У х в а л а

іменем україни

2 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ДьоміноїО.О., Дем'яносова М.В., СтупакО.В.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою Данильченка Руслана Володимировича, який діє в інтересах Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 листопада

2015 року,

в с т а н о в и л а:

Закрите акціонерне товариство Комерціний банк «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), звернулося до суду з зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 4 квітня 2006 року між ним та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 15 315 грн 20 коп. зі сплатою 25,08 % за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв'язку з порушенням зобов'язання за кредитним договором станом на 9 квітня 2014 року відповідач має заборгованість у розмірі 171 507 грн

58 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 63 грн 81 коп., зі сплати процентів - 54 251 грн 16 коп.; пеня - 117 192 грн 61 коп., штраф - 500 грн (фіксована частина) та 7 716 грн 32 коп. (процентна складова).

Враховуючи викладене, позивач просив, за відрахуванням суми у розмірі 17 181 грн 12 коп., яка була стягнена на підставі судового наказу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від

17 листопада 2006 року, стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором від 4 квітня 2006 року в сумі 162 542 грн 78 коп.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 1 жовтня 2014 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 778 грн 24 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 63 грн 81 коп., зі сплати процентів - 542 грн 51 коп., пеня -

1 171 грн 92 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2015 року рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 1 жовтня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 36 977 грн 70 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді справи рішенням апеляційного суду Дніпропетровської обалсті від 9 листопада 2015 року рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 1 жовтня 2014 року скасовано, та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Не погодившись із вищезазначеним судовим рішенням,

Данильченко Р.С., який діє в інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк», звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просив скасувати рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 листопада 2015 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог та в цій частині ухвалити нове рішення, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки.

Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог.

Згідно із ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції виходив з того, що позивач не надав належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що під час підписання сторонами кредитного договору діяли умови надання споживчого кредиту в редакції, що передбачали збільшення позовної давності. Ці умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, позичальником вони не підписані. Тому висновок суду про те, що позовна давність не спливла, оскільки умовами надання споживчого кредиту в редакції, чинній на час укладення кредитного договору, було передбачено збільшення позовної давності, є помилковим.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» апеляційний суд правильно застосував положення статтей 257, 267 ЦК України та дійшов обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у зв'язку із спливом позовної давності.

Доводи, на які посилається заявник у касаційній скарзі, висновків суду першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що судом першої та апеляційної інстанцій правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Данильченка Руслана Володимировича, який діє в інтересах Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.О. Дьоміна
М.В. Дем'яносов
О.В. Ступак