Справа № 466/5578/15 Головуючий у 1 інстанції: Глинська Д.Б.
Провадження № 22-ц/783/716/16 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 листопада 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання сина, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 всіх видів його доходу, але не менше, ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з часу звернення з позовом до досягнення дитиною повноліття.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено, вирішено стягувати з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно, в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % встановленого постановою Кабінету Міністрів України прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 21 липня 2015 року до досягнення дитиною повноліття. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Стягнуто з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в дохід держави 243.60 грн. судового збору.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до ст.ст. 180 - 183 СК України та ст.ст. 8, 12 Закону України "Про охорону дитинства", обов"язок по вихованню, утриманню та розвитку дитини покладається на обох з батьків, проте наведених положень законодавства суд не врахував, як і не врахував та належним чином не перевірив доводів представника відповідача, що до червня 2015 року між сторонами не виникало спору щодо форми участі відповідача в утриманні дитини, а відтак належним чином не сприяв сторонам у мирному врегулюванні цього питання в подальшому, що також свідчить про надуманість та передчасність заявленого позову. З наведених підстав апелянт просить рішення суду змінити, зменшивши розмір аліментів з 1/3 частини до 1/5 частини з усіх видів заробітку.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII (дата набуття чинності для України: 27.09.1991 року) держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.

Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

При цьому СК України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов'язує їх виключно зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). З огляду на відсутність імперативної заборони розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та які посилається позивач. При цьому право застосування норми права належить виключно суду.

За правовою природою аліментні зобов'язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов'язаний сплачувати щомісячно, з метою утримання дитини.

У разі визначення аліментів у частці від заробітку (доходу) одного з батьків (ч. 1 ст. 183 СК України), розмір конкретної частки від заробітку батьків дитини законодавством не встановлено.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України, а саме не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Аналогічні роз'яснення містяться в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів".

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином ОСОБА_4 та ОСОБА_2, які записані батьками у свідоцтві про народження від 09 березня 2011 року (серія НОМЕР_1), виданого Личаківським ВДРАЦС ЛМУЮ.

Судом першої інстанції також встановлено та знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду, що починаючи з червня місяця 2015 року, оскільки між сторонами не досягнуто згоди щодо форм участі відповідача в утриманні сина, які зумовлені тим, що позивачка чинить йому перешкоди у спілкуванні із сином, відповідач був позбавлений можливості нести витрати в утриманні сина.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд першої інстанції виходив з того, що обов'язок по утриманню дитини покладається на обох батьків, разом з тим відповідач, як батько дитини, що зобов'язаний таку допомогу надавати, кошти на утримання не надає, з огляду на те, що між сторонами відсутня домовленість щодо участі відповідача в утриманні дитини в грошовій та/або натуральній формі, з урахуванням, що вчинення позивачкою перешкод відповідачу у спілкуванні з дитинною не звільняє його від обов'язку, передбаченого ст. 180 СК України, прийшов до вірного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів.

Визначаючи розмір аліментів в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 % встановленого постановою Кабінету Міністрів України прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з часу звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття, місцевий суд врахував розмір прожиткового мінімуму, матеріальне становище сторін (позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 6 років), а також стан здоров'я дитини (основним для стабільного збереження якого є дотримання специфічної дієти).

Проте повністю з такими висновками суду колегія суддів погодитись не може.

Обґрунтовано встановивши наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів, суд першої інстанції визначаючи аліменти в розмірі 1/3 від усіх видів заробітку щомісячно, не навів відповідних мотивів визначення саме такого розміру, а врахував лише матеріальне становища сторін, без урахування інших обставин, що мають істотне значення, що є свідченням неповного з'ясування обставин справи. Не містить відповідних обґрунтувань щодо визначення частки аліментів саме у розміру 1/3 і подана позовна заява, не здобуто відповідних доказів і в ході розгляду справи.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" роз'яснено, що відповідно до положень ст. ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Як зазначено вище, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються, зокрема, у частці від доходу її матері, батька. Поряд з цим, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

Згідно із положеннями ст. 4 цього Закону прожитковий мінімум встановлюється Кабінетом Міністрів України після проведення науково-громадської експертизи сформованих набору продуктів харчування, набору непродовольчих товарів і набору послуг.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14 квітня 2000 року № 656, відповідно до ст. 7 Закону України "Про прожитковий мінімум", затверджено набори продуктів харчування, набори непродовольчих товарів та набори послуг для основних соціальних і демографічних груп населення.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" установлено у 2015 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2015 року - 1032 гривень, з 1 вересня - 1167 гривень.

Оскільки розмір аліментів може бути визначений у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 затверджено перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб.

Як убачається з матеріалів справи, судом взято до уваги лише довідку з місця праці відповідача про те, що його посадовий оклад становить 9 909 грн. Також в матеріалах справи є наявні докази того, що підприємницькою діяльністю відповідач не займається.

В ході апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, колегією суддів на підставі довідки № 37 від 09 березня 2016 року, виданої СП "Галка Лтд" встановлено, що позивачу, починаючи з часу звернення до суду з вказаним позовом і до цього часу нараховано доходи, які значно перевищують розмір його посадового окладу.

Станом на день ухвалення рішення судом першої інстанції, відповідачу нараховувались доходи у розмірі не меншому 17295 грн. 11 коп. Тобто, судом неповно з'ясовано обставини справи, а саме, не досліджено усіх доходів відповідача, які враховуються при визначенні розміру аліментів.

На думку колегії суддів, аліменти це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього, разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов'язання, яке є в обох із батьків і має бути рівним, та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі необхідному для її життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який мала дитина до виникнення спору про стягнення аліментів, і який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Обставини, які свідчать про те, що тільки батько малолітньої дитини, як платник аліментів має достатнє матеріальне становище, і у нього немає інших утриманців, а позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 6 років, та отримує від держави соціальну допомогу на сина, як дитину-інваліда, не звільняють останню від повноцінного (рівного) батьківського обов'язку по утриманню спільної дитини сторін у справі, адже колегією суддів не встановлено наявність об'єктивних обставин, які б перешкоджали отриманню нею самостійних доходів, а відтак належному виконанню обов'язку з утримання дитини.

Враховуючи рівність обов'язків батьків щодо матеріального утримання дитини, беручи до уваги те, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів, який визначався з врахуванням довідки СП «Галка Лтд» №197 від 11.11.2015 року, у якій зазначено лише посадовий оклад відповідача у розмірі 9909.00 грн., а не його доходи, беручи до уваги довідку з місця праці відповідача про його доходи за період з липня 2015 року до лютого 2016 року (включно), що становлять 190595.27 грн. (в тому числі: 615 грн. - медичне страхування, 7333.03 грн. - недержавне пенсійне страхування), колегія суддів з врахуванням встановлених в ході розгляду обставин справи приходить до висновку, що розмір аліментів, який підлягає стягненню слід зменшити з 1/3 до 1/5, а відтак оскаржуване рішення суду в частині визначення розміру аліментів слід змінити.

При цьому дитина сторін буде захищеною та буде отримувати належне утримання від батька, що гарантовано як нормами національного так і норами міжнародного законодавства, які наведено вище.

Суд першої інстанції, визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, взяв до уваги довідку СП «Галка Лтд», у якій зазначено лише посадовий оклад відповідача у розмірі 9909.00 грн., та визначив частку у розмірі 1/3 частини.

Слід зазначити, що розмір аліментів, які підлягають розрахунку не з посадового окладу, а з отриманих відповідачем доходів, який за період з липня 2015 року до лютого 2016 року (включно) становить 190595.27 грн., навіть у частці в розмірі 1/5 частини, є значно більшим.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення:1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржуване рішення суду в частині розміру аліментів слід змінити, зменшивши розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_6 з 1/3 частини до 1/5 частини з усіх видів заробітку, в решті рішення суду слід залишити без змін.

При цьому, колегія суддів при визначенні розміру частки враховує стан здоров'я дитини, основним для стабільного збереження якого є дотримання специфічної дієти. Стягнення аліментів саме в такій частці не матиме своїм наслідком невиконання вимог законодавства в частині дотримання мінімальних гарантій щодо розміру аліментів, а також можливості рівної участі і батька, і матері в матеріальному утриманні дитини, виконання і батьком, і матір»ю обов»язку по утриманню дитини, який покладається на обох батьків,

Зменшення під час апеляційного перегляду рішення місцевого суду розміру частки аліментів не буде порушувати вимоги ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, оскільки не виходить за межі позову, предметом якого є стягнення аліментів. При цьому суд першої інстанції, вважаючи за необхідне стягнути аліменти у частці від доходу, не був позбавлений можливості стягнути аліменти у тому розмірі (частці), в якому вважав позов доведеним, що також не є виходом за межі позовних вимог. Проте жодних мотивів щодо доведеності розміру частки саме в 1/3 оскаржуване рішення не містить. Наведене порушення усунуто апеляційною інстанцією у зв'язку із зміною оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. 303, п.3 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 листопада 2015 року - змінити, зменшивши розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, на утримання дитини, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно з 1/3 частини до 1/5 частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % встановленого постановою Кабінету Міністрів України прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 21 липня 2015 року до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуюча: Шеремета Н.О.

Судді Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.