АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/673/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 Черненко В. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНерушак Л. В.
суддівПальонного В. С. , Карпенко О. В.
при секретаріВинник І. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ПАТ КБ «ПриватБанк» - Гриня Костянтина Андрійовича на заочне рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 17 грудня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості ,-

в с т а н о в и л а :

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № CSS0F513500966 від 18 липня 2012 року, ОСОБА_7 отримав кредит у розмірі 2689,84 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячні платежі) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

Позивач вказує у позові, що відповідач свої зобов'язання за вказаним кредитним договором не виконав, у зв'язку з чим, станом на 13 серпня 2015 року, має заборгованість у сумі 6003,20 грн., яка складається з наступного: 2206,42 грн. заборгованість за кредитом; 1,28 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 37,66 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 2995,78 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до п. 2.4.5.5 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина) та 262,06 грн. штраф (процентна складова), які і просив стягнути із відповідача ОСОБА_7 на їх користь, та просив стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1218,00 грн.

Заочним рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 17 грудня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 3812,76 грн., з яких: 2206,42 грн. - заборгованість за кредитом, 1,28 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 37,66 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 805,34 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором, а також штрафи: 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 262,06 грн. - штраф (процентна ставка). Стягнуто з ОСОБА_7 судові витрати у сумі 773,58 грн. В інших вимогах відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Гринь К.А. оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення розміру пені є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення для справи та невідповідності висновків суду обставинам справи. Просить скасувати рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 17 грудня 2015 року в частині незадоволення позовних вимог щодо стягнення пені та винести в цій частині нове рішення, яким задовольнити вимоги щодо стягнення пені у розмірі 2995,78 грн. у повному обсязі. В іншій частині рішення залишити без змін. Судові витрати покласти на відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача - апелянта, який з'явився в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції зміні, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягає застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону відповідає не повністю.

Вирішуючи спір, ухвалюючи заочне рішення про часткове задоволення позовних вимог за відсутності сторін у розгляді справи, стягуючи із відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредиту, суд першої інстанції виходив із доведеності вимог позивачем, однак в частині стягнення пені за своєї ініціативи застосував річний строк позовної давності, стягнувши пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 805,34 грн., а не 2995,78 грн., як просив позивач.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції обґрунтовував своє рішення тим, що згідно п.1.5.25 Умов та Правил надання банківських послуг, за несвоєчасну сплату послуг, передбачених даним договором, клієнт сплачує банку, за кожен випадок порушення, пеню в розмірі 0,1 % від суми заборгованості, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочки, застосувавши норми до ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік, за відсутності заяви сторін про застосування строків позовної давності.

Колегія суддів не може повністю погодитись з висновками суду першої інстанції, оскільки висновки суду щодо стягнення пені в межах року за відсутності заяви сторін про застосування строків позовної давності є помилковими, такими, що не відповідають обставинам справи та вимогам закону, так як суд невірно застосував норми матеріального права.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні 18 липня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір № CSS0F513500966, згідно умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 2689,85 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення - 17 липня 2013 року.

Згідно з умовами укладеного між сторонами договору він складається із заяви позичальника та Умов надання кредиту фізичним особам «Розстрочка».

Відповідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Звертаючись до суду із даним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що внаслідок неналежного виконання відповідачем ОСОБА_7 умов кредитного договору станом на 13 серпня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 6003,20 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 2206,42 грн.; заборгованості по процентах за користування кредитом - 1,28 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом 37,66 грн.; пені за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором - 2995,78 грн.; а також штрафи: 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 262,06 грн. - штраф (процентна ставка).

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Отже, пеня - це санкція, яка нараховується від першого дня прострочення виконання зобов'язання й до того дня, доки зобов'язання не буде виконане.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України.

Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення випливає безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі, позовна давність судом не застосовується.

Тобто цією нормою встановлені суб'єктивні межі застосування позовної давності, а саме передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв'язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі.

Таким чином, позовна давність, як загальна, так і спеціальна є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні.

Із матеріалів справи вбачається що відповідач ОСОБА_7 не був присутній у судовому засідання і в матеріалах справи відсутня його заява про застосування строків позовної давності, яка подана до винесення місцевим судом рішення, згідно вимог частини третьої статті 267 ЦК України, на що судом перш інстанції належної уваги не звернуто.

Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин, і аналізуючи норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише з наявністю про це заяви сторони.

Таким чином, суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність, а тому із відповідача ОСОБА_7 на користь банку підлягає до стягнення пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором в розмірі 2995,78 грн.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-738цс15 від 24 червня 2015 року, яка згідно зі ст. 360 - 7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів.

Доводи апеляційної скарги є обґрунтованим та підлягають задоволенню щодо стягнення пені в повному обсязі за відсутності заяви про застосування строків позовної давності.

Одночасно необхідно звернути увагу суду, що відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

В свою чергу із матеріалів справи вбачається, що відповідач не повідомлений належним чином про розгляд даної справи (а. с. 33, 35), оскільки судові повістки повернулась за закінченням терміну зберігання. Незважаючи на вказані обставини, суд ухвалив заочне рішення по справі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ПАТ КБ «ПриватБанк» - Гриня К.А. підлягає до часткового задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції зміні, оскільки задовольняючи частково позовні вимоги банку, стягуючи із відповідача 805,34 грн. пені, а не 2995, 78 грн. за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, судом допущено порушення норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є обов'язковою підставою для скасування рішення суду.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, оскільки рішення підлягає зміні в частині стягнення пені, яку судом першої інстанції стягнуто частково, а не скасуванню як просив апелянт заочного рішення суду першої інстанції в частині стягнення розміру пені.

Стягненню з відповідача ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає пеня в розмірі 2995,78 грн. , отже рішення суду в цій частині змінено в частині щодо стягнення пені з 805, 34 грн. на розмір пені 2995, 78 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача, враховуючи вище зазначені обставини .

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати.

За таких обставин із відповідача ОСОБА_7 на користь позивача ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають стягненню судові витрати за подання позовної заяви в розмірі 444 грн. 42 коп., а з врахуванням стягнутих судом першої інстанції 773, 58 грн. всього1218 грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі 1339,80 грн., а всього в сумі 2557,80 грн.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ПАТ КБ «ПриватБанк» - Гриня Костянтина Андрійовича - задовольнити частково.

Заочне рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 17 грудня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості змінити в частині стягнення розміру пені.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» пеню за кредитом в розмірі 2995,78 грн., змінивши розмір стягнення пені за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором з 805, 34 грн. на 2995, 78 грн.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати в сумі 2557,80 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :