Справа № 2/201/6214/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 лютого 2016 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Батманової В.В.,

при секретарі Гоц Г.Ю.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», Державного підприємства «Національні інформаційні системи» про визнання дій неправомірними -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 07 жовтня 2005 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та ним був укладений кредитний договір № 8/2005/840-К/256-А, згідно якого йому були надані грошові кошти в сумі 6 576,24 доларів США для придбання транспортного засобу марки ВАЗ 21099. Одночасно з укладенням кредитного договору в забезпечення його виконання між ним та банком був укладений договір застави 256-А від 07.10.2005, предметом якого був автомобіль марки ВАЗ 210990-20, рік випуску 2005, колір сріблястий, заводський номер кузова НОМЕР_1, тип ТЗ легковий седан В, реєстраційний номер НОМЕР_2, зареєстрований Дніпропетровським МРЕВ 2 ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 07.10.2005, який належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію КХС №757719, виданого тим же МРЕВ 07.10.2005. Строк дії кредитного договору та договору застави закінчився, у звязку з чим відповідач не має право на цей час стягувати з нього заборгованість. Тому просив усунути перешкоди в здійсненні права власності та внести відповідні відомості до Державного підприємства «Інформаційний центр»

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала на їх задоволенні наполягала, просила позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ПАТ КБ «Надра» ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Представник відповідача Державного підприємства «Національні інформаційні системи» в судове засідання не зявилися, надали письмові заперечення на позов в яких просили в його задоволенні відмовити.

Дослідивши та вивчивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

Судом встановлено, що 07 жовтня 2005 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та ним був укладений кредитний договір № 8/2005/840-К/256-А, згідно якого йому були надані грошові кошти в сумі 6 576,24 доларів США для придбання транспортного засобу марки ВАЗ 21099 (а.с. 11-14). Одночасно з укладенням кредитного договору в забезпечення його виконання між ним та банком був укладений договір застави 256-А від 07.10.2005, предметом якого був автомобіль марки ВАЗ 210990-20, рік випуску 2005, колір сріблястий, заводський номер кузова НОМЕР_1, тип ТЗ легковий седан В, реєстраційний номер НОМЕР_2, зареєстрований Дніпропетровським МРЕВ 2 ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 07.10.2005, який належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію КХС №757719, виданого тим же МРЕВ 07.10.2005 (а.с. 15-16).

Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно підпунктів 3.3.2, 3.3.3 п.3.3 розділу 3 Кредитного договору, ОСОБА_3 зобовязався щомісячно сплачувати мінімально необхідний платіж, але починаючи з 30.03.2011 почалась систематична несплата щомісячних платежів в рахунок погашення кредиту і як наслідок, порушення умов кредитного договору, згідно якого п. 8.5 умов договір набирає чинності з дати укладання та діє до остаточного виконання позивачем, а саме позичальником прийнятті на себе зобовязання.

ОСОБА_3 порушував положення кредитного договору в частині обовязків по поверненню кредиту в визначеному розмірі і строки та своєчасній сплаті процентів за користування ним, банком неодноразово повідомлялось про необхідність виконати взяті на себе зобовязання, як позичальника за кредитним договором, проте вказані вимоги ОСОБА_3 не було виконано.

Банк, як кредитодавець, повністю виконав свій обовязок передбачений ст. 1054 ЦК України, щодо видачі кредиту, про що свідчить заява на видачу готівки від 07.10.2005.

Внесення Держінформюстом до Державного реєстру відомостей про обтяження до Державного реєстру, здійснювалося у відповідності до Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18.11.2003 № 1255-IV, Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2004 № 830 та Інструкції про порядок ведення Державного реєстру та заповнення заяв, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.07.2004 № 73/5, зареєстрованим в Мінюсті 29.07.2004 за № 942/9541, а також наказу Міністерства юстиції України «Про визначення реєстраторів Державного реєстру обтяжень рухомого майна» від 07.07.2006 № 57/5, зареєстрованого в Мінюсті 07.07.2006 за № 802/12676 у діючій на той час редакції, якими регламентується порядок функціонування Державного реєстру а також внесення до нього відповідних відомостей щодо обтяження рухового майна.

У відповідності до ч. 1 ст. 43 Закону реєстрація обтяжень здійснюється на підставі заяви обтяжувала, в якій зазначаються: відомості про обтяжувала; відомості про боржника; посилання на підставу виникнення обтяження та його зміст; опис рухомого майна, що є предметом обтяження, достатній для його ідентифікації; відомості про заборону чи обмеження права боржника відчужувати предмет обтяження.

Заяви про виникнення, зміну, припинення обтяжень та про звернення стягнення на предмет обтяження підписуються обтяжувачем. Якщо обтяжувачем є юридична особа, підпис її уповноваженої особи скріплюється печаткою. Якщо заява подається в електронній формі, вона повинна містити електронний підпис обтяжувача.

Згідно ч. 7 ст. 43 Закону, держателю та реєстраторам Державного реєстру забороняється вимагати від обтяжувача подання додаткових документів чи інформації, а також перевіряти достовірність і обґрунтованість відомостей, що містяться в заяві. Обтяжувач несе відповідальність згідно із законом за достовірність відомостей, що містяться в заяві.

Держінформюстом та його регіональними філіями, як реєстраторами Державного реєстру, виконувалася лише механічна функція по внесенню та виключенню до/з Державного реєстру записів про обтяження на підставах, передбачених відповідними нормативно правовими актами. При цьому, Держінформюст та його філії під час виконання функцій реєстратора не наділені повноваженнями щодо здійснення правової оцінки відомостей, що містяться у заявах, у звязку із чим внесення Держінформюстом до державного реєстру відомостей про обтяження рухомого майна за № 14262774 було здійснене в межах повноважень та у повній відповідності до вимог законодавства.

Згідно із. ст. 526, ст. 530, ч. 1 ст. 625, ст. 1049 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином та в встановлені строки, а боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановленні договором.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що вимоги ОСОБА_3 є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, а тому не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 530, 610, 625, 1049 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 15, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», Державного підприємства «Національні інформаційні системи» про визнання дій неправомірними відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання судового рішення.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Жовтневого районного суду

м. Дніпропетровська В.В.Батманова