Справа № 209/4980/15-ц
Провадження № 2/209/274/16
РІШЕННЯ

Іменем України

16 листопада 2016 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Байбари Г.А.,

при секретарі Кулік О.О.

за участі: позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства Камянської міської ради "Тепломережі" про визнання розірваним договору на відпуск теплової енергії та визначення часу припинення споживання послуг теплопостачання,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та в подальшому, уточнивши його, просить визнати договір №1046Л від 28 грудня 2006 року, укладений між приватним підприємцем ОСОБА_1, як споживачем, та КП "Дніпродзержинськтепломережа", як постачальником, розірваним з 29 грудня 2007 року; визначити час припинення споживання нею послуг теплопостачання з 09 вересня 2010 року.

На обґрунтування позову зазначила, що 28 грудня 2006 року між нею, на той час приватним підприємцем, як споживачем, та відповідачем, як постачальником, був укладений договір на відпуск теплової енергії № 1046Л, відповідно до якого постачальник взяв на себе зобов'язання безперебійно поставляти споживачу теплову енергію у належне їй нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, а вона взяла на себе зобовязання сплачувати вартість отриманої теплової енергії. У вересні 2006 року вона подала заяву про припинення підприємницької діяльності до відповідних органів, і 03 січня 2007 року державним реєстратором виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради відбулася державна реєстрація припинення підприємницької діяльності. Тому, згідно ч. 5 ст. 50-1 ЦК України та ч. 7 ст. 59 Господарського кодексу України з 09 січня 2007 року вона, як субєкт господарювання, вважається ліквідованою. 04 січня 2007 року вона письмово повідомила відповідача про припинення нею підприємницької діяльності і про припинення дії договору № 1046Л на відпуск теплової енергії, як субєкту господарювання, вважаючи, що в подальшому їй повинна нараховуватися плата за послуги теплопостачання за тарифами, які встановлені для фізичних осіб. Через відсутність відповіді КП "Дніпродзержинськтепломережа" вона повторно 28 травня 2008 року, а потім 07 серпня 2008 року направила відповідачу аналогічні листи. Проте договір з нею, як із фізичною особою, відповідач не уклав. Не зважаючи на припинення договору на відпуск теплової енергії та необхідності укладення нового договору про надання послуг теплопостачання з нею, як з фізичною особою, як це передбачено ч.2 ст. 275 Господарського кодексу України, п.3 ч.2 ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", КП "Дніпродзержинськтепломережа" продовжувало здійснювати відпуск теплової енергії без достатніх на то правових підстав та нараховувало оплату за неї, як споживачу третьої групи, яка в декілька разів більше ніж для інших громадян. Відповідно до п. 9.1 договору № 2064Л сторони погодили, що договір набуває чинності з дня його підписання обома сторонами та діє до 28 грудня 2007 року, вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде заявлено однією із сторін. Оскільки вона ще в січні 2007 року повідомила позивача про припинення договору, він не може вважатися автоматично пролонгованим на наступні періоди, тобто на 2008-2015 роки, оскільки його дія закінчилася 28 грудня 2007 року. Згідно п. 24 Правил надання послуг з централізованого опалення споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. В зв'язку із зношеністю системи опалення фахівцями ПП "Фірма Саїр" на її замовлення, з дозволу голови ЖБК № 49, на балансі якого перебуває квартира АДРЕСА_2, 09 вересня 2010 року були демонтовані радіатори центрального опалення, вварені транзити на стояках центрального опалення та проведені гідравлічні випробування у нежитловому приміщенні за вказаною адресою, про що складено акт здавання - приймання виконаної роботи № 26/0910 від 09 вересня 2010 року, а також акт голови ЖБК № 49 від 01 жовтня 2010 року про те, що вона не є споживачем теплової енергії. Таким чином, з 09 вересня 2010 року і по теперішній час вона не є споживачем послуг центрального опалення, і здійснює опалення за допомогою електрообігрівачів. Оскільки вона не є приватним підприємцем з 03 січня 2007 року, належним чином повідомила відповідача про припинення дії договору з 29 грудня 2007 року та не отримує послуги теплопостачання, договір № 1064Л з 29 грудня 2007 року вважається розірваним і по ньому не може нараховуватися плата за послуги з теплопостачання. Вона повідомляла відповідача про відключення належного їй нежитлового приміщення від послуг теплопостачання заявами від 25 серпня 2010 року, 13 вересня 2010 року, 05 жовтня 2010 року, 13 вересня 2011 року. Крім того, 11 вересня 2011 року, 07 листопада 2011 року, 28 листопада 2011 року, 06 квітня 2013 року, 29 липня 2013 року, 07 липня 2015 року направляла відповідачу заяви про направлення представника для складання акту про те, що вона не є споживачем послуг теплової енергії. Всі її письмові звернення залишилися без реагування і плату за послуги теплопостачання відповідач продовжував нараховувати за тарифами, встановленими для приватних підприємців, що призвело до утворення заборгованості. 12 жовтня 2015 року вона знову направила на адресу відповідача чергову заяву, на яку отримала відповідь про те, що з жовтня 2015 року нарахування за послуги теплопостачання будуть припинені. Вважає, що відповідач визнав той факт, що вона не є споживачем теплової енергії, хоча через пять років після відключення її від теплопостачання, при тому, що з 09 вересня 2010 року їй нараховувалася плата за споживання послуги, яку вона не отримувала.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримувала уточнений позов, надала пояснення, аналогічні його обґрунтуванню, просила задовольнити позовні вимоги. Також пояснила суду, що належне їй приміщення № 83 по вул. Інтернаціоналістів, 4-Б знаходиться на балансі ЖБК № 49. Спочатку воно було житловим приміщенням, яке вона вивела із житлового фонду. ЖБК, на підставі пояснень членів ЖБК, склало акти, що вона з жовтня 2010 року не є споживачем послуг теплопостачання, що надаються відповідачем. З вересня 2010 року вона не отримувала послуги від відповідача, а в жовтні 2015 року відповідач визнав, що вона не користується їх послугами, повідомивши у листі про припинення з жовтня 2015 року нарахувань за послуги теплопостачання. Відповідач несе відповідальність за мережі теплопостачання тільки до врізання в будинок, а інші мережі перебувають на балансі ЖБК. Коли в її приміщенні були обрізані стояки теплопостачання, вона повідомила про це відповідача. ЖБК № 49 сплачує відповідачу за послуги теплопостачання за лічильником, але з якого періоду, їй невідомо. За внутрішньобудинкові стояки теплопостачання несе відповідальність ЖБК. Дозвіл на відключення стояків вона отримувала від ЖБК. Вона зверталася до постійно діючої комісії при міській раді із заявою про відключення від централізованої мережі теплопостачання, але рішення прийнято не було, бо нема комісії про відключення від теплопостачання нежитлових приміщень. В 2015 і в 2016 роках вона зверталася із заявами про переведення нежитлового приміщення у житлове, але відповіді не отримала.

В судовому засіданні представник позивачки - ОСОБА_2 позов підтримувала, просила його задовольнити. Також пояснила суду, що відповідач несе відповідальність за мережі теплопостачання тільки до будинку, а подальший розподіл здійснює ЖБК.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, надав пояснення, аналогічні письмовим запереченням проти позову, де зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, оскільки, навіть припинивши свою підприємницьку діяльність, вона продовжувала отримувати теплову енергію від відповідача, що поставлялася до нежитлового приміщення. Договір №1046Л від 28 грудня 2006 року не міг бути розірваним, так як фактично продовжував виконуватися. Належне позивачці нежитлове приміщення № 83 по вул. Інтернаціоналістів, 4-Б в м. Дніпродзержинську було переобладнане нею під кафе і використовувалося для ведення підприємницької діяльності. Плата за теплопостачання до вказаного приміщення нараховувалася позивачці за тарифами для ІІІ-ї групи споживачів. Нарахування оплати за теплопостачання до вказаного приміщення за тарифами для І-ї групи споживачів було б можливим лише у випадку повернення цього приміщення до житлового фонду. Проте доказів на повернення приміщення до житлового фонду позивачем не надано, а припинення позивачкою підприємницької діяльності не звільняло її від обовязку оплачувати за поставлену відповідачем теплову енергію до належного їй житлового приміщення. Крім того, позивачка в порушення Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженог наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 9 грудня 2005 року за № 1478/11758, самовільно виконала відключення нежитлового приміщення від мереж централізованого опалення, без рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади. Таке самовільне відключення від мереж централізованого опалення, що виконане без відповідного дозволу, не може бути підставою для припинення постачання та споживання теплової енергії. Просить застосувати до позовних вимог ОСОБА_1 про розірвання договору з 09 січня 2007 року позовну давність. Також пояснив, що оплата за надані послуги з централізованого опалення нараховується за трьома тарифами: І-й тариф застосовується для споживачів житлових приміщень, ІІ-й тариф для бюджетних установ, ІІІ-й тариф для інших споживачів. Належне позивачці приміщення № 83 по вул. Інтернаціоналістів, 4-Б виведено із житлового фонду, тому оплата за теплопостачання нараховувалась позивачці як споживачу ІІІї групи. Це нежитлове приміщення знаходиться в кооперативному будинку, і кооператив надає розбивку на оплату теплоенергії, що постачається до квартир, як до житлових приміщень, за тарифами І-ї групи. Оплата за послуги теплопостачання, що надаються до нежитлових приміщень кооперативу, нараховується за окремо укладеними договорами за тарифами ІІІ- ї групи. Керівництво кооперативу не мало права надавати дозвіл позивачці на відключення від мереж централізованого теплопостачання, бо це суперечить п. 25 Постанови Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року. Позивачка виконала самовільне відключення належного їй нежитлового приміщення від мережі централізованого теплопостачання. Таке відключення повинно виконуватися тільки зі згоди комісії при міській раді. Які саме документи треба надати для вирішення питання про відключення від мережі теплопостачання, встановлюється рішенням міської ради. Спочатку споживач повинний звернутися до Департаменту ЖКХ, який робить висновок про можливість відключення, потім за цим висновком КП ДМР «Дніпродзержинськтепломережа» виготовляє та надає технічні умови для відключення при наявності погодження з електропостачальним або газопостачальним підприємством, за рахунок послуг якого буде виконуватися обігрів приміщення. Після виконання споживачем вказаних умов комісія при міській раді приймає рішення про надання дозволу на відключення приміщення від мережі централізованого теплопостачання. У випадку позитивного вирішення питання спеціалістами КП ДМР «ДТМ» складається відповідний акт про відключення приміщення від централізованого постачання, і тільки після цього припиняється нарахування за послуги з централізованого опалення. Позивачці 04 жовтня 2010 року надавалася відповідь про те, що для складення протоколу про відключення їй потрібно надати документи, передбачені Порядком про відключення, затвердженим рішенням міської ради № 380 від 12 серпня 2009 року. Йому невідомо, на підставі яких документів позивачці було припинено нарахування за послуги теплопостачання з жовтня 2015 року. 28 вересня 2015 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська було ухвалено рішення про стягнення з позивачки заборгованості за послуги централізованого теплопостачання за тарифами для 3-ї групи споживачів в межах позовної давності за період за період з 31.10.2010 року до квітня 2012 року, яким було визнано, що позивачка самовільно відєдналася від мережі теплопостачання.

Вислухавши позивачку, її представника, представника відповідача, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що згідно з рішенням виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради від 07 лютого 2000 року за № 33 (а.с. 80), позивачка ОСОБА_1 переобладнала належну їй квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3, під кафе з організацією окремого входу, що підтверджується технічним паспортом на кафе (вбудоване приміщення № 83) (а.с. 83-84).

Відповідно до п.п. 3-5 ч.3 ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини. Відсутність договору не звільняє від оплати за фактично надані послуги, оскільки послуги надаються безперебійно.

Статтею 1 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що споживач теплової енергії - це фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Відповідно до п.4 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року № 1198, користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів, форми яких затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

28 грудня 2006 року ОСОБА_1, як приватний підприємець, та Комунальне підприємство «Дніпродзержинськтепломережа» уклали договір № 1046Л на відпуск теплової енергії для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання згідно з діючими ДБН по обєкту споживача нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, з - 27 жовтня 2006 року, за умовами якого позивачці нараховувалася плата за спожиту теплову енергію за тарифами для ІІІ-ї групи споживачів (а.с. 8-10).

Згідно п. 5.1 договору розрахунки за теплову енергію повинні були проводитися відповідно до тарифів, встановлених рішенням виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради (№ 732 від 03 листопада 2006 року).

Як зазначив представник відповідача в судовому засіданні, оплата за надані послуги централізованого опалення нараховується споживачам за трьома тарифами: І-й тариф застосовується для споживачів житлових приміщень, ІІ-й тариф для бюджетних установ, ІІІ-й тариф для інших споживачів.

Також пунктом 9.1 договору № 1046Л було передбачено, що він набуває чинності з дня його підписання обома сторонами та діє до 28 грудня 2007 року, а в частині проведення розрахунків до повного їх здійснення. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде заявлено однією із сторін.

Згідно довідки виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради від 23 травня 2008 року, вих. № 1425 (а.с.7 оберт), 09 січня 2007 року ОСОБА_1 припинила свою підприємницьку діяльність.

04 січня 2007 року позивачка звернулася із заявою до відповідача про припинення договору № 1046Л на відпуск теплової енергії до належного їй нежитлового приміщення в звязку із припиненням нею підприємницької діяльності (а.с. 11).

Судом встановлено, що після припинення позивачкою підприємницької діяльності, вона залишилася споживачем послуг, що надавалися відповідачем до належного їй нежитлового приміщення № 83, розташованого за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Інтернаціоналістів, буд. 4-Б, і тому плата за спожиту теплову енергію нараховувалась позивачці за тарифами для ІІІ-ї групи споживачів, так як вказане приміщення не було повернуто до житлового фонду.

Оскільки плата за спожиту теплову енергію за І-ю групою споживачів нараховується тільки для житлових приміщень, а позивачка після припинення підприємницької діяльності не повернула належне їй приміщення до житлового фонду і продовжувала користуватися послугами відповідача, у КП «Дніпродзержинськтепломережа» не було підстав для припинення дії договору № 1046Л або його розірвання з позивачкою, як із споживачем послуг за ІІІ-ю групою.

Враховуючи, що належне позивачці приміщення після припинення підприємницької діяльності не було повернуто до житлового фонду, судом не приймаються до уваги посилання позивачки та її представника на те, що припинення підприємницької діяльності є підставою для припинення укладеного договору на відпуск теплової енергії до нежитлового приміщення та для нарахування в подальшому плати за спожиту теплову енергію за тарифами, які встановлені для фізичних осіб, а не для приватних підприємців.

Також судом встановлено, що на замовлення позивачки, приватне підприємство «Фірма Саір» у вересні 2010 року виконало демонтаж радіаторів централізованого опалення, вварювання транзитів на стояках централізованого опалення, провело гідравлічні випробування в належному позивачці нежитловому приміщенні № 83 за адресою: вул. Інтернаціоналістів, буд. 4-Б, що підтверджується актом акту здавання-приймання виконаної роботи № 26/09.10 від 09 вересня 2010 року (а.с. 25 оберт).

Питання відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі Правила), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, які з метою захисту прав усіх мешканців багатоквартирних будинків передбачають відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води не окремих квартир багатоквартирного будинку з ініціативи їх власників або наймачів, а відключення цілих багатоквартирних будинків з ініціативи споживачів.

Відповідно до п.26 Правил відключення споживачів від мережі централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Згідно з п. 25 Правил відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 9 грудня 2005 року за № 1478/11758, встановлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади.

Рішенням виконкому Дніпродзержинської міської ради № 763 від 24.09.08 року (а.с. 86-87) було затверджено порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання та постачання гарячої води, яким було передбачено отримання дозволу від спеціалізованої комісії на відключення від мереж централізованого теплопостачання, що мало бути оформленим у відповідності до порядку і затвердженим вказаною комісією.

Рішенням виконкому Дніпродзержинської міської ради №380 від 12.08.09 року (а.с. 88-89) було затверджено порядок надання послуг з оформлення та видачі технічної документації для відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води за формою «єдиного вікна».

Судом встановлено, що позивачка не зверталася до відповідної комісії та не отримувала дозвіл на відключення належного їй нежитлового приміщення від мереж централізованого опалення, а виконала відключення самовільно. Посилання позивачки на те, що відключення приміщення від мереж централізованого опалення є правомірним, оскільки було виконане з дозволу голови Житлово-будівельного кооперативу № 49, на балансі якого перебуває квартира, є безпідставними, оскільки при наявності лише однієї згоди балансоутримувача, без дотримання встановленої законодавством процедури, споживач не може бути відключений від мереж централізованого опалення.

Крім того, суд враховує те, що рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 28 вересня 2015 року, яке набрало законної сили (а.с. 94-97) було встановлено, що відключення вказаного нежитлового приміщення від мереж централізованого опалення та втручання в діючу систему опалення позивачка виконала самовільно, без отримання відповідного дозволу компетентного органу на відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, а тому відповідач правомірно нараховував позивачці плату за спожиту теплову енергію за тарифами для ІІІ-ї групи споживачів, оскільки позивачка споживала теплову енергію не для задоволення власних житлово-побутових потреб.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже обставини того, що позивачка самовільно відключила своє нежитлове приміщення від мережі централізованого опалення, споживала теплову енергію за тарифами, встановленими для ІІІ-ї групи споживачів, і відповідач правомірно нараховував їй плату за спожиту теплову енергію за тарифами, встановленими для ІІІ-ї групи споживачів, не потребують доказуванню при розгляді цієї цивільної справи.

Тому посилання позивачки на те, що вона з 2010 року не є споживачем послуг відповідача і що плата за теплову енергію нараховувалася їй не за тією групою, не приймаються судом на підтвердження заявлених позивачкою позовних вимог.

Вказаним вище рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 28 вересня 2015 року також було встановлено, що 20 листопада 2012 року відповідач звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу на стягнення зі ОСОБА_1 заборгованості по оплаті за теплопостачання на суму основного боргу 32809,72 грн. Проте виданий 07 грудня 2012 року судовий наказ на стягнення вказаної суми заборгованості був скасований, в звязку з чим КП ДМР «ДТМ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу. При розгляді цивільної справи ОСОБА_1 частково визнала позовні вимоги в межах суми основного боргу, нарахованого за три останні роки до дня звернення позивача до суду із позовною заявою.

Рішенням суду від 28 вересня 2015 року із ОСОБА_1 на користь КП ДМР «Дніпродзержинськтепломережа» була стягнута сума боргу, нарахована за період з 31 жовтня 2010 року по 30 квітня 2012 року в розмірі 18632,78 грн.

Тобто зазначене свідчить про те, що після 09 вересня 2010 року позивачка залишилася споживачем послуг відповідача, оскільки самовільно відключила нежитлове приміщення від мережі централізованого опалення, і має заборгованість перед відповідачем за спожиту теплову енергію за період часу до 30 квітня 2012 року, що визнавалося позивачкою під час розгляду цивільної справи про стягнення заборгованості.

В обгрунтування свого позову про визнання договору №1046Л від 28 грудня 2006 року, укладеного між приватним підприємцем ОСОБА_1, як споживачем, та КП "Дніпродзержинськтепломережа", як постачальником, розірваним з 29 грудня 2007 року, позивач посилається на ст. 907 ЦК України, де зазначено, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Проте , позивачем не вказано на яких підставах встановлених цим Кодексом чи іншим законом має бути розірвано вказаний вище договір.

Частиною 3 ст. 651 ЦК України передбачено, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Як зазначено вище, відмова від послуг центрального теплопостачання споживача, а отже і відмова від договору № 1046Л від 28.12.2006 року укладеного між сторонами у справі, можлива лише з дотриманням умов визначених Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року.

Що стосується посилання позивачки на п. 9.1 договору № 1046Л, де передбачено, що він набуває чинності з дня його підписання обома сторонами та діє до 28 грудня 2007 року, то в цьому ж пункті договору передбачено, що цей договір в частині проведення розрахунків діє до повного їх здійснення.

Тобто у вказаному вище пункті мова йде про припинення договору, а не про його розірвання, як про це заявлено в позові. Відповідно цього ж пункту вказаного договору, в частині проведення розрахунків за теплову енергію договір діє до повного їх здійснення.

Оскільки позивачка до теперішнього часу не розрахувалася з відповідачем за надану їй теплову енергію, у суду відсутні підстави для визнання розірваним з 29 грудня 2007 року договору №1064Л від 28 грудня 2006 року, укладеного між приватним підприємцем ОСОБА_1, як споживачем, та КП «Дніпродзержинськтепломережа», як постачальником.

У суду також відсутні підстави для задоволення позову в частині вомог про визначення часу припинення споживання позивачкою послуг теплопостачання з 09 вересня 2010 року, оскільки таке припинення надання (споживання) послуг з цетрального теплопостачання можливе лише за виконання споживачем умов визначених Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року.

Проте позивачкою до цього часу не вирішено питання про відключення належного їй нежитлового приміщення від централізованого теплопостачання, згідно вказаного Порядку.

Керуючись статтями 8, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства Камянської міської ради "Тепломережі" про визнання розірваним договору на відпуск теплової енергії та визначення часу припинення споживання послуг теплопостачання.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі протягом десяти днів після його проголошення апеляційної скарги через суд першої інстанції, що його ухвалив.

Суддя Г.А. Байбара.