Справа № 444/2219/16-ц
Провадження № 2/444/1100/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2016 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Зеліско Р. Й.,

при секретарі Мамедовій Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Жовкві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Жовківського району Львівської області, третя особа: Жовківська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно за законом, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 сільської ради Жовківського району Львівської області про визнання права власності на житловий будинок в с. Боянець по вул. Чорновола, 30, Жовківського району Львівської області.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що його батько ОСОБА_3 проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1 в будинку, який станом на 30.06.1990 року відносився до колгоспного типу двору, головою якого він був.

Право власності на майно двору було зареєстровано на його імя як голови двору в погосподарських книгах ОСОБА_2 сільської ради, що стверджено випискою сільської ради.

Стверджує, що погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Таким чином, вважає, що право власності його батька на будинок було зареєстроване згідно вимог діючого на той момент законодавства в погосподарській книзі ОСОБА_2 сільської ради. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Позивач заявляє, що оскільки його батько на 30.06.1990 року значився єдиним членом двору, відповідно після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, а він як син померлого має право на спадкування як спадкоємець першої черги за законом.

Стверджує, що спадщину він прийняв, оскільки проживав із батьком на день смерті. Інших спадкоємців немає, оскільки мати відмовилася від спадкування, подавши належно засвідчену заяву до нотконтори.

З приводу спадкування позивач звернувся до Жовківської державної нотаріальної контори, де відкрито спадкову справу № 432/2016, однак йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину із-за відсутності правовстановлюючого документу на будинок про що винесено постанову №1932/01-16 від 13.08.2016 року та розяснено про судовий порядок визнання права власності на спадкове майно. А тому просить позов задоволити.

Позивач в судове засідання не зявився, хоча про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, однак подав на адрес суду заяву у якій просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, просить задоволити, не заперечив проти винесення заочного рішення.

Представники відповідача ОСОБА_2 сільської ради Жовківського району Львівської області та представник третьої особи Жовківської державної нотаріальної контори в судове засідання не прибули, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Однак, ними надіслано до суду листи у яких просять справу розглядати у їх відсутності.

Оскільки сторони в судове засідання не зявились, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку .

Статтею 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні.

З виписки з погосподарської книги ОСОБА_2 сільської ради вбачається, що будинок в с. Боянець по вул. Чорновола, 30, Жовківського району Львівської області станом на 30.09.1990 року відносився до колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_3, який водночас був єдиним членом даного двору.

З витягу з погосподарської книги особовий рахунок № 0213 вбачається, що станом на 20.10.2015 року головою двору в с. Боянець по вул. Чорновола, 30 був ОСОБА_3, членом двору був ОСОБА_1.

У довідці № 3749 від 19.08.2016 року, виданої Комунальним підприємством Львівської обласної ради Червоноградського міжміського бюро технічної інвентаризації вказується, що в КП ЛОР "Червоноградське МБТІ" станом на 31.12.2012 року реєстрація права власності на будинковолодіння по вулиці Чорновола № 30 в с. Боянець Жовківського району Львівської області не проводилась.

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії 1-СГ № 406234 від 23.10.2015 року ОСОБА_3 помер 20.10.2015 року.

Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно.

Позивач звернувся 17.08.2016 року в Жовківську державну нотаріальну контору Львівської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але йому було відмовлено у видачі такого, оскільки позивач не надав необхідні правовстановлюючі документи на спадкове нерухоме майно, яке підлягає реєстрації.

Як вбачається із свідоцтва про народження позивача серії IV-УР № 2300604 від 19.01.1963 ОСОБА_1 народився 30.12.1962 року та його батьками є ОСОБА_3 Сергійович- батько та ОСОБА_4 Пилипівна-мати.

З довідки виданої виконкомом ОСОБА_2 сільської ради № 455 від 16.05.2016 року вбачається, що заповіт від імені ОСОБА_3, який помер 20.10.2015 року в сільській раді не посвідчувався.

А тому спадкування майна ОСОБА_3 здійснюється за законом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як вбачається із довідки виданої виконкомом ОСОБА_2 сільської ради № 497 позивач проживав без реєстрації разом з померлим ОСОБА_3 до дня його смерті 20.10.2015 року і вели спільне господарство в с. Боянець по вул. Чорновола, 30, Жовківського району Львівської області, а тому вважається таким, що прийняв спадщину.

Інший спадкоємцем першої черги, яка проживала з померлим ОСОБА_3 як вбачається з довідки виданої виконкомом ОСОБА_2 сільської ради № 453 була ОСОБА_5, однак остання являючись дружиною померлого від прийняття спадщини відмовилася, що підтверджується її заявою в Жовківську державну нотаріальну контору Львівської області від 17.08.2016 року.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 01.07.2004р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства України, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок.

Позивач звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус йому відмовила у видачі свідоцтво про право на спадщину за законом.

Відповідно до п. 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.12 № 296/5 за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування.

До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема житловий будинок, іншу споруду.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття такого права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Так як позивач ОСОБА_1 постійно проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, тому вважається таким, що прийняв спадщину, а інший спадкоємець, а саме дружина померлого ОСОБА_5 відмовилася від її оформлення, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 є єдиним, хто успадкував майно померлого ОСОБА_3.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 209, 212 - 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на житловий будинок в с. Боянець по вул. Чорновола, 30, Жовківського району Львівської області, загальна площа якого 107, 9 кв. м., житлова 78,9 кв. м., допоміжна 23,1 кв.м. з господарськими будівлями.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через Жовківський районний суд Львівської області.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Зеліско Р. Й.