Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.03.2016 року м. Бар

Барський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Хитрука В.М.

при секретарі Малюговій А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бар цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому вказала, що відповідач є батьком їхнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Наразі син є повнолітнім, навчається у Барському коледжі транспорту та будівництва НТУ. Повнолітній син, який продовжує навчання, потребує матеріальної допомоги, самостійно забезпечити її вона не в змозі. Відповідач є працездатним, має працездатний вік, не є інвалідом, працює слюсарем в Барському учбово-виробничому підприємстві УТОС, тому в змозі надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Відтак, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 1/4 частки всіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення сином віку 23 років.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Мазур О.А. позовні вимоги підтримала повністю із викладених у позовній заяві підстав.

Представник відповідача адвокат Іванова В.О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснивши, що вони є безпідставними, оскільки відповідач отримує в середньому 825 грн. в місяць заробітної плати, з яких зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей згідно рішення суду у розмірі 1/2 частки всіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Інших доходів не має, відтак не може надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог немає із наступних мотивів.

Правовідносини, що є предметом спору між сторонами у справі, регулюються сімейним законодавством України.

Відповідно до ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Лише за наявності усіх передбачених ст.199 СК України умов, суд за приписами ст.ст.200, 182 СК України має визначити розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, при такому визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення.

Судом на підставі досліджених доказів визнаються встановленими наступні обставини у справі: ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, його батьками є сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, про що свідчить копія свідоцтва про його народження. ОСОБА_3 є студентом денної форми навчання 4 курсу Барського коледжу транспорту та будівництва НТУ.

Відповідач ОСОБА_2 працює слюсарем в Барському учбово-виробничому підприємстві УТОС. З довідки про заробітну плату вбачається, що його середній заробіток складає 825 грн. в місяць. Згідно рішення Барського районного суду від 11.12.2015 року ОСОБА_2 зобов'язаний сплачувати на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частки всіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Оцінюючі з'ясовані в судовому засіданні обставини у справі в контексті наведених вище правових норм регулювання предмету спору, суд доходить наступних висновків.

Зазначені позивачем у позовній заяві обставини відносно того, що відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги повнолітній дитині не підтверджені жодними належними допустимими доказами позивача і водночас спростовані доказами відповідача, відтак суд визнає їх не доведеними.

Офіційна заробітна плата відповідача є єдиним достеменно встановленим джерелом його доходів, позаяк жодних доказів щодо будь-яких інших його таких джерел сторони суду не надали. Такий встановлений судом розмір єдиного щомісячного доходу відповідача в сумі 825 грн. підтверджує його доводи на заперечення позовних вимог щодо об'єктивної відсутності у нього можливості надавати матеріальну допомогу у виді аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, та, з врахуванням сплати аліментів на трьох неповнолітніх дітей, він є значно меншим від встановлених у державі мінімального розміру заробітної плати та прожиткового мінімуму для повнолітньої працездатної особи.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» N3, від 15.05.2006 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника, відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. N 606-XIV "Про виконавче провадження" не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Вимога позивача про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, саме на її користь не доведена позивачем жодними належними допустимими доказами на підтвердження фактичного самостійного її матеріального утримання сина. Позивач не навела ніяких доказів того, що відповідач може надавати матеріальну допомогу.

Судом прийнято до уваги те, що стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно зі становищем одержувача аліментів.

Таким чином суд визнає встановленою обставину доводів відповідача на заперечення ним позовних вимог щодо відсутності у нього об'єктивної змоги надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Оскільки така спроможність за приписом ст.199 СК України є обов'язковою умовою для покладення на батька обов'язку утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання, її відсутність зумовлює висновок суду про необхідність відмовити у задоволенні позову про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, за безпідставністю позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.199 СК України, ст.209, 212 -215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, за безпідставністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Вінницької області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення через Барський районний суд.

Суддя: