Справа № 473/589/16-ц
"29" лютого 2016 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Лузан Л.В., при секретарі судового засідання - Багрін І.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
В лютому 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (до укладення шлюбу ОСОБА_2) ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 54 960 грн. 15 коп. та судових витрат по справі.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між Банком та відповідачем 06.03.2008 року був укладений кредитний договір № NKXRRC11690086, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 9 317 грн. 00 коп. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної комісії в розмірі 167 грн. 71 коп., а також інших витрат згідно умов договору.
Взяті на себе зобов'язання, відповідно до умов кредитного договору, Банк виконав у повному обсязі. Проте, відповідач, незважаючи на це, порушила його, оскільки, своєчасно не погашала кредит та не сплачувала проценти за користування ним, комісію, що стало підставою для стягнення заборгованості за кредитним договором у судовому порядку.
Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 11.06.2013 року з відповідача було стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 21 915 грн. 62 коп., яка виникла станом на 11.04.2013 року.

Посилаючись на те, що вищевказане рішення суду відповідачем не виконано, позивач просив стягнути заборгованість за кредитним договором в розмірі 54 960 грн. 15 коп.

В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась. Про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Про причини неявки суд не повідомила.

Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку, оскільки представник позивача в своїй заяві не заперечував проти такого порядку вирішення справи.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного.

Зокрема, судом встановлено, що між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_2 (після укладення шлюбу ОСОБА_1) Ю.О. 06.03.2008 року був укладений кредитний договір № NKXRRC11690086, в якому сторони узгодили всі його умови.

Договір складається з письмової заяви позичальника з відмітками банку, а також Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) (далі Умов).

Відповідно до договору Банк зобовязався надати та в подальшому надав позичальнику на споживчі потреби кредитні кошти в розмірі 9 317 грн. 00 коп. на строк до 06.03.2011 року (включно).

Зі своєї сторони позичальник зобовязалась щомісячно (в період з 25 по 30 число кожного місяця) частинами повертати отриманий кредит, сплачувати проценти за користування ним в розмірі 1,0 % на місяць від суми залишку заборгованості по кредиту, а також сплачувати щомісячно винагороду за надання фінансового інструменту (комісію) в розмірі 167 грн. 71 коп., а всього вносити 477 грн. 91 коп. Крім того, сплатити одноразову винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 847 грн. 00 коп.

Також сторони узгодили інші його умови.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 11.06.2013 року з відповідача на користь Банку стягнуто заборгованість за вищевказаним кредитним договором в розмірі 21 915 грн. 62 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 7 711 грн. 97 коп., заборгованість за процентами в розмірі 929 грн. 05 коп., заборгованість по комісії в розмірі 2 274 грн. 60 коп., та пені в розмірі 11 000 грн. 00 коп.

Як встановлено в судовому засіданні заборгованість за вищевказаним кредитним договором відповідачем не погашена.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязання - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобовязання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів.

Зобовязання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом ( ч . 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604-609 ЦК України, які не передбачають таку підставу припинення зобовязання як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора.

Відповідно до наведеного та ст. 599 ЦК України за відсутності інших підстав припинення зобовязання, передбачених договором або законом, зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобовязання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання.

Отже, саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не проведено, не припиняє зобовязальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від виконання передбаченого договором зобов'язання.

В той же час при звернені до суду з даним позовом, Банком станом на 13.01.2016 року повторно нарахована заборгованість за тілом кредиту, процентами та комісією, яка вже стягнута за рішенням суду від 11.06.2013 року. В звязку з чим Банк додатково нарахував заборгованість відповідача за кредитним договором, яка складається тільки із заборгованості за пенею в розмірі 54 960 грн. 15 коп., що розрахована останнім накопичувальним підсумком та шляхом віднімання від загальної суми боргу за кредитом суми пені, яка була нарахована за період до ухвалення рішення суду від 11.06.2013 року (126 749 грн. 38 коп. 71 789 грн. 23 коп.).

Разом з тим, за положенням ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, якими, зокрема, може бути ступень виконання зобовязань боржником, майновий стан чи інші інтереси позичальника.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» від 22 листопада 1996 року дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Вимога позивача про стягнення пені в розмірі, який в декілька разів перевищує заборгованість спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобовязання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Такий висновок Конституційного Суду України узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, а тому принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Конституційний Суд України визначив, що захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч.3 ст.551 ЦК України.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також положення п.6 ч.1 ст. 3 ЦПК України, суд вважає за можливе зменшити розмір пені до 9 000 грн. 00 коп.

В силу ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, з урахуванням ступеня їх задоволення (16 %) в сумі 220 грн. 48 коп. (1378 грн. 00 коп. (судовий збір, який повинен був сплачений при зверненні з даним позовом до суду) х 16 %).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212 215, 224-228, 233 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № NKXRRС11690086 від 06.03.2008 року в розмірі 9 000 грн. 00 коп., що утворилася станом на 13.01.2016 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 220 грн. 48 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області шляхом подачі заяви відповідачем про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя Л.В. Лузан