У х в а л а

25 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Лященко Н.П.,

Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року та рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до виконавчого комітету Чернівецької міської ради про зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а :

Шевченківський районний суд м. Чернівців рішенням від 31 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнив частково: зобов'язав виконавчий комітет Чернівецької міської ради позачергово надати ОСОБА_4 та членам його сім'ї трикімнатну благоустроєну квартиру в м. Чернівці в межах норми житлової площі, що відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам.

Апеляційний суд Івано-Франківської області 14 вересня 2015 року скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовив.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 20 січня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 вересня 2015 року залишила без змін.

16 лютого 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року та рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 вересня 2015 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статті 46 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР) та статті 44 Закону України «Про статус суддів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

На обґрунтування підстави перегляду вказаних судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 лютого 2015 року, в якій, на його думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних судових рішеннях, застосовано вказані норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 20 січня 2016 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд, залишаючи без змін рішення суду апеляційної інстанції, погодився з його висновком про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог з огляду на те, що чинним законодавством не встановлено строк, протягом якого особи, обрані на виборну посаду, коли це пов'язано з переїздом в іншу місцевість, повинні бути забезпечені житлом переважно перед іншими громадянами з таким же статусом (які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень), а тому відсутні правові підстави для зобов'язання відповідача забезпечити позивача благоустроєним житлом у позачерговому порядку з переважним правом на одержання житлового приміщення перед усіма іншими категоріями позачерговиків.

Разом з тим в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 лютого 2015 року, наданій заявником для порівняння, касаційний суд, залишивши в силі рішення суду першої інстанції, погодився з його висновком про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки правовідносини, що виникли з приводу забезпечення позивача житлом у зв'язку з обранням його суддею, регулюються нормами частини сьомої статті 44 Закону України «Про статус суддів», яка була чинною на момент виникнення у позивача права на отримання житла.

Отже, порівняння наведеного судового рішення із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до виконавчого комітету Чернівецької міської ради про зобов'язання вчинити певні дії за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року та рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 вересня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

Н.П. Лященко

А.Г. Ярема