Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.01.2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючої-судді - ОСОБА_1

при секретарі - Турецька Я.П.

за участю :

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до Державного вищого навчального закладу Ужгородський національний університет про зобовязання здійснити нарахування та виплату заробітної плати в частині доплат за лікувально діагностичну роботу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Державного вищого навчального закладу Ужгородський національний університет про стягнення ненарахованої та невиплаченої заробітної плати в частині доплат за лікувально-діагностичну роботу за період з 08.2008 року по 12.2014 рік. В ході судового розгляду справи представник позивача уточнив позовні вимоги і просив суд зобовязати Державний вищий навчальний заклад «Ужгородський Національний Університет» здійснити нарахування та виплату на користь ОСОБА_4 заробітну плату в частині доплат за лікувально- діагностичну роботу в розмірі 30% від посадового окладу за період з 01.09.2008р. по 30.11.2014р. Мотивуючи позовні вимоги позивач вказує на те, що в 1996 році була прийнята на посаду асистента кафедри загальної хірургії в УжДУ. Наказом № 206-03 від 17.10.1997р. її переведено з посади асистента на посаду доцента кафедри загальної хірургії та доплатою в розмірі 30% за лікувальну роботу. Позивач зазначає, що у звязку із народженням дітей, з липня 2005 р. до серпня 2008р. перебувала у відпустці по догляду за дитиною. Після закінчення відпустки по догляду за дитиною , з серпня 2008 року продовжила працювати на раніше займаній посаді. Позивачка зазначає, що в період з cерпня 2008 року по грудень 2014 року всупереч вимог чинного законодавства України та Положення про клінічний лікувально-профілактичний заклад охорони здоров'я, затвердженого наказом МОЗ України від 05 червня 1997 року № 174 вона не отримувала в повному обсязі оплату праці,в частині доплат за лікувально діагностичну роботу, чим відповідач грубо порушив її права та свободи, передбачені законодавством України. Вважає, що у відповідача не було жодних правових підстав для припинення здійснення нарахувань та виплати доплат за лікувально діагностичну роботу з cерпня 2008 року по грудень 2014 року. Крім того, позивач вказує на те, що відповідач своїм наказом з 01 грудня 2014 року встановив їй доплату за лікувальну роботу у розмірі 30%.

Оскільки відповідач в добровільному порядку відмовився здійснити нарахування та виплату доплати за лікувально діагностичну роботу за період з cерпня 2008 року по грудень 2014 року, просить суд , з врахуванням уточнених позовних вимог , ухвалити рішення яким зобовязати Державний вищий навчальний заклад «Ужгородський Національний Університет» , здійснити нарахування та виплату на користь ОСОБА_4 заробітну плату в частині доплат за лікувально- діагностичну роботу в розмірі 30% від посадового окладу за період з 01.09.2008р. по 30.11.2014р.

В судовому засіданні представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги, просив їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Надав суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві . Пояснив, що відповідачем було порушено вимоги закону і Положення про клінічний лікувально-профілактичний заклад охорони здоров'я, затвердженого наказом МОЗ України від 05 червня 1997 року № 174 , що регламентують порядок здійснення доплат за лікувально- діагностичну роботу . Зокрема наголосив, на тому, що до виходу позивача у відпустку по догляду за дитиною, відповідач здійснював нарахування та виплату доплат за лікувально- діагностичну роботу позивачу. Після закінчення відпустки по догляду за дитиною, позивач продовжила працювати на раніше займаній посаді і на тих самих умовах, а відтак на його думку підстав для припинення нарахування та виплати доплат за лікувально- діагностичну роботу позивачу, у відповідача не було.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, вважає їх незаконними та безпідставними, з підстав викладених у письмових запереченнях від 09.07.2015 року. Крім того, звернувся до суду із заявою про застосування строків позовної давності. Просив суд застосувати до правовідносин строк позовної давності та відмовити у позові у звязку із спливом строку позовної давності. Крім того, зазначив, що доплата за лікувально-діагностичну роботу в клініках та інших закладах охорони здоровя можлива за умови, що особа не отримує заробітну плату в клінічному закладі. Підтвердженням цього є довідка за підписом головного лікаря клінічного закладу. Позивачем протягом періоду з 2009 року по 2014 рік не було надано в відділ кадрового забезпечення університету довідки чи будь якого іншого документу, що свідчив би про виконання позивачем лікувальної роботи без отримання заробітної плати в Закарпатській обласній клінічній лікарні, а відтак вважає позовні вимоги безпідставними. В той же час, представник відповідача зазначив, що відсутня правова норма, яка зобовязує особу надавати таку довідку, а також не визначено нормами законодавства періодичність надання такої довідки. Зокрема наголосив на тому, що з 2013 року виплата доплат з державного бюджету здійснюється за рахунок Міністерства охорони здоровя.

Заслухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Судом встановлено, що наказом №130-03 від 12.06.1996р. асистенту кафедри загальної хірургії ОСОБА_4 встановлено оплату за лікувальну роботу у розмірі 87 % від основного окладу (а.с.6)

Рішенням дисертаційної ради Московського НІІ очних хвороб від 14.12.1995 року ОСОБА_4 присвоєно наукову ступінь кандидата медичних наук, що підтверджується Дипломом Кандидата наук КТ №017925 від 05.04.1996р. ( а.с.9)

Відповідно до наказу № 206-03 від 17 .10. 1997 року Ужгородського державного університету, ОСОБА_4 переведена на посаду доцента кафедри заг. хірургії /курс очних хвороб/ з місячним окладом та доплатою в розмірі 30 % за лікувальну роботу (а.с. 12)

Відповідно до наказу № 99-03 від 31.05.2001 року Ужгородського державного університету, доценту кафедри заг. хірургії ОСОБА_4 продовжено строк роботи на займаній посаді до проведення конкурсу.

Наказом УжНУ №115/01-04 від 29 квітня 2005р. затверджено рішення Ради медичного факультету від 11.04.2005р. протокол №10 про обрання за конкурсом професорсько- викладацького складу і вважати обраною на посаду доцента кафедри госпітальної хірургії ОСОБА_4 на сім років. (а.с. 13)

Як встановлено судом, ОСОБА_4 з 07.10.2005 року по 24.08.2008 року перебувала у відпустці по догляду за дитиною і вказані обставини сторонами визнані в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 з 2009 року проводить лікувально-діагностичну роботу на базі офтальмологічного відділення та заробітну плату не отримує , що стверджується довідкою від 08.12.2014 р. № 2209/01-9 Закарпатської обласної клінічної лікарні (а.с. 19)

Відповідно до наказу УжНУ №231/01-04 від 30 серпня 2012р. продовжено ОСОБА_4 термін роботи на відповідній посаді до проведення конкурсу з оплатою згідно штатного розпису та збереженням раніше встановлених надбавок за науково-педагогічний стаж, наукову стурінь, вчене звання (а.с.128)

Судом встановлено, що ОСОБА_4 не отримувала із серпня 2008 року по листопад 2014 року доплат за лікувальну роботу, що стверджується відповідними довідками про доходи ДВНЗ УжНУ (а.с.56-62)

Як встановлено судом, ОСОБА_4 встановлено доплату за лікувальну роботу з 1 грудня 2014 року у розмірі 30 % посадового окладу відповідно до наказу № 692/09-25 від 01.12.2014 року (а.с.82)

З наданої до суду довідки від 23.12.2015 року № 3885 за підписом головного бухгалтера УжНУ вбачається, що ОСОБА_4 виплачувалась надбавка за лікувально-діагностичну роботу з 18.10.1998 року згідно наказу № 206-03 від 17 .10. 1998 року . Припинено виплату надбавки за лікувально-діагностичну роботу в звязку з відпусткою по догляду за дитиною з 07.10.2005 року по 24.08.2008 року . Після відпустки по догляду за дитиною, ОСОБА_4 надбавку за лікувально-діагностичну роботу призначено з 01.12.2014р. згідно наказу № 692/09-25 від 01.12.2014 року (а.с.143)

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

Відповідно до положення ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст.2 ЗУ Про оплату праці з наступними змінами і доповненнями , структуру заробітної плати становить: основна заробітна плата; додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати. Додаткова заробітна плата, це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Зі змісту зазначеної норми убачається , що доплата за лікувально-діагностичну роботу входить у стуктуру заробітної плати та передбачена чинним законодавством.

Відповідно до п.1.1. «Положення про клінічний заклад охорони здоров'я», затвердженого Наказом МОЗ України №174 від 05.06.1997р. з наступними змінами ( надалі Положення) - клінічним є заклад охорони здоровя, який використовується для розташування структурних наукових і навчальних підрозділів вищих навчальних закладів , які здійснюють підготовку фахівців за спеціальностями «Медицина» та «Фармація» з метою забезпечення лікувально- діагностичного процесу, підготовки , перепідготовки і підвищення кваліфікації медичних кадрів та проведення і впровадження у практику охорони здоровя результатів наукових досліджень.

Відповідно до п.1.5. Положення - витрати по забезпеченню навчально-виховного та науково-дослідного процесів здійснюються за рахунок коштів на утримання відповідного вищого навчального закладу, який здійснює підготовку фахівців за спеціальностями галузей знань "Медицина" та "Фармація" III, IV рівнів акредитації (закладу післядипломної освіти, науково-дослідної установи), а витрати, пов'язані з утриманням матеріально-технічної бази, - за рахунок коштів закладу охорони здоров'я.

Відповідно до п.5.1. Положення - Працівники клініки з числа професорсько- викладацького складу беруть участь у проведенні лікувально- діагностичного процесу, здійснюють обходи, консультації хворих, організовують консиліуми, визначають і коригують плани і тактику подальшого обстеження і лікування хворих, разом з іншими співробітниками клінічного закладу несуть відповідальність за якість лікувально- діагностичного процесу і.т.д.

Згідно п. 5.3.5 Положення - завідуючі клінічними кафедрами (відділами), професори, доценти, старші (провідні, головні) наукові співробітники виконують у клініці консультативну роботу, що оплачується згідно з чинним законодавством щодо доплат до посадового окладу за лікувально-діагностичну роботу .

Розмір доплат за лікувально-діагностичну роботу в клініках та інших закладах охорони здоров'я, що є клінічними базами, професорсько-викладацькому складу медичних вищих навчальних закладів, інститутів удосконалення лікарів і медичних факультетів інших вищих навчальних закладів врегульовано Інструкцією Про оплату праці та розміри ставок заробітної плати професорсько-викладацького складу вищих навчальних закладів затвердженою Наказом Міністерства Освіти України №90 від 02.04.1993р. з наступними змінами.

Системний аналіз положень законодавства, яке регулює спірні відносини, дає підстави дійти висновку про те, що позивач ОСОБА_4 будучи обраною на посаду доцента кафедри госпітальної хірургії та проводячи лікувально-діагностичну роботу на базі офтальмологічного відділення в закладі охорони здоровя має право на отримання доплат за лікувально-діагностичну роботу. Крім того, така доплата передбачена чинним законодавством

В ході судового розгляду належними та допустимими доказами встановлено, що позивач до виходу у відпустку по догляду за дитиною отримувала доплату за лікувально-діагностичну роботу в закладі охорони здоровя, що зокрема підтверджено довідкою УжНУ від 23 грудня 2015р. №3885 згідно якої саме на підставі наказу №206-03 від 17.10.1997р. позивачу нараховувалась та виплачувалась доплата до виходу у відпустку по догляду за дитиною.

Судом встановлено та представник відповідача в судовому засіданні ствердив, що позивач по закінченню відпустки по догляду за дитиною продовжила роботу на тій самій посаді без змін умов і оплати праці.

Разом з тим, відповідач, керуючись підзаконним нормативним актом стосовно оплати праці, а саме Інструкцією (затвердженою наказом МОУ №90 від 02 квітня 1993р.) та припинивши нарахування та виплату позивачу ОСОБА_4 доплат за лікувально-діагностичну роботу, в порушення вимог ст. 32, 103 КЗпП України, не попередив позивача про істотну зміну умов оплати праці в установлений строк, будь-якого наказу з цього питання не видав, внаслідок чого на переконання суду відповідачем допущена неправомірна недоплата заробітної плати.

Відповідно до ч. 4 ст. 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Статтею 103 КЗпП України встановлено, що про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни.

Разом з тим слід зазначити , що жодним нормативно- правовим актом не встановлено обовязок позивача надавати довідку про неотримання нею заробітної плати у закладі охорони здоровя та не визначено періодичність надання такої довідки.

Варто також зазначити, що в п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», роз'яснено, при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування.

Доводи представника відповідача про відсутність фінансування Міністерством освіти і науки , як підставу не виплати доплат, суд відхиляє як необгрунтовані, оскільки такої підстави для припинення доплат не зазначено у Наказі Міністерства Освіти України №90 від 02.04.1993р. «Про затвердження інструкції про оплату праці та розміри ставок заробітної плати професорсько- викладацького складу вищих навчальних закладів», яким встановлено такі доплати. Крім того представник відповідача зазначив у судовому засіданні , що всім іншим працівникам за спірний період такі доплати виплачувались.

Правових підстав для припинення доплати за лікувально-діагностичну роботу після виходу позивачки із відпустки по догляду за дитиною відповідач не надав.

Разом з тим слід зазначити, що в п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», роз'яснено, що оскільки при введенні нових або зміні діючих умов оплати праці у бік погіршення (ст. 103 КЗпП) роботодавець повинен повідомити про це працівника не пізніше, ніж за два місяці до їх запровадження, порушення цього строку може бути підставою для задоволення вимог працівника про оплату праці згідно з попередніми умовами за період, на який було скорочено зазначений строк попередження.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищезазначені положення законодавства та встановлені судом обставини , суд приходить до висновку про те, що відповідач порушив вимоги законодавства припинивши в односторонньому порядку здійснення нарахування і виплату доплат позивачу за лікувально-діагностичну роботу в закладі охорони здоровя, будь-якого наказу з цього питання не видав ,чим самим незаконно погіршив умови оплати праці позивача.

Що стосується доводів представника відповідача щодо спливу строку позовної давності по вимогам позивача, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Приписами ст.233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Крім того, як зазначив в своєму рішенні Конституційний Суд України від 15 жовтня 2013 року у справі № 1-13/2013 за конституційним зверненням ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1,12 Закону України «Про оплату праці» - в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю Україниу системному зв'язку з положеннями статей 1,12 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року N 108/95-ВР,зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Зважаючи на викладене суд приходить до висновку , що строк позовної давності позивачем по вимогам щодо здійснення нарахування та виплату на користь ОСОБА_4 заробітну плату в частині доплат за лікувально- діагностичну роботу в розмірі 30% від посадового окладу за період з 01.09.2008р. по 30.11.2014р. не пропущено.

Таким чином, з урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що право позивача на оплату праці порушено, оскільки відповідач порушив вимоги законодавства припинивши в односторонньому порядку здійснення нарахування і виплату доплат позивачу за лікувально-діагностичну роботу в закладі охорони здоровя, а тому уточнені в ході судового розгляду позовні вимоги як обгрунтовані підлягають до задоволення.

Керуючись Конституцією України, ст.ст. 10, 11, 60 , 61, 209, 212 - 215 ЦПК України, ЗУ Про оплату праці , ст.ст. 32, 103, 233 КЗпП України, суд,

В И Р І Ш И В :

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_4 до Державного вищого навчального закладу Ужгородський національний університет про зобовязання здійснити нарахування та виплату заробітної плати в частині доплат за лікувально діагностичну роботу задовольнити.

Зобовязати Державний вищий навчальний заклад Ужгородський національний університет, здійснити нарахування та виплату на користь ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 заробітну плату в частині доплат за лікувально діагностичну роботу в розмірі 30% від посадового окладу за період з 01.09.2008 р. по 30.11.2014 р.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1