Ухвала

іменем україни

24 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

ЗакропивногоО.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання несправедливими окремих умов договору та визнання їх недійсними з моменту укладення, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 13 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 12 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»)звернулося до суду із зазначеним вище позовом, у якому з урахуванням уточнень просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 391 054 грн 91 коп.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 09 червня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, згідно з яким останній отримав кредит в розмірі 80 560 грн 80 коп. із терміном повернення до 08 червня 2015 року. Відповідач своїх зобов'язань за вищевказаним кредитним договором не виконав, у зв'язку із чим у нього виникла заборгованість в розмірі 377 226 грн 97 коп., яка складається з 91 778 грн 26 коп. - заборгованість за кредитом, 60 401 грн 30 коп. - заборгованість за відсотками; 206 846 грн 13 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань, 250 грн - штраф (фіксована частина), 17 951 грн 28 коп. - штраф (процентна складова).

У травні 2015 року ОСОБА_3 подав зустрічний позов, у якому просив визнати несправедливими окремі умови договору кредиту та визнати їх недійсними з моменту укладення.

Зазначав, що підпунктами 1)-6) абз. 1 п. 4.6 договору встановлена черговість погашення кредиту, у відповідності до якої кошти, отримані банком від позичальника для погашення кредиту, направляються для його погашення в наступній черговості:

1) для відшкодування витрат/збитків, яких банк зазнав за договором/, зокрема, згідно зі статтями 5.2.7 договору/;

2) для оплати неустойки згідно із статтею 13 договору;

3) для оплати простроченої заборгованості за винагородами;

4) для оплати простроченої заборгованості по процентам;

5) для оплати простроченої заборгованості за наданим кредитом;

6) сума, яка залишилася, направляється на погашення заборгованості в такій послідовності: (1) за винагородами, (2) за процентами, (3) за наданим кредитом.

Вважає вказані підпункти 1)-6) абз. 1 п. 4.6 договору несправедливими та такими, що не відповідають вимогам ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки вони суперечать принципу добросовісності і створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області від 13 серпня 2015 року первинний позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 09 червня 2008 року в розмірі 73 685 грн 38 коп. У решті позову відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 залишено без задоволення. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Із касаційної скарги вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» оскаржує судові рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються, тому в силу ст. 335 ЦПК України в касаційному порядку не переглядаються.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення апеляційного суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Судами установлено, що 09 червня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитно-заставний договір, згідно з яким останній отримав кредит в розмірі 80 560 грн 80 коп. із терміном повернення до 08 червня 2015 року. Частина кредиту в розмірі 74 100 грн надана з метою придбання відповідачем автомобіля, 4 080 грн 50 коп. - для оплати перших страхових платежів за договором страхування на перший рік дії договору, 34 грн - для оплати коштів за реєстрацію предмета застави (автомобіля) в Державному реєстрі, 2 223 грн - для оплати винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі кредиту, 123 грн 30 коп. - для оплати вартості поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що сплачується в момент видачі кредиту.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником кредитних зобов'язань станом на 17 квітня 2014 року заборгованість склала 391 054 грн 91 коп., із яких: заборгованість за кредитом - 91 778 грн 26 коп., прострочене тіло кредиту - 91 778 грн 26 коп., заборгованість за відсотками - 60 401 грн 30 коп., прострочені відсотки - 60 401 грн 30 коп., заборгованість із комісії - 13 169 грн 46 коп., прострочена комісія - 13 169 грн 46 коп., пеня списана та погашена - 306 грн 44 коп., заборгованість із пені - 206 846 грн 13 коп., всього заборгованість за кредитом - 372 195 грн 15 коп., штраф (фіксована частина) - 250 грн, штраф (відсоток від суми заборгованості) - 18 609 грн 76 коп.

Частково задовольняючи первинний позов ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягуючи з ОСОБА_3 73 685 грн 38 коп. заборгованості за кредитно-заставним договором, суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем заявленого розміру заборгованості, зазначивши, що сума 18 092 грн 88 коп. є страховими платежами за договорами страхування у 2009-2013 роках, тому стягненню не підлягає.

Суд апеляційної інстанції погодився з рішенням суду першої інстанції, залишив його без змін і зазначив, що висновки суду відповідають встановленим обставинам справи та вимогам ст. 10 ЦПК України про змагальність сторін ст. 60 ЦПК України про обов'язки доказування і подання доказів.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитися не можна.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Звертаючись до суду із позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що відповідач із березня 2009 року припинив виконувати зобов'язання щодо сплати щомісячних платежів, тому розмір заборгованості за кредитно-заставним договором зростав.

Стягуючи з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 73 685 грн 38 коп. та відмовляючи у стягненні пені, суд першої інстанції послався на те, що п. 16.1.7, який передбачає відповідальність боржника у вигляді пені, у кредитному договорі відсутній.

Проте такий висновок суду є помилковим, оскільки п. п. 13.2, 13.3 договору передбачено сплату пені у випадку порушення зобов'язань щодо сплати процентів, винагород та щодо порушення повернення основної суми кредиту. Позичальник сплачує пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки.

Отже вищевказаними пунктами договору визначено механізм нарахування пені.

Суд апеляційної інстанції на порушення ст. ст. 303, 316 ЦПК України на зазначене уваги не звернув та погодився із висновком суду першої інстанції.

Крім того, апеляційний суд погодився із зменшенням розміру стягнутої заборгованості на загальну суму 18 092 грн 88 коп., пославшись на умови п.11 договорів страхування транспортного засобу та особистого страхування.

При цьому, суд не дослідив умови п. 17.1.7 договору, яким передбачено, що з метою виконання зобов'язань щодо страхування предмета застави позичальнику відкривається кредитна лінія в розмірі 28 563 грн 50 коп. для сплати чергових платежів, та не перевірив доводи банку з цього приводу.

Наведене свідчить про те, що суд на порушення ст. 10 ЦПК України, не сприяв всебічному та повному з'ясуванню обставин справи, у повному обсязі умов кредитно-заставного договору не дослідив, не надав оцінки наявним у матеріалах справи доказам, зокрема, випискам із кредитного рахунку, платіжним документам про сплату страхових платежів, договорам страхування.

За таких обставин судове рішення апеляційного суду в частині позовних вимог про стягнення заборгованості не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 342, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 12 жовтня 2015 року в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.П. Штелик