Справа № 752/8412/15-ц
Провадження № 2/752/1391/16
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

01 листопада 2016 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі: головуючого - судді Новак А.В.,

при секретарі Закаблуківській О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 про стягнення пені та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам та скасування розміру неустойки,-

в с т а н о в и в:

позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 про стягнення пені.

Мотивувала свої вимоги тим, що відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти відповідно до виконавчого листа № 2-1765 виданого 27.07.2009 року Голосіївським районним судом міста Києва про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі ? частини всіх видів заробітку(доходу), щомісяця та направлено на виконання до ВДВС Голосіївського районного управління юстиції в місті Києві, а у подальшому до ВДВС Солом'янського районного управління юстиції в місті Києві.

Як вказує позивач, відповідач внаслідок власного недбалого відношення до виконання своїх обов'язків сплачував аліменти нерегулярно, у зв'язку з чим в нього станом на жовтень 2009 року виникла заборгованість у розмірі 25011 гривен 68 копійок.

Позивач з посиланням на ст. 196 Сімейного кодексу України вважає, що з відповідача підлягає до стягнення пеня по несплаченим аліментам за період з 24 січня 2007 року по 01 жовтня 2009 року та з 01 жовтня 2009 року по лютий 2014 року у загальному розмірі 988223 гривні 04 копійки.

В судовому засіданні представники позивача підтримали вимоги позовної заяви та просили її задовольнити повністю.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог і звернувся до суду із зустрічним позовом у якому просив суд звільнити його - ОСОБА_2 від сплати аліментів на користь ОСОБА_1 у зв'язку з її відмовою від отримання таких та скасувати розмір неустойки яка виникла по сплаті ним аліментів, оскільки його вини у виникненні заборгованості немає.

Зокрема ОСОБА_2 пояснив, що між ним та ОСОБА_1 існувала усна домовленість про її відмову від стягнення з нього аліментів, а він в свою чергу взяв на себе зобов'язання сплачувати комунальні послуги. Він вважає, що заборгованість по аліментам була зроблена не з його вини і сума такої є створеною штучно, що відповідно повинно бути підставою для звільнення його як від сплати аліментів так і для скасування неустойки.

Заслухавши думку представників сторін, сторону, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні ВДВС Голосіївського РУЮ в місті Києві, а в подальшому ВДВС Солом'янського районного управління юстиції в місті Києві перебувало виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів в розмірі ? частини всіх видів заробітку(доходу), щомісяця на утримання неповнолітнього, починаючи з 24.01.2007 року до його повноліття.

З довідок - розрахунків заборгованості ОСОБА_2 наданих сторонами спору вбачається, що у відповідача перед позивачем станом на 27 липня 2014 року існувала заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 52642 гривні 11 копійок, а станом на 01.06.2015 року - 56896 гривен 91 копійка.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем здійснювалось погашення заборгованості нерегулярно і як встановлено з пояснень відповідача, таке погашення відбувалося по мірі можливого.

Суд не бере до уваги посилання ОСОБА_2 на необхідність звільнення його від обов'язку сплачувати аліменти, оскільки суду не надано доказів існування підстав, які б свідчили про можливість застосування до спірних правовідносин правил статті 197 Сімейного кодексу України.

В той же час судом враховується, що відповідно до ч. 4 ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

Суду не надано доказів того, що ОСОБА_2 оспорював розрахунок розміру суми заборгованості по аліментам.

ОСОБА_2 обираючи спосіб захисту свого права зазначив, як у судовому засіданні так і тексті зустрічного позову про те, що він вважає необхідним звільнити його від обов'язку сплачувати аліменти, тобто фактично останнім визнано факт наявності заборгованості по сплаті аліментів і у визначений законом спосіб розмір такої заборгованості не оспорюється.

Також судом не береться до уваги посилання ОСОБА_2 на наявність усної домовленості між сторонами спору за умовами якої він не повинен був сплачувати аліменти, а лише комунальні платежі.

Доказів існування такої домовленості між сторонами спору в матеріалах справи не міститься.

Крім того, суд бере до уваги наявність того факту що у ОСОБА_2 існувала заборгованість по несплаченим комунальним платежам і останній зазначений факт не заперечував в судовому засіданні, що на погляд суду свідчить про надуманість тверджень ОСОБА_2 з приводу існування домовленостей між ним та ОСОБА_4

Суд не бере до уваги посилання позивача на квитанції про сплату аліментів, які останнім долучені до матеріалів справи, оскільки більшість таких не відноситься до предмета доказування, а суми та призначення платежів зазначені у них не свідчать про сплату аліментів на користь ОСОБА_4 та не спростовують факту існування заборгованості по аліментам.

При цьому судом береться до уваги, що ОСОБА_2 факт наявності такої заборгованості не оспорюється, однак як зазначав останній, ним не визнаються причини за яких виникла така заборгованість.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки(пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Суд вважає доведеною обставину наявності вини ОСОБА_2 у виникненні заборгованості по сплаті аліментів.

Аналіз наданих доказів, свідчить про наявність ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх обов'язків по сплаті аліментів, а так само і вини по виникненню заборгованості, оскільки матеріали справи свідчать про нерегулярну сплату повного розміру аліментів у певні періоди, у зв'язку з чим і виникла сума заборгованості з якої розраховується неустойка(пеня).

Виходячи з таких міркувань, суд дійшов категоричного висновку про доведеність позивачем вимоги про стягнення з відповідача суми пені у розмірі пред'явленому до стягнення, а тому суд покладаючи в основу мотивування рішення суду надані позивачем розрахунки неустойки(пені) бере такі до уваги і вважає за можливе стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 за правилами ч. 1 ст. 196 СК України 988223 гривні 04 копійки неустойки(пені) за період з 24 січня 2007 року по 01 жовтня 2009 року та з 01 жовтня 2009 року по лютий 2014 року.

Вирішуючи питання застосування методу розрахунку неустойки(пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, суд вважає необхідним зазначити, що оскільки зобов'язання із сплати аліментів носять періодичний характер і повинно виконуватися щомісячно, то при здійсненні розрахунку пені, в конкретному випадку було взято до уваги та з'ясовано розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, що відображено у розрахунку, який міститься в матеріалах справи та встановлено строк до якого кожне з таких зобов'язань мало б бути виконане і з урахуванням зазначених обставин у їх сукупності обчислено розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення ОСОБА_2 його обов'язку щодо сплати аліментів, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів з подальшим визначенням загальної суми такої.

При цьому, суд бере до уваги позицію Верховного Суду України зазначену у Постанові Пленуму Верховного Суду України у справі № 6-149цс14 від 01.10.2014 року, відповідно до якої пеня нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а нарахування не обмежується тим місяцем, протягом якого не проводилося стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задовольнити позовних вимог ОСОБА_4 повністю та необхідністю відмовити ОСОБА_2 в задоволенні зустрічного позову.

Питання про судові витрати вирішити за правилами ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 212-215, 223, 294-296 ЦПК України,суд,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 про стягнення пені - задовольнити повністю.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам та скасування розміру неустойки - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 988223 (дев'ятсот вісімдесят вісім тисяч двісті двадцять три) гривні 04 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3654(три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) гривні судового збору.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення, а рішення яке було ухвалено без участі особи, яка її оскаржує протягом десяти днів з дня отримання копії рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя А.Новак