Справа № 590/9/16-ц
Пров. № 2/590/32/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

2 березня 2016 року Ямпільський райсуд

Сумської області

в складі: головуючого судді Воловик Г.М.

при секретарі Савченко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «АвтоМоторсГруп» про захист прав споживача, визнання договору недійсним, стягнення коштів в сумі 185142,00 грн. та моральної шкоди в сумі 10000,00 грн., суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «АвтоМоторсГруп» про захист прав споживача, визнання договору недійсним, стягнення коштів в сумі 185142,00 грн. та моральної шкоди в сумі 10000,00 грн., обґрунтувавши свої вимоги тим, що 09.07.2015 року між ним та ТОВ «АвтоМоторсГруп» було укладено договір майнового лізингу №505033, згідно якого відповідач зобовязався придбати та передати на умовах майнового лізингу у користування майно, а саме, автомобіль Skoda Oktavia RS 2.0 TSI DSG RS, а він зобовязався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору. При укладенні договору за реквізитами, наданими представником відповідача, він сплатив 52612,00 грн. на рахунок ТОВ «АвтоМоторсГруп» як оплату вартості фінансування згідно договору лізингу, а 15.07.2015 року ним було здійснено ще одну оплату на рахунок відповідача в сумі 131530,00 грн., а всього на загальну суму 184142,00 грн.. Також, ним було оплачено 1000,00 грн. комісії банку. Він вважав, що відповідач, надаючи послуги фінансового лізингу, порушив норми ЦК України та законодавства про фінансові послуги, а саме: відповідач займався нечесною підприємницькою практикою, ввівши його в оману, оскільки при укладенні договору у відповідача була відсутня ліцензія на надання послуг фінансового лізингу. На даний час сплачені кошти залишаються на рахунках відповідача, які останній використовує для здійснення власної фінансово-господарської діяльності. Крім того, що він поніс витрати при укладанні та виконанні зобовязань за договором, він позбавлений можливості користуватися і вільно розпоряджатися своїми коштами внаслідок неправомірних дій відповідача, чим було порушено його право власності. В звязку з чим, просив суд визнати договір фінансового лізингу №505033, укладений 09.07.2015 року між ним та ТОВ «АвтоМоросГруп», недійсним, стягнути кошти в сумі 185142,00 грн. та моральну шкоду в сумі 10000,00 грн..

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (л.с.100).

Представник позивача, ОСОБА_2, діючий на підставі довіреності № б/н від 11.01.2016 року (л.с.23) в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник позивача, ОСОБА_3, діючий на підставі довіреності № б/н від 11.01.2016 року (л.с.71) в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Відповідач, представник ТОВ «АвтоМоторсГруп», в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (л.с.101).

Відповідно до положень ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив, проводити заочний розгляд справи.

В судовому засіданні було встановлено, що 09.07.2015 року між ТОВ «АвтоМоторсГруп» та ОСОБА_1 було укладено договір майнового лізингу №505033 від 09.07.2015 року, згідно якого ТОВ «АвтоМоторсГруп» зобовязався придбати та передати на умовах майнового лізингу у користування майно, а саме автомобіль Skoda Oktavia RS 2.0 TSI DSG RS, а ОСОБА_1 зобовязався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору.

09.07.2015 року ОСОБА_1 було сплачено вартість фінансування згідно договору №505033 від 09.07.2015 року в сумі 52612,00 грн. (квитанція №5 від 09.07.2015 року, л.с.21).

09.07.2015 року ОСОБА_1 було сплачено плату за послуги банку в сумі 500,00 грн. (квитанція №6 від 09.07.2015 року, л.с.21).

15.07.2015 року ОСОБА_1 було сплачено авансовий платіж за автомобіль згідно договору №505033 від 09.07.2015 року в сумі 131530,00 грн. та комісію в сумі 500,00 грн. (квитанція №0.0.409863056.1 від 15.07.2015 року, л.с.22).

Згідно додатку №2 до договору майнового лізингу №505033 від 09.07.2015 року (л.с.18) визначено: предмет лізингу - автомобіль Skoda Oktavia RS 2.0 TSI DSG RS, вартість предмета лізингу 263060,00 грн., відсоток платежів 50%, сума виплат 131530,00 грн., щомісячний платіж 10960,83 грн., вартість фінансування (20%) 52612,00 грн., комісія за передачу (3%) 7891,80 грн. та графік погашення предмета лізингу на період 12 місяців з сумою погашення вартості предмета 10960,83 грн..

Згідно п.4.4.1 договору лізингоодержувач має право достроково, але не раніше 12 (дванадцяти) календарних місяців з моменту підписання акту приймання-передачі, здійснити сплату всієї суми лізингових платежів, належних до сплати лізингоодержувачем за умовами даного договору.

Згідно п.5.1 договору предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця адміністративного платежу та комісії за передачу предмета лізингу.

Згідно п.5.2 договору лізингоодержувач має право сплачувати авансовий платіж впродовж (але не більше) 12 місяців з моменту підписання даного договору платежами, визначеними лізингодавцем залежно від вартості предмета лізингу в додатку №2даного договору.

Згідно п.8.1 договору вказані складові лізингових платежів, їх суми та дати платежів, визначені в графіку лізингових платежів у додатках №2 та №3 до цього договору, які є його невідємною частиною.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку та Законом України «Про фінансовий лізинг».

Згідно ст.806 ч.1 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Статтею 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що договір лізингу має бути укладений у письмові формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу, розмір лізингових платежів та інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтею 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Судом не встановлена наявність у відповідача ліцензії на право здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, і доказів про її наявність відповідачем до суду не надано. На неодноразові запити до відповідача про надання до суду копії ліцензії, відповідь суд так і не отримав (листи, л.с.87,99).

Відповідно до ч.1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Отже, відсутність у відповідача ліцензії для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб є підставою для визнання договору фінансового лізингу недійсним.

Крім того, позивач зазначав про нечесну підприємницьку практику відповідача, оскільки нечесна практика (відсутність ліцензії у відповідача) спонукала його на укладення договору лізингу, в іншому випадку, він не погодився б на укладання вказаного договору.

Згідно ст.19 ч.1 п.2 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Згідно ст.19 ч.2 п.5 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно характеру, атрибутів та прав продавця або його агента, зокрема інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що наведені обставини свідчать про нечесну підприємницьку практику відповідача, чим порушені права позивача як споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації.

Згідно ст.19 ч.6 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Отже, ведення нечесної підприємницької практики є також підставою для визнання договору недійсним.

Крім того, суд зазначає, що виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання договору фінансового лізингу №505033, укладеного 09.07.2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ «АвтоМоросГруп» недійсним, підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення коштів в сумі 185142,00 грн., то суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню, а саме: стягненню підлягає вартість фінансування згідно договору №505033 від 09.07.2015 року в сумі 52612,00 грн. та авансовий платіж за автомобіль згідно договору №505033 від 09.07.2015 року в сумі 131530,00 грн., а всього 184142,00 грн.. Щодо стягнення 1000,00 грн. суд вважає, що ця сума стягненню не підлягає, оскільки сплата банку комісії не входила в умови договору лізингу і ця сума не була сплачена ТОВ «АвтоМоторсГруп», а була сплачена відповідачем за проведення банківських операцій.

Відносно стягнення моральної шкоди в сумі 10000,00 грн., то суд вважає, що вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно з чинною редакцією п.5 ч.1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

У ст. 1 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції», поняття шкоди визначено як завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект.

Відповідно до ст. 711 ЦК (в редакції Закону №3390-VI) шкода, завдана майну покупця, та шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю у зв'язку з придбанням товару, що має недоліки, відшкодовується відповідно до положень гл. 82 цього Кодексу.

Підстави відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, робіт (послуг), передбачені § 3 гл. 82 ЦК.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо шкода завдана майну споживача або завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Позивачем не надано і матеріали справи не містять жодних належних і допустимих доказів про наявність підстав для відшкодування судом моральної шкоди відповідно до закону.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення моральної шкоди не ґрунтуються на вимогах закону, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для їх задоволення.

На підставі викладеного та керуючись, ст.ст. 215, 227, 711, 799, 806 ЦК України, ст. 6, 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання фінансових послуг», ст.ст. 4, 19 Законом України «Про захист прав споживачів», договором майнового лізингу №505033 від 09.07.2015 року, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212 215, 224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «АвтоМоторсГруп» про захист прав споживача, визнання договору недійсним, стягнення коштів в сумі 185142,00 грн. та моральної шкоди в сумі 10000,00 грн., задовольнити частково.

Визнати договір фінансового лізингу №505033, укладеного 09.07.2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ «АвтоМоросГруп», недійсним.

Стягнути з ТОВ «АвтоМоторсГруп», ідентифікаційний код 14089073, на користь ОСОБА_1 кошти, сплачені за договором майнового (фінансового) лізингу №505033 від 09.07.2015 року в сумі 184142,00 грн..

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ТОВ «АвтоМоторсГруп» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 1841,42 грн..

Заяву про перегляд заочного рішення відповідач може подати до суду, який його ухвалив, протягом 10 днів з дня отримання його копії.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Сумської області через Ямпільський районний суд Сумської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Г.М. Воловик