Ухвала

іменем україни

10 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 08 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги мотивував тим, що 19 травня 2014 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини водія ОСОБА_3, який керував автомобілем марки ВАЗ 21099, державний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2, було пошкоджено належний йому на праві власності автомобіль ІЖ 21 2561, державний номер НОМЕР_2, вартість відновлювального ремонту якого становить 20 655 грн 38 коп., матеріальна шкода - 7 910 грн.

Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість відновлювального ремонту автомобіля в розмірі 20 655 грн 38 коп., 2 000 грн - моральної шкоди, 1 190 грн 32 коп. - витрат на проведення експертизи та 2 500 грн - витрат на правову допомогу.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням цього ж суду від 02 лютого 2015 року вирішено питання щодо судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 08 вересня 2015 року зазначене рішення міськрайонного суду скасовано й позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивача вартість відновлювального ремонту автомобіля в розмірі 20 655 грн 38 коп., 2 000 грн - моральної шкоди, 1 190 грн 32 коп. - витрат на проведення експертизи та 2 500 грн - витрат на правову допомогу.

У задоволенні вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції, яке було помилково скасовано, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню виходячи з наступного.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом установлено, що 19 травня 2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ІЖ 21251, номерний знак НОМЕР_2, належного на праві власності позивачу та автомобіля ВАЗ 21099, номерний знак НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2, під керуванням ОСОБА_3, який перебуваючи у нетверезому стані допустив зіткнення із автомобілем позивача, що стояв на узбіччі разом із водієм та пасажирами в салоні.

Унаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень, вартість відновлювального ремонту згідно експертного висновку якого становить 20 655 грн 38 коп.

Статтями 1166, 1167 ЦК України визначено, що майнова та моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаних норм зобов'язання з відшкодування шкоди - це такі цивільно-правові зобов'язання, в яких потерпіла сторона (кредитор) має право вимагати від боржника (заподіювача шкоди) повного відшкодування протиправно завданої шкоди шляхом надання відповідного майна в натурі або відшкодування збитків.

При цьому нормами глави 82 ЦК України, крім прямого обов'язку винної особи відповідати за спричинену шкоду, визначені також певні випадки, коли залежно від обставин події, за яких її завдано, та особи заподіювача, потерпілому замість заподіювача шкоди або спільно із ним відшкодовує шкоду інша особа.

Зокрема, положенням ст. 1187 ЦК Українивизначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Як роз'яснено в п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не відповідає за шкоду, завдану цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб (наприклад, у разі незаконного заволодіння транспортним засобом), внаслідок непереборної сили (наприклад, у разі стихійного лиха), а не з його вини.

Особи, які вчинили ці протиправні дії (неправомірно заволоділи транспортним засобом, механізмом або іншим об'єктом), відшкодовують шкоду на загальних підставах цивільно-правової відповідальності особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки. Коли цьому сприяла недбалість її власника або володільця (не була забезпечена належна охорона тощо), відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, може бути покладено на особу, яка неправомірно заволоділа цим джерелом, і на його власника або володільця у частці відповідно до ступеня вини кожного з них, з урахуванням обставин, що мають істотне значення (частина четверта статті 1187 ЦК).

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Вироком Знам'янського міськрайоонного суду Кіровоградської області від 25 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 16 червня 2015 року, ОСОБА_3 визнано винним у вчинені злочинів передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 289 , ч. ч. 2, 3 ст. 185, ч. 1 ст. 190 КК України та призначено покарання у вигляді восьми років позбавлення волі з конфіскацією всього належного на праві приватної власності майна.

Вказаним вироком суду ОСОБА_3 визнано винним зокрема у вчиненні незаконного заволодіння транспортного засобу, а саме ВАЗ 21099, державний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2

Таким чином, установивши, що відповідач ОСОБА_3 неправомірно заволодів транспортним засобом, що належить на праві власності ОСОБА_2, яка ніяким чином не сприяла цьому, апеляційний суд дійшов вірного по суті й обґрунтованого висновку про те, що саме ОСОБА_3 має нести відповідальність за завдану ним матеріальну шкоду позивачу, розмір якої визначено експертним висновком й сторонами не оспорюється.

Також є вмотивованим й обґрунтованим висновок суду апеляційної інстанції щодо розміру морального відшкодування.

Зазначені висновки суду відповідають обставинам справи й узгоджуються з нормами матеріального права.

При цьому, судом апеляційної інстанції дотримані вимоги цивільного процесуального закону, всебічно, повно й об'єктивно з'ясовані обставини справи та надана їм належна оцінка.

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Таким чином, підстав для скасування оскаржуваного рішення апеляційного суду немає, оскільки висновки суду щодо часткового задоволення позову зроблені вірно.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргуОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 08 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

Т.П.Дербенцева

Д.О.Остапчук

В.О.Савченко