Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №310/2496/15-ц
Провадження №22ц/778/90/16 Головуючий у 1 інстанції: Ліхтанська Н.П.
Суддя-доповідач: Каракуша К.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді: Гончар М.С.,

суддів: Стрелець Л.Г.

Каракуші К.В.

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05 серпня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося до суду з вказаним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2

Позов обґрунтували тим, що 22 червня 2007 року між ВАТ"Укргазбанк", правонаступником якого є ПАТ " Укргазбанк", та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 58/04/6 від 22 червня 2007року про надання кредиту у сумі 300 000,00 грн. на строк з 22.06.2007 року по 21.06.2019 року із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 16,5 % річних. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі - шляхом перерахування на поточний рахунок позичальника зазначеної за угодою суми. Тим самим позивач виконав свої зобов'язання перед позичальником за кредитним договором у повному обсязі. Відповідно до п. 3.3.1. кредитного договору позичальнику було необхідно щомісячно, один раз на місяць, не пізніше передостаннього дня місяця, здійснювати повернення суми кредиту, починаючи з липня 2007 р. у розмірі не менше 2085грн.

У забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 22 червня 2007 року були з кожним укладені окремі договори поруки, за умовами яких кожний поручитель відповідає за повернення заборгованості в тому ж обсязі, що і позичальник.

Крім того, з ОСОБА_2 також укладено договір іпотеки №158/04/6/1 від 22 червня 2007 року, яким передано банку в іпотеку належне відповідачу нерухоме майно - житловий будинок АДРЕСА_1

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 липня 2013 року, яке було змінено рішенням апеляційного суду Запорізької області від 11 грудня 2013 року стягнуто з ОСОБА_3 солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 з кожним окремо заборгованість станом на 17 грудня 2012 року у розмірі 204 006,33 грн, з яких кредит - 164457грн., прострочений кредит - 22 935 грн, прострочені проценти - 8783,60грн, пеня на кредит - 4826,54грн., пеня на проценти - 2986,20грн.

Посилаючись на те, що заборгованість за кредитним договором станом на 09.02.2015р. складає 128620,19грн., що складається із заборгованості поточної по процентах - 2161,40грн., заборгованості простроченої по процентах - 60531,38грн., пені за несвоєчасне погашення кредиту - 30 103,84 грн., заборгованості по пені за несвоєчасну сплату процентів - 32 823,57 грн., штрафу в сумі 3000,00грн. за порушення умов договору іпотеки, просили стягнути вказану заборгованість солідарно з боржників.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05 серпня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 з кожним окремо на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 158/04/6 від 22 червня 2007 року в розмірі 125 620,19 грн., що складається із заборгованості поточної по процентах - 2161,40грн., заборгованості простроченої по процентах - 60531,38грн., пені за несвоєчасне погашення кредиту - 30 103,84 грн., пені за несвоєчасну сплату процентів - 32 823,57 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» штраф в сумі 3000 грн. за порушення умов договору іпотеки № 158/04/6/1з від 22.07.2007 року.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В судове засідання апеляційного суду не з'явились відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6 та представник позивача.

Відповідно до ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі.

У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином(ч.5 ст.74 ЦПК України).

Судом вжито усіх заходів для повідомлення про розгляд справи відповідно до вимог ст.ст.74,76 ЦПК України відповідачів, зокрема ОСОБА_5 та ОСОБА_3 щодо яких зворотне повідомлення щодо вручення їм судових повісток повернулось до суду з підстав "закінчення строку зберігання". У такому випадку відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України судовий виклик вважається врученим належним чином.

Представник позивача, який належним чином повідомлений про час судового розгляду, оскільки судовий розгляд справи відкладався 11.02.2016року, про що свідчить розписка про отримання судової повістки представником позивача на наступне судове засідання.

Ураховуючи, що представник позивача та відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6 належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, відкладення розгляду справи призведе до порушення розумних строків розгляду справи, колегія суддів у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України визнала, що відсутні процесуальні перешкоди не проводити розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення представника ОСОБА_2, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

У відповідності до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 22 червня 2007 року між ВАТ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укргазбанк», та ОСОБА_3 був укладений Кредитний договір № 58/04/6, за умовами якого останній отримав кредит у сумі 300 000,00 грн. на строк до 21.06.2019 року із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 16,5 % відсотків річних.

Цього ж дня між банком та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 були з кожним укладені окремі договори поруки, за умовами яких кожний поручитель відповідає за повернення заборгованості в тому ж обсязі, що і позичальник.

Крім того, з ОСОБА_2 також укладено договір іпотеки №158/04/6/1 від 22 червня 2007 року, яким передано банку в іпотеку належне відповідачу нерухоме майно - житловий будинок АДРЕСА_1

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 липня 2013 року, яке було змінено рішенням апеляційного суду Запорізької області від 11 грудня 2013 року стягнуто з ОСОБА_3 солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 з кожним окремо заборгованість станом на 17 грудня 2012 року у розмірі 204 006,33 грн, з яких кредит - 164457грн., прострочений кредит - 22 935 грн, прострочені проценти - 8783,60грн, пеня на кредит - 4826,54грн., пеня на проценти - 2986,20грн.

Суд першої інстанції задовольняючи частково вимоги позову, посилаючись на приписи 526,527,530,1054 ЦК України, дійшов обґрунтованих висновків про те, що з боржника солідарно з кожним із поручителем підлягає стягненню залишок заборгованості по процентах, що нараховані за період з 18 грудня 2013 року по 09 лютого 2015 року у розмірі поточної заборгованості по процентах - 2161,40грн. і простроченої по процентах - 60531,38грн. та нарахованих у відповідності до умов п.5.3 кредитного договору пені за несвоєчасну сплату тілу кредиту - 30 103,84 грн. та несвоєчасну сплату процентів - 32 823,57 грн., що загалом становило 125 620,19 грн.

Правильність вказаного висновку суду першої інстанції підтверджує правова позиція постанови Верховного Суду України (справа №6-120цс15) від 23.09.2015р., де вказано наступне.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Також суд першої інстанції правомірно відокремив від загальної суми заборгованості за кредитним договором та договорами поруки штраф у розмірі 3000грн за невиконання поручителем ОСОБА_2 умов п.3.3.4 договору іпотеки № 158/04/6/1з від 22.07.2007 року щодо страхування предмета іпотеки та стягнув вказаний штраф тільки із вказаного майнового поручителя.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції у достатній мірі не перевірив розмір заборгованості, оскільки поручителем ОСОБА_2 була внесена значна сума на погашення кредиту, не спростовує правильності вирішення справи з огляду на наступне.

ОСОБА_2 посилається на підтвердження доводів апеляційної скарги на чотири квитанції, а саме від 17.06.2014 року та від 28.07.2014 року про внесення кожен раз по 40 000грн на погашення заборгованості, від 28.11. 2014 року на 100грн., від 26.01.2015 року та 17.02.2015 року по 500 грн.

Колегією суддів перевірені такі доводи ОСОБА_2, проте вони не знайшли свого підтвердження.

У судовому засіданні апеляційного суду 11 лютого 2015 року представником позивача з посиланням на наявний у справі розрахунок заборгованості пояснено, що вказані платежі, що були здійснені ОСОБА_2 17.06.2014 року, 28.07.2014 року, 28.11. 2014 року, 26.01.2015 року, 17.02.2015 року, враховані під час обрахування заборгованості за кредитним договором. Також пояснив, що заборгованість за тілом вказаного кредиту була сплачена тільки на початку 2016 року, тобто вже після ухвалення оскаржуваного рішення суду і тому не може впливати на правильність розрахунку процентів та пені на час ухвалення рішення судом першої інстанції.

Платіж здійснено ОСОБА_2 17.06.2014 року у розмірі 40 000грн. зараховано на погашення заборгованості, що була стягнута на підставі виконавчого листа за рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 липня 2013 року (а.с.72). Платіж від 28.07.2014 року на суму 40 000грн. пішов на погашення нарахованих процентів у розмірі 8783,60грн (стовбець №9, зв. а.с.44) та тілу кредиту у розмірі 31216,40грн. (стовбець №5, зв. а.с.44). Платежем від 28.11.2014 року у розмірі 1000грн.(а.с.73) було погашено тіло кредиту, про що свідчить зменшення заборгованості за тілом кредиту з 3764,50грн. до 2764,50 грн. (стовбець №5, зв.а.с.44). Платежем від 17.02.2015 року у розмірі 500грн. також погашено тіло кредиту, про що також свідчить зменшення заборгованості за тілом кредиту з 6934,50грн. до 6434,50грн. грн. (стовбець №5, зв.а.с.44).

Відповідачем ОСОБА_2 вказаний розрахунок заборгованості належним чином не спростований, свого контрозрахунку заборгованості відповідачем не надано ні суду першої, ні апеляційної інстанції, тому підстав піддавати сумніву правильність наявного у справі розрахунку у колегії суддів не має.

Посилання апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції стягнув заборгованість за кредитним договором з усіх відповідачів солідарно є безпідставним, оскільки як вбачається із змісту оскаржуваного рішення суд першої інстанції, враховуючи підстави зміни апеляційним судом рішення суду від 23 липня 2013 року щодо солідарного стягнення з вказаних відповідачів заборгованості по вказаному кредитному договору та договорам поруки (а.с.32-36) визначив до стягнення заборгованість по процентам та пені з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача солідарно з кожним відповідачем окремо.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з виконання рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 липня 2013 року, що була надана представником ОСОБА_7 суду апеляційної інстанції (а.с.175) не заслуговує на увагу, оскільки ця постанова винесена 21 вересня 2015 року, тобто після ухвалення оскаржуваного рішення, тому на спірні правовідносини у цій справі не впливає.

Таким чином, суд першої інстанції вірно визначився у правовідносинах, що склалися між сторонами у справі, дав їм належну правову оцінку, застосував норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини та дійшов правомірного висновку про часткове задоволення позову. Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності вирішення справи, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05 серпня 2015 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: