АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 171/720/16-ц Головуючий в І інстанції
Провадження № 22-ц/774/1367/К/16 ОСОБА_1
Категорія № 5 (1) Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Братіщевої Л.А.

суддів: Грищенко Н.М., Ляховської І.Є.

секретар: Чубіна А.В.,

за участю: позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2016 року про часткове задоволення заяви про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання транспортних засобів спільною сумісною власністю, -

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2012 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_6 про визнання транспортних засобів спільною сумісною власністю та поділ майна, разом з яким подав заяву про забезпечення позову, в якій просив суд провести опис майна та накласти арешт до остаточного вирішення судом майнового спору на:

- легковий автомобіль Chevrolet Aveo, д/н АЕ 6111СВ, 2008 року випуску, код кузова VIN-Y6DSFG9YE8W003436;

- вантажний автомобіль НОМЕР_1, 2007 року випуску;

- двохосний легковий причіп іноземного виробництва, д/н НОМЕР_2,

зареєстровані на імя ОСОБА_6 у Територіальному сервісному центрі 1245 регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області, які знаходяться у володінні та користуванні ОСОБА_6 за адресою: м. Зеленодольськ Апостолівського району, вул. Садова, 9.

Крім того, просив заборонити ОСОБА_6 до остаточного вирішення судом майнового спору між ним, вчиняти щодо вищевказаного майна певні дії, а саме: розпоряджатися, розукомплектовувати, пошкоджувати, знищувати та інші дії, що можуть призвести до передачі майна іншим особам, його зникнення з місця зберігання, зменшення вартості або знецінення, а також просив заборонити ОСОБА_6 користуватись вантажним автомобілем НОМЕР_1, 2007 року випуску, передавши все вищевказане майно останній на відповідальне зберігання до остаточного рішення по справі.

Ухвалою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2016 року заява ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволена частково.

Заборонено ОСОБА_6В, яка проживає: ІНФОРМАЦІЯ_1, вчиняти певні дії з відчуження рухомого майна: легкового автомобіля Chevrolet Aveo, д/н АЕ 6111СВ, 2008 року випуску, код кузова VIN-Y6DSFG9YE8W003436; вантажного автомобіля НОМЕР_1, 2007 року випуску; двохосного легкового причепу іноземного виробництва, д/н НОМЕР_2, які зареєстровані на імя ОСОБА_6 у Територіальному сервісному центрі 1245 регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області, які знаходяться у володінні та користуванні ОСОБА_6 за адресою: м. Зеленодольськ Апостолівського району, вул. Садова, 9-в.

В іншій частині заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, ставить питання про скасування ухвали суду та постановлення нової ухвали, якою відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Зазначає, що ухвала була винесена судом без її участі, вона не отримувала копію заяви про забезпечення позову та не була повідомлена про час та місце розгляду даної заяви.

Крім того вважає, що судом не враховано, що ОСОБА_3 не надано документів, підтверджуючих право власності відповідача на майно, в заяві не зазначено обґрунтування, чому невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, на яке саме майно треба накласти арешт, а спосіб забезпечення позову, як опис майна не передбачений взагалі. Також забезпечення позову має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Задовольняючи частково заяву ОСОБА_3, суд першої інстанції врахував співмірність заявлених позовних вимог та вимог щодо забезпечення позову, ту обставину, що при вирішенні питання про забезпечення позову можуть бути порушені права й інших осіб та вважав за необхідне забезпечити позов шляхом заборони вчиняти певні дії з відчуження майна, належного відповідачу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Ухвала суду від 20 квітня 2016 року в частині відмови в задоволенні заяви ОСОБА_3 про заборону ОСОБА_6 до остаточного вирішення судом майнового спору вчиняти щодо спірного майна певні дії, а саме: розпоряджатися, розукомплектовувати, пошкоджувати, знищувати та інші дії, що можуть призвести до передачі майна іншим особам, його зникнення з місця зберігання, зменшення вартості або знецінення, а також заборону ОСОБА_6 користуватись вантажним автомобілем НОМЕР_1, 2007 року випуску з передачею всього спірного майна ОСОБА_6 на відповідальне зберігання до остаточного рішення по справі не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Забезпечення позову це вжиття судом, в провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення в подальшому.

У відповідності до ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У відповідності до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У відповідності до ч. 2 ст. 151 у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

У відповідності до ч. 5 ст. 153 ЦПК України, про вжиття заходів забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, порядок виконання, розмір застави, якщо така призначена.

Ухвала, що стосується накладення арешту на нерухоме майно та зняття такого арешту, має містити дані, які дозволяють ідентифікувати особу боржника і відповідне майно.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 в позовній заяві просить визнати спільною сумісною власністю з ОСОБА_6 та поділити нерухоме майно: легковий автомобіль, вантажний автомобіль та причіп (а.с. 9-10), на яке просить накласти арешт (а.с. 3-5), обґрунтовуючи свої вимоги щодо накладення орешту тим, що відповідач фактично усунула його від користування транспортними засобами та звернулась до суду з позовом до нього про усунення перешкод в користуванні належним їм житловим будинком № 9 по вул. Садовій в м. Зеленодольську, при цьому приймає заходи щодо продажу даного будинку (а.с. 8). У звязку з чим, з метою збереження майна транспортних засобів, зареєстрованих на імя відповідача та для забезпечення реального виконання рішення суду, просив накласти арешт на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 в заяві не зазначено обґрунтування, чому невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, а також на яке саме майно треба накласти арешт, оскільки це спростовується текстом заяви про забезпечення позову, яка обґрунтована належним чином та зазначено, на яке саме майно позивач просить накласти арешт.

Посилання апеляційної скарги на те, що заявлений позивачем спосіб забезпечення позову, як опис майна не передбачений законом, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки в цій частині в задоволенні заяви позивача судом відмовлено.

На думку колегії, забезпечення позову у вигляді заборони ОСОБА_6, вчиняти певні дії з відчуження рухомого майна є співмірним із заявленими позивачем вимогами, оскільки саме зазначене майно ОСОБА_3 просить визнати спільною з ОСОБА_6 сумісною власністю та поділити його.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що оскаржувана ухвала була винесена судом без її участі, вона не отримувала копію заяви про забезпечення позову та не була повідомлена про час та місце розгляду даної заяви, не можуть бути підставою для скасування ухвали, оскільки це не призвело до неправильного вирішення питання щодо скасування заходів забезпечення позову.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувану ухвалу судом першої інстанції постановлено з додержанням вимог норм матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, як недоведена, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

УхвалуАпостолівського районного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2016року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає як така, що не перешкоджає подальшому розгляду.

Головуючий: Л.А. Братіщева

Судді: Н.М. Грищенко

ОСОБА_7