Справа № 459/2275/15 Головуючий у 1 інстанції: Жураковський А.І.
Провадження № 22-ц/783/713/16 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Кабаля І.І., Шумської Н.Л.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника ВП «Управління Західвуглепостач» ДП

«Львіввугілля» Савки О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 30 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ВП «Управління Західвуглепостач» ДП «Львіввугілля», з участю третьої особи ОСОБА_5 про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 30 вересня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Дане рішення оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, покликаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що у попереджені про скорочення від 31.03.2015 року позивачу бала запропонована інша постійна нижчеоплачувана робота. Дане попередження позивач підписала, і в той же день подала заяву про надання згоди зайняти запропоновану посаду із збереженням попередньої заробітної плати відповідно до КЗпП України. Звертає увагу, що акт про відмову від запропонованої посади відповідачем не складено. Вважає, що заява позивача про збереження розміру заробітної плати ґрунтувалась на вимогам ст. 114 КЗпП України щодо збереження попереднього заробітку і не могла бути визначена як відмова від запропонованої посади.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених суді першої інстанції.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою ст. 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1,2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ч. 1,3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв»язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Відповідно до роз»яснень, викладених у п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6.11.1992 року розглядаючи трудові спори, пов»язані зі звільненням за ч.1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з»ясувати чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Судом установлено, що позивач працювала у ВП Управління «Західвуглепостач» ДП «Львіввугілля» на посаді майстра служби складського господарства з 02.08.1999 року.

ВП Упрапвління «Західвуглепостач» ДП «Львіввугілля» у зв»язку із зменшенням обсягів закупівель через скорочення державного фінансування, на виконання наказу ДП «Львіввугілля» від 28.10.2014 року № 205, з метою оптимізації організаційної структури, впровадження більш ефективних схем розстановки працівників, скорочення зайвої їх чисельності наказом №24 від 18.02.2015 року було внесено з 03.05.2015 року зміни до штатного розпису та виведено зі штатного розпису в повному складі службу складського господарства (а.с.57-60).

16.06.2015 року ОСОБА_2 звільнена з роботи у зв»язку із скороченням штату працівників за п. 1 ст.40 КЗпП України, про що видано наказ № 63-к (а.с.70).

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України 31.03.2015 року ОСОБА_2 була попереджена про наступне вивільнення та їй була запропонована посада завідувача господарством із посадовим окладом 2 059,00 грн. (а.с.31). Від запропонованої посади ОСОБА_2 відмовилася, що стверджується її підписом на попередженні.

31.03.2015 року позивачка подала заяву, згідно з якою погодилася на переведення на посаду завідувача господарством зі збереженням попереднього окладу 2 939,00 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, вірно виходив із того, що у ВП Управління «Західвуглепостач» ДП «Львіввугілля» дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці підприємства, при цьому відбулося скорочення посади майстра господарського обслуговування , яку займала ОСОБА_2 Судом установлено, що відповідачем було дотримано порядок звільнення позивача, яка була попереджена за два місяці про наступне звільнення з роботи. Одночасно з попередженням про звільнення позивачеві пропонувалася інша робота - завідувача господарством із посадовим окладом 2 059,00 грн., на яку позивачка погодилася з умовою збереження окладу у розмірі 2939,00 грн., що районний суд вірно розцінив як відмову щодо переведення на вказану посаду через незгоду з розміром оплати, що є істотною умовою трудового договору. Наявність інших вакансій судом не установлена. Відтак, при звільненні позивача з роботи відповідачем було дотримано вимоги чинного трудового законодавства та процедуру звільнення працівника за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги про те, що роботодавцем не дотримано вимог ч.2 ст. 40 КЗпП України у зв»язку з тим, що позивачу не було запропоновано вакантну посаду прибиральника, не обґрунтовані, оскільки, як установлено судом, така посада стала вакантною лише з липня 2015 року, тобто після звільнення позивачки з роботи. Викладені обставини визнали представники сторін в судовому у засіданні.

Висновки суду достатньо мотивовані і підтверджені доказами, наявними у матеріалах справи.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення не вбачає.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, ст.317, ст.319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 30 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий М.М.Шандра

Судді: І.І.Кабаль

Н.Л.Шумська