Провадження №2/761/714/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 квітня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Рибака М.А.,

при секретарі Сівоха І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду міста Києва в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Білоконь Віталії Олександрівни про визнання дій приватного нотаріуса незаконними, недбалими, відшкодування моральної шкоди та матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до суду із позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Білоконь Віталії Олександрівни (далі по тексту - відповідач, нотаріус) про визнання дій приватного нотаріуса незаконними, недбалими, відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 30.01.2013 року, на думку позивача, нотаріусом було незаконно здійснено державну реєстрацію спірного об'єкту нерухомого майна та викладено текст свідоцтва на право власності квартири АДРЕСА_1 на ОСОБА_3 та видано вказане свідоцтво всупереч вимогам чинного законодавства через неналежне ставлення до виконання своїх службових обов'язків.

Посилався на те, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 16.02.2015 року було визнано нікчемним акт № 18/12 від 25.12.2012 року про проведені прилюдні торги з реалізації спірної квартири та визнав недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів на ім'я ОСОБА_3, видане 30.01.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Білоконь В.О.

Зазначав, що відповідачем було порушено вимоги Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій та Інструкції з організації примусового виконання рішень. Відповідач не звернув увагу на численні граматичні та змістовні помилки у постанові ВДВС у Святошинському районному Управлінні юстиції в місті Києві від 10.01.2013 року про зняття арешту.

Окрім того, відповідачем не враховано юридичні обставини, а саме: щодо відсутності судового рішення щодо власника квартири ОСОБА_4 про стягнення боргу на користь ПАТ «Альфа Банк»; місцезнаходження спірної квартири в Шевченківському районі, у зв'язку із чим стягнення мало відбуватись в Шевченківському районі, а не у Святошинському; відсутності в матеріалах справи документів щодо фактичного боргу ОСОБА_4 перед банком; на дату складання акту про проведені прилюдні торги ОСОБА_4 була померлою, а після її смерті відкрилась спадщина, а тому реалізовувати її майно не було підстав.

Також позивач вважав, що неправомірними діями відповідача йому також було заподіяно моральної шкоди, яку ним було оцінено в 10000,00 грн.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Білоконь Віталії Олександрівни по вчиненню правочину - викладенні тексту свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 30.01.2013 року на об'єкт нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_3 за НОМЕР_1, видачі цього свідоцтва та внесенню інформації до Державного реєстру прав на нерухоме майно про право власності за НОМЕР_1 незаконними, недбалими. Стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн. та матеріальну шкоду в сумі 174000,00 грн.

В процесі розгляду справи позивач подав заяву про часткову зміну предмету позову, відповідно до якої він також просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 174000,00 грн., яка, на думку ОСОБА_1 була заподіяна йому незаконними діями відповідача.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили суд про його задоволення з урахуванням заяви про зміну предмету позову та письмових пояснень по справі.

В судовому засіданні нотаріус позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити у їх задоволенні з підстав, зазначених в запереченнях на позовну заяву. Пояснила суду, що дії з видачі нею свідоцтва від 30.01.2013 року про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів на ім'я ОСОБА_3 були вчинені нею на підставі чинних на той час нормах законодавства. Акт № 18/12 від 25.12.2012 року про проведені прилюдні торги з реалізації спірної квартири містив усі необхідні реквізити, передбачені законом та Порядком вчинення нотаріальних дій. Окрім того зазначала, що законодавством на нотаріуса не покладеного жодного обов'язку щодо проведення будь-яких додаткових перевірок наявності судового рішення про стягнення з колишнього власника майна боргу, підсудності спору, що існував, підтверджуючих боргових документів колишнього власника, факту смерті колишнього власника. Також зазначала, що нотаріус не може бути належним відповідачем по даній справі.

Вислухавши пояснення, заперечення та доводи сторін та представника позивача, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог за наступних підстав.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі по тексту -Закон № 3425-XII).

Частиною 1 ст. 1 Закону № 3425-XII встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Частиною 2 ст. 1 Закону № 3425-XII передбачено: вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Статтею 50 Закону № 3425-XII передбачено можливість оскарження в судовому порядку нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта.

Як наголошується Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ із посиланням на Постанову Пленуму ВССУ «Про узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року № 2 можливість оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні забезпечує законність нотаріального провадження і захист прав та інтересів учасників нотаріального процесу. Судовий контроль за діяльністю нотаріусів має забезпечити виправлення нотаріальних помилок, тлумачення чинного законодавства та сприяти дотриманню законності у сфері цивільних правовідносин, що виникають із вчинення нотаріальних дій.

Закон № 3425-XII поділяє об'єкти судового оскарження в межах нотаріального процесу на три групи: нотаріальні дії; відмова у вчиненні нотаріальних дій; нотаріальні акти.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону № 3425-XII нотаріальними діями є посвідчення права, а також фактів, що мають юридичне значення, та інші дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Обов'язок нотаріуса та відповідної посадової особи вчиняти нотаріальні дії передбачений ч. 3 ст. 49 Закону № 3425-XII, де встановлено заборону безпідставної відмови в її вчиненні.

Як випливає з п. 9 ч. 1 ст. 49 Закону № 3425-XII, підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії можуть встановлюватися тільки цим Законом.

Перелік підстав для відмови нотаріусом у вчиненні нотаріальних дій, зазначений у ст. 49 Закону № 3425-XII, не є вичерпним.

За наявності умов, передбачених ст. 49 Закону № 3425-XII, на нотаріуса покладається завдання, по-перше, відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо вона суперечить вимогам чинного законодавства; по-друге, обґрунтувати своє рішення на підставі норм чинного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону № 3425-XII право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Предметом судової діяльності у справах про оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні є перевірка законності дії нотаріусів або відповідних посадових осіб, які вчиняють нотаріальні дії чи які відмовили в їх вчиненні.

Перевіряючи законність дій нотаріуса, суддя повинен детально вивчити закон, на підставі якого діяв нотаріус чи інша посадова особа, уповноважена на вчинення нотаріальної дії, дослідити всі докази і з'ясувати обставини, що мають значення для справи. Це, у свою чергу, дає суду можливість винести законне й обґрунтоване рішення.

Предметом доказування під час судового розгляду у справах про оскарження нотаріальних дій або про відмову в їх вчиненні згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у ч. 1 ст. 179 ЦПК, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів (ч. 2 ст. 179 ЦПК).

Доказами у справах щодо оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні можуть бути документи, що стосуються вчиненої нотаріальної дії (оригінали нотаріально посвідченого договору, заповіту, свідоцтва про право на спадщину, про право власності на частку в спільному майні подружжя, довіреності, інші документи, видані нотаріусами; документи, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника, тощо); постанова нотаріуса або відповідний акт посадової особи, яка вчиняє нотаріальні дії, про відмову вчинити дану нотаріальну дію; документи, які заявник просив засвідчити або посвідчити.

Так, судом встановлено, що 30.01.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Білоконь В.О. було видано свідоцтво, яким посвідчено те, що ОСОБА_3 належить на праві власності майно, що складається з однокімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 39,3 кв.м., житловою площею 17,9 кв.м., що раніше належала ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_2, виданого Радянською районною державною адміністрацією м. Києва від 06.02.1996р., зареєстрованого у Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, реєстровий № 8682 в реєстровій книзі № 201 від 13 лютого 1996 року (а.с. 83).

Вказане свідоцтво було видано відповідно до статті 66 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі акта № 18/12 про проведені прилюдні торги з реалізації нерухомого майна, затвердженого відділом державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві 25 грудня 2012 року (а.с. 84).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, яка діяла на момент видачі свідоцтва) нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: видають свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів).

Відповідно до ч.ч. 1 та 3 Закону придбання жилого будинку (квартири) з прилюдних торгів оформлюється нотаріусом за місцезнаходженням будинку (квартири) шляхом видачі набувачу свідоцтва про придбання жилого будинку (квартири). Якщо торги не відбулися, свідоцтво про придбання жилого будинку (квартири) видається стягувачеві. Свідоцтва про придбання жилого будинку (квартири) з прилюдних торгів видаються на підставі акта про продаж будинку (квартири) з прилюдних торгів чи акта про те, що будинок (квартира) залишено за стягувачем у зв'язку з тим, що торги не відбулися.

Слід зазначити, що питання видачі свідоцтв про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), на час видання спірного свідоцтва, регулювалось главою 12 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року N 296/5 (в редакції від 26.12.2012 року, яка діяла з 04.01.2013 року) (далі по тексту - Порядок).

Відповідно до п. 3.1. та 3.2. глави 12 Порядку, свідоцтво про придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів видається нотаріусом на підставі складеного державним виконавцем акта про проведені публічні торги, затвердженого начальником відповідного відділу державної виконавчої служби.

В акті про проведені прилюдні торги має бути зазначено: ким, коли і де проводилися прилюдні торги; коротка характеристика реалізованого майна; прізвище, ім'я, по батькові (назва юридичної особи), адреса кожного покупця; сума, внесена переможцем торгів за придбане майно; прізвище, ім'я, по батькові (назва юридичної особи) боржника, його адреса; дані про правовстановлюючі документи, що підтверджували право власності боржника на майно: назва правовстановлюючого документа, ким виданий, посвідчений (для нотаріусів указувати прізвище, ім'я, по батькові, нотаріальний округ), дата видачі, посвідчення, номер за реєстром, орган реєстрації, дата і номер реєстрації.

Так, спірне свідоцтво було видано нотаріусом на підставі акту № 18/12 про проведені прилюдні торги з реалізації нерухомого майна, затвердженого 25.12.2012 року начальником відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві.

У вказаному акті наявні були усі необхідні реквізити, що передбачені 3.2. глави 12 Порядку.

Подання нотаріусу будь-яких інших документів, окрім вказаного акту, а також вчинення додаткових дій нотаріусом з перевірки достовірності вказаних в ньому відомостей законодавством передбачено не було.

Також статтею 43 Закону України «Про нотаріат» не допускається вчинення нотаріальної дії у разі відсутності осіб - її учасників або їх уповноважених представників.

При вчиненні нотаріальної дії нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії.

Встановлення особи здійснюється за паспортом громадянина України або за іншими документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії (паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний чи службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідка на проживання особи, яка мешкає в Україні, національний паспорт іноземця або документ, що його замінює, посвідчення інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи). Посвідчення водія, особи моряка, інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи, не можуть бути використані громадянином України для встановлення його особи під час укладення правочинів.

Із матеріалів справи вбачається, що 30.01.2013 року із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень до нотаріуса звернувся ОСОБА_3 (а.с. 144).

У справі № 01-30 щодо здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно міститься копія паспорта ОСОБА_3 (а.с. 145), за оригіналом якого, за твердженням нотаріуса, нею було встановлено особу, що звернулась за вчиненням нотаріальної дії.

Доказів того, що ОСОБА_3 особисто не звертався до відповідача за вчиненням нотаріальної дії суду не надано.

Таким чином, судом не встановлено порушень з боку відповідача під час видачі спірного свідоцтва на момент його видачі.

Посилання позивача на наявність граматичних та інших помилок в постанові ВДВС у Святошинському районному Управлінні юстиції в місті Києві від 10.01.2013 року про зняття арешту, не впливають на правильність вчинення нотаріусом саме дії щодо видачі свідоцтва про право власності від 30.01.2013 року, оскільки подання нотаріусу такого документа для вчинення вказаної нотаріальної дії взагалі не є необхідним.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач також посилався на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16.02.2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Білоконь Віталія Олександрівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дульська Тетяна Володимирівна, про визнання правочинів недійсними.

Проте, вказане рішення було прийнято 16.02.2015 року, а саме більше ніж через два роки після видачі нотаріусом спірного свідоцтва.

Визнаючи нікчемним акт про проведені прилюдні торги з реалізації нерухомого майна, і як наслідок, недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 30.01.2013 року, суд виходив з того, що прилюдні торги з реалізації АДРЕСА_1 ПП «Нива-В.Ш.» чи будь-якою іншою організацією не проводились та за результатами таких торгів державним виконавцем не складався акт № 18/12 про проведені прилюдні торги з реалізації нерухомого майна від 25.12.2012р., що дає підстави вважати, що вказаний акт є підробленим, а також, виходячи з того, що нікчемний акт № 18/12 від 25.12.2012 року був підставою для видачі нотаріусом Свідоцтва про право власності від 30.01.2013 року, зареєстрованого в реєстрі за № 146, яке посвідчує право власності на спірне майно - квартиру АДРЕСА_1, суд дійшов висновку про те, що зазначене свідоцтво видано з недодержанням вимог закону.

Разом із тим, в наведеному судовому рішенні посилання на те, що видача нотаріусом свідоцтва стала можлива через недотримання нею вимог законодавства, відсутні.

Доказів того, що відповідачу достеменно було відомо на час видачі свідоцтва про те, що акт № 18/12 про проведені прилюдні торги з реалізації нерухомого майна від 25.12.2012 року був підроблений позивачем суду не надано.

Як і не доведено обов'язку нотаріуса вчинювати будь-які дії, що не передбачені законом, для перевірки достовірності акту про проведені прилюдні торги, вчинення ним інших дій з метою встановлення наявності або відсутності судового рішення щодо власника квартири ОСОБА_4 про стягнення боргу на користь ПАТ «Альфа Банк»; визначення підсудності спору про стягнення боргу або належності вчинення виконавчих дій; встановлення наявності або відсутності документів щодо фактичного боргу ОСОБА_4 перед банком; встановлювати чи померла на час видачі свідоцтва особа, якій належало майно тощо.

У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено того, дії відповідача по вчиненню правочину - викладенні тексту свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 30.01.2013 року на об'єкт нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_3 за НОМЕР_1, видачі цього свідоцтва та внесенню інформації до Державного реєстру прав на нерухоме майно про право власності за НОМЕР_1 були незаконними або недбалими.

Оскільки судом в задоволенні позову в частині визнання дій нотаріуса незаконними та недбалими було відмовлено, то і підстави для стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди, як похідних вимог, слід також відмовити.

Окрім того, позивачем не надано суду достовірних доказів на підтвердження того, що саме діями нотаріуса йому було заподіяно моральної та матеріальної шкоди.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3 - 14, 27 - 30, 60, 88, 209, 213 - 215, 223, 294 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Білоконь Віталії Олександрівни про визнання дій приватного нотаріуса незаконними, недбалими, відшкодування моральної шкоди та матеріальної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ М.А. РИБАК