АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Грегуль О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів Слободянюк С.В., Лапчевської О.Ф.

за участю секретаря Гоін В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особи: особа орган опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації і орган опіки та піклування Деснянської районної у м. Чернігові ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною і її вихованні та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з дитиною,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив зобов'язати відповідача не чинити йому перешкоди у спілкуванні із сином: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та у його вихованні визначивши спосіб його участі у спілкуванні та вихованні сина: кожну першу та третю суботу та неділю місяця з 10:00 год. до 19:00 год. На кожні Різдвяні свята з 10:00 год. 06 січня по 15 січня до 16:00 год. На літній відпочинок з 10:00 год. 15 червня по зо червня до 16:00 год. На день народження позивача ІНФОРМАЦІЯ_3 з 10:00 год. до 19:00 год. та в кожний день народження сина ІНФОРМАЦІЯ_4 з 11:00 год. до 15:00 год.

В мотивування вимог посилався на те, що він, як батько, любить свого сина, а тому бажає більше часу проводити з ним, піклуватися про нього, займатися його вихованням та розвитком, гратися з ним, тощо, для чого потрібно значно більше часу, аніж фактично він має можливість, у зв'язку з певною поведінкою відповідача.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2016 року позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_3 перешкоди у спілкуванні з сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та у вихованні ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Встановлено графік спілкування ОСОБА_3 з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Чернігові кожні перші та четверті вихідні кожного місяця. Перші п'ять зустрічей для спілкування ОСОБА_3 з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 мають відбутися в присутності ОСОБА_1, а наступні зустрічі для спілкування ОСОБА_3 з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 мають відбуватись без присутності ОСОБА_1. Спілкування ОСОБА_3 з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 має відбуватися з урахуванням стану здоров'я ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, режиму його дня та харчування.

У задоволенні іншої частини позову - відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про часткове задоволення позову та встановити графік спілкування ОСОБА_3 з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Чернігові кожну другу та четверту неділю кожного місяця з 10:00 год. до 12:00 год. в присутності матері, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясувавши дійсні обставини спору.

Вказує, що позивач неодноразово приїздив до квартири матері відповідача, де вона та син проживають, та мав можливість бачитися з дитиною декілька днів. Так, позивач приїздив до сина та мав з ним необмежене спілкування: з 31 грудня 2014 р. по 11 січня 2015 p., з 04 лютого по 06 лютого 2015 року, 25-26 березня 2015 р., близько 7 днів в липні. Крім цього, з 15 по 18 серпня 2015 року позивач разом з відповідачем та сином відпочивали на базі відпочинку «Андріївські озера» в Чернігівській області. 05 вересня позивач приїздив до дитини та провів з ним день в одному з розважальних центрів м. Чернігів.

Відповідач надала докази, які спростовують наявні перешкоди у спілкуванні позивача з сином. Відповідач не заперечує проти спілкування батька з дитиною, проте з огляду на вік дитини, режим її дня та харчування відповідач вважає, що запропонований позивачем графік його спілкування з дитиною суперечить інтересам сина, який на момент пред'явлення позову був у півторарічному віці.

Позивач без жодних перешкод у спілкуванні з сином та відповідно порушеного його права звернувся до суду та просив визначити такі способи участі у спілкуванні та вихованні сина, які враховуючи вік дитини не можуть бути реалізовані без шкоди для неї. Зокрема, запропонований позивачем графік побачень передбачає, що батько забирає сина на декілька днів, зокрема з 15.06. по 30.06 (15 днів) враховуючи ту обставину, що дитині лише 2 роки, з народження дитина з батьком не проживала, а мала лише періодичні зустрічі. Дана обставина вказує, що достеменно графік дитини, його вподобання батьку дитини не відомі. Крім цього, необхідно враховувати особисту прихильність дитини до батьків. Дитина постійно знаходиться з матір'ю або з бабою. З часу пред'явлення даного позову (з листопада 2015 p.) позивач не відвідував сина, не вживав будь-яких заходів для спілкування з ним, лише забезпечує явку своїх адвокатів в судове засідання та один раз був присутній особисто під час засідання комісії з питань захисту прав дитини.

Крім того, позивач не бачив дитину близько року і це дає підстави стверджувати, що під час спілкування позивача з дитиною необхідна присутність матері. Особливості психіки дитини та ступінь того наскільки вона легко може вступати в контакт з іншими людьми найкраще зі всіх учасників судового процесу відомо матері дитини. Проте, судом не були прийняті до уваги її аргументи, безпідставно вона була звинувачена в тому, що ховає дитину від батька не зважаючи на те, що позивач сам допомагав їй з переїздом до матері в м. Чернігів та достеменно знав, що вона з дитиною там проживає, вказуючи адресу фактичного проживання відповідача в позовній заяві. Про дану обставину відповідач повідомляла також суд, надавала копію медичної картки дитини, в якій зазначено, що дитина знята з обліку в поліклініці м. Бровари для постановлення в м. Чернігові. Відповідач декілька разів приїздила до м. Києва за місцем своєї з сином реєстрації, проте ці поїздки були сплановані з попереднім повідомленням органу опіки та піклування. Таким чином, звинувачення суду в приховуванні дитини є безпідставними.

Зрозумілим є, що побачення мають відбуватись у неділю, проте, за чиїм графіком роботи визначати другий вихідний день є незрозумілим.

Участь батька у спілкуванні з дитиною визначена двічі на місяць. Зокрема, орган опіки та піклування визнав за можливе надати дитину батьку на два дні, при цьому не зрозуміло як саме відбуватиметься дане спілкування, де дитина буде харчуватися та спати. Не зрозумілими залишаються 5 побачень в присутності матері, як саме відповідач повинна виконувати дане рішення в ньому не зазначається.

При визначенні такого графіку спілкування, умови проживання батька обстежені не були, що є порушенням ч. 5 ст. 19 СК України. Дана обставина має суттєве значення, якщо суд визнав за можливе надати для спілкування дитину батьку на декілька днів в місяць і відповідно не може впливати на законність рішення при визначенні для спілкування батька з дитиною декількох годин на день з поверненням дитини у звичну для неї обстановку, де вона забезпечена всім необхідним для її проживання та розвитку.

Відповідач була особисто присутня під час проведення засідання комісії, на якій визначався регламент участі батька у спілкуванні з дитиною та повідомляла суд про обставини, які мали місце під час засідання. Засідання комісії відбувалося в червні 2016 року. На той час відповідач перебувала у відпустці по догляду за дитиною, про що повідомила членів комісії.

Дана обставина вплинула на прийняте рішення в частині надання батьку двох вихідних днів на тиждень. З 17.10.2016 року відповідач була прийнята на роботу з ненормованим робочим днем про що повідомила суд та просила врахувати дану обставину при ухваленні рішення, оскільки графік, визначений органом опіки та піклування вона не зможе виконувати. Зокрема, це стосується частини 5 перших побачень в присутності матері, у зв'язку з можливими виходами на роботу у суботу або інший день, який позивач вважатиме вихідним. Дана обставина не була врахована судом при ухваленні рішення.

Зазначила, що на даний момент дитині ОСОБА_4 виповнилось 2 роки та 3 місяці. Він має свій режим дня, графік харчування та сну. У зв'язку з тим, що після народження дитини позивач був змушений їхати закордон, відповідачу у догляді новонародженої дитини допомагала її мати - ОСОБА_6 і дана обставина слугувала тому, щоб переїхати проживати з квартири позивача до квартири ОСОБА_6 в м. Чернігів. На даний час, відповідач отримує суттєву допомогу у догляді та вихованні сина від своєї матері ОСОБА_7 Таким чином, коли відповідач була змушена вийти на роботу, вона вирішила не перевозити дитину до м. Києва, а щоденно їздити на роботу з м. Чернігова до м. Києва. Дитина перебуває на обліку у поліклініці в м. Чернігові та відвідує дитячий садок.

Відповідач ОСОБА_1 свою апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду у справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції виходив з найкращих інтересів дитини та рівноцінних прав батьків щодо участі у її вихованні.

Проте, в повній мірі з таким висновком суду погодитися неможливо, з огляду на таке.

Судом встановлено, що з 20.10.2012 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Сторонами по справі не заперечується, що після погіршення шлюбних стосунків, дитина залишилася проживати з мамою та переїхала до міста Чернігова.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та рівними правами батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 р. року по справі «Хант проти України»).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати,батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою.

Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини.

Згідно приписів ст.157, ч.1, ч.2, ч.3 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи (ч.ч. 1, 2ст. 159 СК України).

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до висновку виконавчого комітету Деснянської районної у місті Чернігові ради, як органу опіки та піклування, від 29.06.2016 року № 111, виконком вважає за доцільне дозволити позивачу зустрічатися з малолітнім сином у м. Чернігові кожні перші та четверті вихідні місяця. П'ять перших зустрічей спілкування має відбутися у присутності матері дитини. У подальшому, за умови встановлення контакту з сином, без матері. Спілкування має відбуватися з урахуванням стану здоров'я хлопчика, режиму дня та харчування для дітей відповідного віку.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Отже, обов'язки щодо забезпечення розвитку дитини покладаються на обох батьків, кожен з батьків зобов'язаний приймати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний контакт, при цьому слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Визначаючи спосіб участі ОСОБА_3 у вихованні та спілкування з дитиною, суд першої інстанції взяв до уваги малолітній вік дитини, особисті відносини дитини з обома батьками, його стан здоров'я.

Визначений судом спосіб та порядок спілкування з дитиною, є обґрунтованим, оскільки такий спосіб направлений на уникнення між сторонами конфліктів, забезпечення спокійного психологічного розвитку та зростання дитини.

Крім того, такий спосіб є найбільш доцільним та справедливим, в якому суд першої інстанції повністю врахував всі докази по справі, вимоги законодавства та інтереси дитини.

Слід зазначити, що у разі зміни обставин, пов'язаних з віком дитини, станом її здоров'я, психологічного стану, жодна із сторін не позбавлені можливості звернутися до суду з позовом про визначення іншого способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

На думку суду з урахуванням відносин, які склалися саме між сторонами на даний час, а не у сторін з дитиною, які є фактично негативними, не повинні впливати на спілкування батьків з дитиною, розвиток та виховання дитини, яка потребує уваги обох батьків.

Разом з тим, судова колегія не може погодитися з тим, що при визначенні днів побачень позивача із сином суд не зазначив проміжки годин таких побачень, оскільки такий спосіб участі у вихованні дитини є неприпустимим, та таким, що порушує нормальний режим життєдіяльності дитини, враховуючи потреби в забезпеченні певного режиму, усталеного порядку харчування (з врахуванням вікових особливостей та стану здоров'я), відпочинку, дотримання особистої гігієни.

ОСОБА_4 на час розгляду справи виповнилося майже 2 роки і 4 місяці, дитина є зовсім маленькою і повинна ночувати разом з мамою.

Крім того, позивач ОСОБА_3 не проживає у місті Чернігові, а тому питання де буде ночувати дитина, залишилося не вирішеним судом першої інстанції.

З урахуванням того, що позивач у своєму позові просив визначити спосіб його участі у спілкуванні та вихованні сина: кожну першу та третю суботу та неділю місяця з 10:00 год. до 19:00 год., колегія суддів вважає за можливе змінити рішення суду, доповнивши її резолютивну частину, вказавши: кожні перші та четверті вихідні кожного місяця з 10:00 год. до 19:00 год.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про зміну рішення.

Керуючись ст.ст. 218,303,304,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 -задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2016 року в частині встановлення графіку спілкування ОСОБА_3 з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Чернігові змінити, доповнивши резолютивну частину вказівкою«з 10:00 год. до 19:00 год.»

В іншій частині рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді