Справа № 480/1462/16-ц
Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого - судді Карікової Л.В.,
за участю секретаря Кописєвої О.Л.,
розглянувши 14 листопада 2016 року в місті Миколаєві у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на боці позивача: служба у справах дітей Миколаївської районної державної адміністрації Миколаївської області про позбавлення батьківських прав,
10.05.2016 року позивачка ОСОБА_1, яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 звернулась в Миколаївський районний суд Миколаївської області з позовом до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на боці позивача: служба у справах дітей Миколаївської районної державної адміністрації Миколаївської області про позбавлення батьківських прав.
Свої позовні вимоги позивачка ОСОБА_1 обґрунтувала тим, що 30.09.2006 року вона уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_4 В даному шлюбі з відповідачем у них народилися діти- син ОСОБА_2 і дочка ОСОБА_3. Через несумісність характерів та постійне непорозуміння між ними, 02.10.2014 року їх шлюб з чоловіком рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області було розірвано. Діти залишилися проживати разом із нею.
Також позивачка ОСОБА_1 зазначила, що 13.10.2014 року Миколаївським районним судом Миколаївської області ухвалено рішення про стягнення з відповідача ОСОБА_4 на її користь аліменти на утримання дітей ОСОБА_2 і ОСОБА_3. Проте, за весь час окремого проживання ОСОБА_4, як батько не приймав участі у вихованні та утриманні своїх дітей. Коштів на їх утримання не сплачував, із дітьми не спілкувався, не цікавився їх навчанням, здоров'ям та розвитком, постійно змінюючи своє місце проживання.
У зв'язку із вищезазначеним позивачка ОСОБА_1 просила позбавити ОСОБА_4 батьківських прав по відношенню до малолітніх сина ОСОБА_2 і дочки ОСОБА_3.
В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з'явилася, проте на адресу суду надіслала заяву, в якій свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про дату та час слухання справи був повідомлений вчасно та належним чином за місцем своєї реєстрації, а також через оголошення у пресі, відповідно до частини 9 статті 74 ЦПК України.
Начальник служби у справах дітей Миколаївської районної державної адміністрації Миколаївської області Бичкова Н.В. в судове засідання не з'явилася, проте також на адресу суду надіслала заяву, в якій підтримала позовні вимоги позивачки ОСОБА_1 в повному обсязі і просила розглянути справу за її відсутності.
Суд ухвалив розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, в заочному порядку.
Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є матір'ю малолітніх ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 6,7).
З висновку органу опіки та піклування Миколаївської районної державної адміністрації від 05.05.2016 року щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_4, мешканця ст. Зелений Гай Миколаївського району Миколаївської області по відношенню до малолітніх дітей ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 вбачається, що відповідач ОСОБА_4 не приймає участі у вихованні та утриманні своїх дітей. Після припинення подружніх відносин із позивачкою ОСОБА_1 не мешкає разом із сім'єю, що підтверджено актом, складеним депутатом Степівської сільської ради та підписаним жителями ст. Зелений Гай. Коштів на утримання дітей не сплатив жодного разу, не цікавився навчанням, здоров'ям та розвитком сина та дочки.
Не зважаючи на вимоги ст.ст.150, 180 Сімейного кодексу України, не піклується про стан здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, не створює належні умови для розвинення їх природних здібностей (а.с.2).
Відповідно до акту від 29.03.2016 року, складеного депутатом Степівської сільської ради Кравчуком С.П. та підписаного жителями ст. Зелений Гай Миколаївського району Миколаївської області відповідач ОСОБА_4 не мешкає разом із сім'єю і дітьми за адресою АДРЕСА_1 з квітня 2016 року (а.с.4).
З довідки Степівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області від 08.04.2016 року вбачається, що малолітні діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дійсно проживають разом із позивачкою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8)
З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання також вбачається, що позивачка ОСОБА_1 зареєстрована і проживає разом зі своїми дітьми ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 (а.с.9).
Як вбачається з характеристики малолітнього ОСОБА_2, наданої Катеринівською загальноосвітньою школою I-III ступенів від 08.04.2016 року хлопчик має добрий загальний розвиток. Добре читає та декламує вірші. Уміє логічно мислити, аналізувати, робити правильні висновки з допомогою вчителя.
Також із зазначеної вище характеристики вбачається, що позивачка ОСОБА_1 постійно підтримує контакт з вчителем, цікавиться навчанням сина та відповідально ставиться до його виховання. Регулярно відвідує батьківські збори, виховні заходи, натомість відповідач ОСОБА_4 шкільним життям, навчанням та успіхами сина не цікавиться (а.с.11).
У відповідності до ч.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 за № 789-XII) та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з урахуванням інтересів дитини.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі «6» проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Статтею 51 Конституції України закріплений обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Також вказаною статтею Конституції України встановлено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Аналогічна норма закріплена у статті 180 СК України, відповідно до якої батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" (далі - Закон) кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно з положеннями ст. 11 Закону сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.
Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.
Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до ст. 12 Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Згідно з положеннями ч. ч. 1,2,3,4,5 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.
Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Батьки зобов'язані поважати дитину.
Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.
Згідно з ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Статтею 164 СК України встановлені підстави позбавлення батьківських прав. Так, відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 вказаної статті СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них.
Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.
Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України).
Правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені ст. 166 СК України, зокрема, особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.
Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.
Згідно з положеннями ст. 168 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною.
Суд може дозволити разові, періодичні побачення з дитиною, якщо це не завдасть шкоди її життю, здоров'ю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи.
Відповідно до ч. ч. 1- 5 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом.
Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття.
Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.
При вирішенні справи про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з батьків, інших осіб, з ким проживає дитина.
У пунктах 15, 16, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК.
Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
У судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_2 і ОСОБА_3, однак він не виконує батьківський обов'язок по відношенню до них, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, про їх матеріальне забезпечення, не відвідує дітей, маючи можливість проводити час зі своїми дітьми, не використовує такої можливості, виховним процесом не цікавиться, предметами першої необхідності та одягом не забезпечує, тому суд, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи вважає, що позивачкою повністю доведено необхідність позбавлення відповідача батьківських прав щодо її неповнолітніх сина та дочки, у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх батьківських обов'язків. Отже, позовні вимоги позивачки ОСОБА_1 є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 5 ст. 164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення повноліття, позбавлення батьківських прав не припиняє такого обов'язку.
Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Отже, з відповідача ОСОБА_4 належить стягнути судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. на користь позивачки ОСОБА_1
Крім того, суд роз'яснює відповідачу, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлений батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо дитина не була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 213, 215, 218, 224 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1, яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на боці позивача: служба у справах дітей Миколаївської районної державної адміністрації Миколаївської області про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 позбавити батьківських прав по відношенню до його сина - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, і по відношенню до його доньки- ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551 грн.20 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
На рішення позивачем може бути апеляційна скарга протягом 10 днів з моменту його проголошення до апеляційного суду Миколаївської області через Миколаївський районний суд Миколаївської області.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання заяви відповідачем про перегляд заочного рішення, або позивачем - апеляційної скарги.
Суддя Л.В. Карікова