твердження позивача щодо придбання квартири у шлюбі за спільні сімейні кошти відповідачем не подано.

Тому суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, оскільки підтвердженні матеріалами справи, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і визнанні відповідачем.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 60, 88, 212, 218, 223, 294 ЦПК України, ст.ст. 60, 63, 69, 70 Сімейного кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна шляхом визнання права власності на 1/2 частку квартири - задовольнити.

2.В порядку поділу майна визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 загальною площею 37,6 кв.м., житловою площею 17,3 кв.м.

3.Заходи забезпечення позову, які були вжиті ухвалою суду від 04.06.2015р. - скасувати.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційної скарги не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд.

Головуючий суддяЮ. І. Дзюбановський