Справа № 381/3392/15-ц Головуючий у І інстанції Бутенко В. О.
Провадження № 22-ц/780/1042/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 29.02.2016
УХВАЛА

Іменем України

29 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Воробйової Н.С.

суддів: Приходька К.П.., ОСОБА_2

при секретарі Якимчук Ю.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приват Банк" на заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 листопада 2015 року за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приват Банк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду із вказаним позовом, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 23 липня 2007 року між позивачем та ОСОБА_3 був укладений договір № б/н, згідно якого ОСОБА_3 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати.

Позивач вказував на те, відповідачка свої зобовязання належним чином не виконувала. У звязку з чим у неї утворилася станом на 30.06.2015 року заборгованість у сумі 26 707,66 грн.

Просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у розмірі 26 707,66 грн., яка складається: з заборгованості за кредитом 4774,10 грн., заборгованості по відсотках на прострочену заборгованість 20 423,67 грн., фіксованої частини 250 грн., відсоткової складової 1 259,89 грн., а також стягнути судовий збір у розмірі 267,08 гривні.

Заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 листопада 2015 року позовні вимоги позивача задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №б/н від 23.07.2007 року у розмірі 10 379, 11 грн., яка складається з кредитної заборгованості у сумі 4774,10 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом -4095,12 грн., 250 грн.-штрафу (фіксована частина), 1259,89 грн. штрафу ( процентна складова). В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі позивач просив змінити рішення суду в частині застосування позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за процентами, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, та в цій частині ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у повному обсязі.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобовязані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначені у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому, початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми закону початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Позиція щодо застосування як загальних так і спеціальних строків позовної давності в кредитних правовідносинах викладена у Постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року.

По справі встановлено, що 23 липня 2007 року між позивачем та ОСОБА_3 був укладений договір № б/н, згідно якого ОСОБА_3 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати.

Відповідачка свої зобовязання належним чином не виконувала та має заборгованість по сплаті кредиту та відсотків.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж по погашенню кредиту та відсотків, відповідачка здійснила 14.07.2009 року. Тобто, з 31.08.2009 року у позивача виникло право на застосування способу захисту своїх прав. З позовом до суду банк звернувся 12 серпня 2015 року.

Як роз»яснено Верховним Судом України у постанові від 19 березня 2014 року у справі №6-14цс14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст..257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст..261 зазначеного Кодексу), а не закінченням строку дії договору.

Будь-які дані про те, що відповідачка отримувала у позивача нову картку або дія кредитної картки, виданої останній 23 липня 2007 року у встановлено порядку продовжувалася, матеріали справи не містять. Докази цьому позивач не надав. З пояснень позивачки в апеляційній інстанції встановлено, справу розглянуто судом у її відсутність, вона не отримувала нову картку; 12 листопада 2007 року потрапила в ДТП, тривалий час була прикута до ліжка, внаслідок травми стала інвалідом 2 групи. В 2009 році вона зверталася до банку щодо врегулювання питання про погашення заборгованості, але отримала відмову. На даний час має пенсію 1129 грн., борг погасити не має можливості, з 2009 року борг не погашала.

Задовольняючи вимоги позивача, суд виходив з того, що відповідач належним чином не виконував свої кредитні зобов»язання та має заборгованість по сплаті кредиту та відсотках, яка підлягає стягненню частково: з урахуванням положень чинного законодавства та обставин справи, а також, обов»язку клієнта здійснювати погашення заборгованості частинами, щомісячними платежами за попередній місяць, а у повному обсязі - не пізніше останнього дня місяця, зазначеного на платіжній картці, заборгованість слід вираховувати стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення; оскільки позивач здійснив розрахунок заборгованості по тілу кредиту та відсотках за період з 29 серпня 2008 року, а звернувся до суду з позовом 12 серпня 2015 року, суд дійшов висновку про необхідність застосування строку позовної давності у відповідності до ст..261 ЦК України, яка у даному випадку повинна обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

З огляду на викладене, колегія погоджується з даним висновком суду.

Доводи позивача про те, що суд необґрунтовано застосував позовну давність, оскільки відповідачка про це в суді першої інстанції не заявляла, не заслуговують на увагу.

Як видно з матеріалів справи, суд розглянув справу по суті 10 листопада 2015 року у відсутність відповідачки та ухвалив заочне рішення. Проте, будь-які дані про те, що остання була повідомлена про час та місце слухання справи матеріали справи не містять (а.с.25-30). Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідачка звертає увагу колегії на зазначені обставини та посилаючись на те, що вона була позбавлена можливості подати відповідну заяву з поважних причин, просила про застосування строку позовної давності до вимог, заявлених позивачем; рішення суду просила залишити без змін та визнати правомірним та обґрунтованим висновки суду першої інстанції щодо необхідності застосування строку позовної давності. Рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувала.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.309 ЦПК України, норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини або не застосовано закон, який підлягав до застосування.

В силу ч.3 ст.309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги позивача та скасування рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст..ст.307, 308 ЦПК України, колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приват Банк" - відхилити.

Заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: