Справа № 388/65/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

18.03.2016 року Долинський районний суд Кіровоградської області

у складі: головуючого судді Баранського Д.М.,

за участю секретаря Поліщук Т.І.,

представників: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні, у приміщенні суду в м. Долинській цивільну справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Селянського фермерського господарства «Павел» про визнання факту закінчення строку дії договору,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до суду з цим позовом, посилаючись на те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину є співвласниками земельної ділянки № 123 площею 8,97252 га, що належала спадкодавцю ОСОБА_6

У звязку з вищезазначеним позивачам було видано свідоцтва про право власності від 13 жовтня 2014 року на земельні ділянки кадастрові номера :02:000:2068, відповідно :02:000:1068.

За життя, а саме 9 жовтня 2009 року спадкодавець ОСОБА_6 підписав договір оренди землі з Селянським фермерським господарством «Павел» (далі СФГ «Павел»).

Відповідно до п. 8 договору оренди землі від 9 жовтня 2009 року укладеного між спадкодавцем ОСОБА_6 та СФГ «Павел» (далі Договір оренди землі) строк дії договору становить пять років, тобто його строк дії закінчився 9 жовтня 2014 року.

Після підписання Договору оренди землі, а саме 16 березня 2011 року помер ОСОБА_6

Після прийняття спадщини позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 дізнались, що Договір оренди землі було зареєстровано 24 листопада 2011 року, тобто після смерті спадкодавця ОСОБА_6

Оскільки спадкодавець ОСОБА_6 на момент державної реєстрації Договору оренди землі помер, відповідно позивачами було подано позов про недійсність цього правочину.

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 4 червня 2015 року відмовлено у позові ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до СФГ «Павел» про визнання недійсним договору оренди землі.

Вищезазначеним рішенням суд встановив, що спірний договір оренди землі від 9 жовтня 2009 року припинений, згідно ст. 31 Закону України «Про оренду землі».

Позивачі посилаються на абз. 3 п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року, згідно якого у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов'язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Оскільки строк дії спірного договору оренди землі від 9 жовтня 2009 року фактично закінчився 9 жовтня 2014 року, відповідач СФГ «Павел» на період судового розгляду цього позову фактично самоправно, без волі позивачів у 2015 році орендував спірну земельну ділянку, відповідно потрібно визнати юридичний факт закінчення строку дії спірного договору.

У судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за довіреністю ОСОБА_1 позов підтримав за обставин зазначених у ньому, попросив його задовольнити.

Представники відповідача СФГ «Павел» за довіреністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнали, вважають його необґрунтованим, просили відмовити в задоволенні позову. Представник ОСОБА_2 суду пояснив, що вимоги цього позову не відповідають установленим вимогам. Вважає, що договірні правовідносини тривають. Не погоджується з тим, що заява, яка є предметом розгляду у цій справі є позовом. Зазначає, що вимоги заяви у визначеному форматі не підлягають задоволенню.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом установлено, що 9 жовтня 2009 року між ОСОБА_6 та СФГ «Павел» укладено договір оренди землі, а саме земельної ділянки № 068, кадастровий № :02:000:0068 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 8,97252 га, що знаходиться на території Пишнянської сільської ради Долинського району Кіровоградської області. 24 листопада 2011 року цей Договір оренди землі від 9 жовтня 2009 року зареєстрований у відділі Держкомзему у Долинському районі Кіровоградської області за № 00661 (а. с. 6, 7).

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно ст. 18 Закону України «Про оренду землі» (в редакції на час підписання сторонами договору оренди землі) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

16 березня 2011 року у м. Кривому Розі Дніпропетровської області помер орендодавець ОСОБА_6

Спадкоємцями майна ОСОБА_6 є позивачі у справі ОСОБА_4, яка є його донькою та ОСОБА_5 дружина спадкодавця.

ОСОБА_4 успадкувала частину належної спадкодавцю спірної земельної ділянки, а саме 6,773 га, кадастровий номер :02:000:2068 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Пишнянської сільської ради Долинського району Кіровоградської області (а. с. 10).

Позивачка у справі ОСОБА_5 успадкувала частину належної спадкодавцю спірної земельної ділянки, а саме 2,1995 га, кадастровий номер :02:000:1068 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Пишнянської сільської ради Долинського району Кіровоградської області (а. с. 11).

Відповідно до п. 40 Договору оренди землі від 9 жовтня 2009 року перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Отже, учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоді встановленої форми.

Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення учасників при укладенні спірного договору, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Волевиявлення є важливими чинником, без якого неможливо вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, установленою ст. 627 ЦК України.

Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідки.

Реєстрація договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім щодо договору.

Таким чином, сторони Договору оренди землі від 9 жовтня 2009 року, а саме ОСОБА_7 та СФГ «Павел», підписуючи цього дня Договір оренди землі надали згоді щодо істотних умов цього правочину відповідної форми.

Відповідно до п. 8 Договору оренди землі від 9 жовтня 2009 року, договір укладено на пять років. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за тридцять днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Як суд вище зазначав волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідки. Складаючи та підписуючи Договір оренди землі від 9 жовтня 2009 року сторони визначили істотну умову цього договору, а саме строк його дії, що становить пять років. Цей строк обраховується, починаючи з досягнення цієї згоди, тобто з 9 жовтня 2009 року, оскільки будь-якої іншої дати сторонами не визначено.

За змістом ст. 33 Закону України «Про оренду землі» (у редакції на момент закінчення строку дії спірного Договору оренди землі) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

Орендар за спірним Договором оренди землі від 9 жовтня 2009 року не вчинив вищевказаних дій, оскільки не надав суду додаткову угоду про поновлення договору оренди землі, а тому цей правочин припинений згідно ст. 31 Закону України «Про оренду землі». Той факт, що спірний Договір оренди землі від 9 жовтня 2009 року припинений згідно ст. 31 Закону України «Про оренду землі», а саме у звязку із закінченням строку його дії, встановлено рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 4 червня 2015 року, що набрало законної сили. Зазначене було однією з підстав для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З огляду на вищезазначене, преюдиціальним доказом встановлено факт припинення спірного Договору оренди землі від 9 жовтня 2009 року відповідно до ст. 31 Закону України «Про оренду землі», тобто у звязку із закінченням строку його дії.

У цій цивільній справі позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просять суд визнати юридичний факт закінчення строку дії спірного договору, оскільки абз. 3 п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року передбачено, що у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов'язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Встановлення вищезазначеного юридичного факту необхідно позивачам спірної земельної ділянки, а тому ними подається не заява окремого провадження, а позов.

Тобто предметом цього позову є встановлення юридичного факту закінчення строку дії спірного правочину. Підставою цього позову є, зокрема неможливість його встановлення в окремому провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ст. 16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

З огляду на вищезазначене, способи захисту цивільного права є визначеними законом або договором.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно до змісту ст. 256 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту. Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року також зазначив, що у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов'язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Вищезазначене повязано з тим, що характерною ознакою окремого провадження, зокрема, що стосується встановлення фактів, що мають юридичне значення, є безспірність прав.

Разом із тим вимога про встановлення юридичного факту не є належним способом захисту цивільного права, що стосується припинення зобовязання з оренди землі в разі закінчення строку, на який його було укладено, тобто з підстави, передбаченої ч. 1 ст. 31 Закону України «Про оренду землі», оскільки у разі невизнання такого факту належним способом захисту відповідно до ст. 16 ЦК України є визнання права, зокрема визнання припиненим правочину з таких підстав.

Слід також зазначити, що вимоги про встановлення фактів, що мають юридичне значення не можуть бути самостійними способами захисту цивільного права при розгляді справи у позовному провадженні. Юридичні факти суд встановлює у позовному провадженні виключно при вирішенні спору про право та згідно змісту позовних вимог визначених у відповідності до ст. 16 ЦК України.

Сприяючи позивачам у здійсненні своїх процесуальних прав та обовязків, судом розяснювалось їх право привести позовні вимоги у визначений зміст, обравши належний спосіб захисту порушеного права, що передбачений у ст. 16 ЦК України, однак їх представник наполягав на розгляді вимог, що є предметом цього позову.

Беручи до уваги вищезазначене, оскільки вимоги про встановлення юридичних фактів не можуть бути самостійними позовними вимогами у справах позовного провадження, встановлення юридичних фактів у позовному провадженні здійснюється одночасно з вирішенням позовних вимог зміст яких має відповідати способам захисту цивільного права, що передбачені у ст. 16 ЦК України, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника, відповідно у цьому позові має бути відмовлено з тих підстав, що позивачами не вірно обрано спосіб захисту цивільного права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 16, 203, 638 ЦК України, ст. ст. 13, 18, 33 Закону України «Про оренду землі», ст. ст. 3, 10, 11, 15, 57-62, 64, 79, 88, 212-215, 218, 294 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Селянського фермерського господарства «Павел» про визнання факту закінчення строку дії договору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Кіровоградської області через Долинський районний суд Кіровоградської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений 21 березня 2016 року.

Суддя Долинського районного суду ОСОБА_8