ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ Справа № 636/2316/15-ц
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ Провадження № 2/636/94/16
10 березня 2016 року Чугуївський міський суд Харківської області у складі: головуючого судді Бондар С.Б., за участю секретаря судового засідання Веприцької С.О.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Чугуївського міського суду Харківської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Слюнін Олександр Миколайович, про визнання договору дарування недійсним та застосування правових наслідків його недійсності,
В С Т А Н О В И В:
У судовому засіданні представник позивача адвокат Гуменний Т.З. позов підтримав, надав пояснення, аналогічні до викладених в позовній заяві, та в якості доказів пред`явив постанову Чугуївського ВП ГУНП в Харківської області від 19.01.2016 про закриття кримінального провадження, якою встановлено, що ОСОБА_6 не досягав згоди із відповідачем-2 щодо істотних умов договору дарування від 18.08.2014, які мають істотне значення, і цей правочин не відповідав його внутрішній волі, що є підставою для визнання цього договіру недійсним, застосування правових наслідків його недійсності у виді скасування державної реєстрації права власності на 2/3 частки спірної скартири за відповідачем-2, також просив стягнути з відповідачів на користь позивача сплачений при подачі позову судовий збір.
Представник відповідача-2, за довіреністю - Мудраченко І.В., проти позову заперечував, у задоволенні позовних вимог просив відмовити за їх безпідставністю, вважає, що позивач не надав суду необхідних, належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, які зазначені в позовній заяві щодо визнання спірного договору дарування недійсним та застосування правових наслідків його недійсності. У запереченнях проти позову представник відповідача посилався на те, що за оскаржуваним договором дарування ОСОБА_6 та відповідач-1 передали, а відповідач-2 отримав 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 . Договір дарування укладено у письмовій формі, у ньому містяться усі істотні обстави, що засвідчено підписами сторін, тому правових підстав для визнання договору дарування від 18.08.2014 року недійсним немає. Крім того, позивач по справі не є власником майна, яке передано за договором дарування, не був стороною договору дарування, оспорюваним договором дарування не були порушені будь-які речові права позивача, проживання в квартирі, яка є предметом договору дарування, не може бути підставою для визнання договору недійсним. На думку представника відповідача, матеріали справи не містять належного чи допустимого доказу щодо твердження позивача про те, що договір дарування від 18.08.2014 ОСОБА_6 уклав під впливом обману щодо обставин укладання спірного договору, які мають істотне значення, тобто щодо правової природи правочину, що цей правочин не відповідав його внутрішній волі та не досягав згоди із відповідачем-2 щодо істотних умов цього договору.
Відповідачі, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явились, причину неявки суду не повідомили. Від третьої особи - приватного нотаріуса Слюніна О.М. в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за його відсутності (а.с. 78).За таких обставин суд вирішує справу у відсутності відповідачів та третьої особи.
Вислухав осіб, які беруть участь у справі, дослідивши наявні докази у матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.Судовм встановлено, що на підставі свідоцтва від 14 жовтня 2004 року про право власності, квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної власності: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 по 1/3 частки кожному (а.с.10).18 серпня 2014 року ОСОБА_6 та його дочка ОСОБА_5 дарувальники, уклали договорі дарування з представником за довіреністю ОСОБА_8 , що діяла від імені ОСОБА_2 , згідно якого, дарувальники передали, а обдаровуваний прийняв 2/3 частки житлової квартири АДРЕСА_1 (а.с.26).
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 109 від 24.11.2015 за № 48223940, підставою виникнення права власності на квартиру АДРЕСА_1 , є зазначений договір дарування від 18 серпня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу Харківської області Слюніним О.М. (а.с.129). Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 2/3 часткизазначеної квартири зареєстровано за відповідачем-2 (а.с.130,131).
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 09.02.2011 приватним нотаріусом Дідік Є.Г., спадкоємцями квартири АДРЕСА_2 , що належала ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , є: її чоловік ОСОБА_6 та дочка ОСОБА_5 на ? частку кожному (а.с. 123). Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 11 листопада 2011 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 продали по ? частині кожний, а ОСОБА_9 купила квартиру АДРЕСА_3 (а.с.124).
Згідно рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 07.07.2010 у справі № 2-1583/2010 позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , третя особа: Чугуївська державна нотаріальна контора, зустрічний позов ОСОБА_6 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за законом задоволено, визначено ОСОБА_5 та ОСОБА_6 додатковий строк терміном в три місяці для прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_7 (а.с. 19-20).
Із постанови Чугуївського ВП ГУНП в Харківської області від 19 січня 2016 року про закриття зазначеного кримінального провадження, вбачається, що допитаний в період досудового розслідування, 09.12.2014, в якості свідка ОСОБА_6 пояснив, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 дружини ОСОБА_7 він та його донька ОСОБА_5 повинні були вступити у спадщину на квартиру АДРЕСА_1 , однак відмовилсиь від цієї квартири на користь ОСОБА_4 . Він підписував якісь документи, однак не знає які, тому що цими справами займалась його донька ОСОБА_10 , яка не вказувала які саме документи він підписує, а він не бачив, що підписує, через поганий зір. Із ОСОБА_2 не знайомий. Квартиру АДРЕСА_1 він никому не дарував. Такім чином, в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на підставі рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 07.07.2010 прийняли спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 у вигляді 1/6 та ? частки кожний відповідно у квартирі АДРЕСА_1 , які в подальшому, відповідно до договору дарування від 18.08.2014 подарували ОСОБА_2 . При цьому, допитаний ОСОБА_6 вказав, що особа ОСОБА_2 йому не знайома та ОСОБА_2 частку вищезазначеної квартири він не дарував. Зазначене вказує на те, що між цими особами виникли особисті майнові відносини.
Встановлені факти та обставини свідчать про те, що в діях ОСОБА_5 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.190 КК України, в зв`язку з тим, що реєстрація її права власності частки на квартиру АДРЕСА_1 відбулась на підставі рішення суду, яке вступило у законну силу, та про наявність між вищевказаними особами цивільно-правових відносин.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у абз.2 п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.09 № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», не можуть бути використані як показання свідків їх письмові пояснення, тому у відповідних випадках (наприклад, якщо пояснення таких осіб мають значення для справи і допитати їх неможливо) вони приймаються судом як письмові докази (стаття 64 ЦПК).
Факт того, що померлий ОСОБА_6 із відповідачем-2 не знайомий та нерухомого майна йому не дарував, встановлений постановою Чугуївського ВП ГУНП в Харківської області від 19 січня 2016 року про закриття кримінального провадження. Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
З роз`яснень, які викладені в пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», убачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Відповідно до вимог статті 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Як вказав Верховний Суд України у своїх постановах судової палати у цивільних справах від 11.11.2015 по справі № 6-1124цс15 та від 19.03.2014 по справі № 6-9цс14, виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.
З зазначених підстав суд вважає, що спірний договір дарування від 18.08.2014 є незаконним та суперечить нормам ст.ст. 203, 717 ЦК України, внаслідок чого є недійсним. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. На підставі вимог ч.1 ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, шо одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Враховуючи, шо спірний договір дарування від 18.08.2014 є недійсним, відповідним правовим наслідком йго недійсності буде скасування державної реєстрації права власності на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 за відповідачем-2, здійснений у передбаченому чинним законодавством порядку, що фактично стане поверненням отриманого ним майна за недійсним договором, в зв`язку з чим слід за необхідне застосувати цей наслідок недійсності правочину від 18.08.2014.
Згідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. За правилом ч. 3,4 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи обставини, на які позивач посилався позові, як на підстави своїх вимог, та його представник у судовому засіданні обґрунтовані, договір дарування від 18.08.2014 року між відповідачем-1, ОСОБА_6 та відповідачем-2 про безоплатну передачу останьому ? частки ОСОБА_6 та 1/6 частки відповідача-1 квартири АДРЕСА_1 суд визнає недійсним, що є підставою для скасування державної реєстрації права власності на 2/3 частки вказаної квартири за відповідачем-2.
Доводи представника відповідача-2 про відсутність правових підстав для визнання спірного договору дарування недійсним суд вважає не обгрунтованими, та такими, що суперечать дослідженим в судовому засіданни належним та допустими доказам у справі.
Враховуючи викладене вище, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню як такий, що знайшов своє підтвердження в сході судового розгляду справи. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню судовий збір в рівних частках з кожного по 1015,15 грн, оплата якого підтверджується платіжним дорученням.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 60, 208, 209, 212, 214, 215, 223 ЦПК України, ст. ст. 1, 203, 215 ч.1, 216 ч. 1, 229, 230, 717 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», суд,
В И Р І Ш И В:
Позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Слюнін Олександр Миколайович, про визнання договору дарування недійсним та застосування правових наслідків його недійсності - задовольнити повністю.
Визнати недійсним договір дарування від 18 серпня 2014 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про безоплатну передачу ОСОБА_2 ? частки ОСОБА_6 та 1/6 частки ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_1 .
Скасувати державну реєстрацію права власності на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .
Стягнути на користь ОСОБА_4 з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 судовий збір в рівних частках з кожного по 1015,15 грн.
Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги через Чугуївський міський суд Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні при оголошенні рішення, протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Повний текст рішення виготовлено 10 березня 2010 року.

Суддя: С.Б. Бондар