АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ[1]

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2016 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - судді Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І.М., Заришняк Г.М.

при секретарі Матвійчуку І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 січня 2016 року,

встановила:

05 листопада 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № DNH4KP50800355 від 05.06. 2006 р., що виникла станом на 19.10.2015 р. у розмірі 63387,89 грн., яка складається з: 2606,71 грн. - заборгованість за кредитом; 17145,89 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 40140,63 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором; 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2994,66 грн. (процентна складова) відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до укладеного договору №DNH4KP50800355 від 05.06.2006 р. ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 2764,71 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Оскільки відповідач свої зобов'язання не виконав, позивач просив позов задовольнити.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 січня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DNH4KP50800355 від 05.06.2006 року станом на 19.10.2015 року в сумі 19 752,60 грн. та судовий збір у розмірі 1218 грн., а всього 20 970,60 грн. В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Гринь К.А., посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 січня 2016 року в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення пені і штрафів (фіксована і процентна складові) у загальній сумі 43 635,29 грн. і в цій частині ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В решті розглянутих вимог рішення суду залишити без змін. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати у сумі 1339,80 грн., що були понесені у зв'язку зі сплатою судового збору за апеляційну скаргу.

Свої доводи мотивує тим, що відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення процентів та пені та посилаючись при цьому на правову позицію Верховного Суду України у справі №6-16 цс15, суд першої інстанції не врахував, що кредитний договір є договором приєднання. Положеннями ст.634 ЦК України не передбачено вимог про підписання сторонами договору приєднання стандартних форм, в даному випадку це Умови і Правила надання банківських послуг, якими регулюються правовідносини сторін.

При цьому судом порушено принцип диспозитивності цивільного процесу, враховуючи, що відповідач жодних заперечень з приводу своїх зобов'язань перед банком не висловлював.

В судовому засіданні представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Олейнік Н.О. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 05 червня 2006 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № DNH4KP50800355, відповідно до умов якого ПАТ КБ «ПриватБанк» надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 2764,71 грн. на 24 місяці з відсотковою ставкою 2,09 % в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту.

Кредитний договір між сторонами укладений шляхом підписання відповідачем заяви позичальника № DNH4KP50800355, додатком до якої є Умови надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт).

Встановивши вказані обставини та вважаючи доведеним факт порушення відповідачем зобов'язань за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості, що виникла станом на 19.10.2015 р., по тілу кредиту у розмірі 2 606,71 грн. та процентам за користування кредитом у розмірі 17 145,89 грн., а всього на загальну суму 19 752,60 грн.

Рішення суду першої інстанції у вказаній частині сторони не оскаржують, а тому воно не є предметом апеляційного розгляду.

Встановивши, що відповідачем була підписана заява позичальника, яка разом з запропонованими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам складає кредитно-заставний договір, суд при вирішенні спору відмовив у позові в частині стягнення заборгованості по пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі 40140,63 грн., а також штрафів -500 грн. (фіксована частина) +2994,66 грн. ( процентна складова), з посиланням на правову позицію Верховного Суду України, висловлену в постанові від 11 березня 2015 року в справі №6-16 цс15.

При цьому суд першої інстанції не звернув уваги на обставини справи, з приводу яких Верховним Судом України було висловлено вказану правову позицію.

Так, у цій постанові предметом дослідження було саме неоднакове застосування судом касаційної інстанції ч.1 ст.259 ЦК України.

Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року в справі № 6-16цс15 зазначив, що правочин сторін щодо збільшення строку позовної давності з урахуванням частин 1, 2 ст. 207 ЦК України вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одномуабо кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У даній справі доведенню підлягає наявність між сторонами кредитних правовідносин та виконання зобов'язань кредитором щодо надання коштів та боржником - щодо повернення коштів в обумовлені строки.

Так, відмовляючи у задоволенні позову про стягнення кредитної заборгованості, суд першої інстанції виходив лише з тих підстав, що Умови надання споживчого кредиту не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, так як відповідач їх не підписував, при цьому суд взагалі не встановив характер правовідносин сторін та норми права, які підлягають застосуванню, не зробив висновків щодо наявності чи відсутності кредитних правовідносин, про які вказує позивач.

У частинах 1, 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як вбачається з матеріалів справи, Заяву позичальника від 05.06.2006 р. містить підпис позичальника, відомості про те, що останній ознайомився з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, що були надані йому в письмовій формі та які разом з заявою складають кредитно-заставний договір.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом не встановлено, що надані до позову Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) відрізняються від змісту відповідних Умова надання споживчого кредиту, які були надані відповідачу в письмовій формі та з якими він погодився на момент підписання заяви.

За таких обставин висновок суду про відсутність підстав для стягнення неустойки не може бути визнаний обґрунтованим, оскільки згідно з приписами статей 634, 638 ЦК України, підписавши заяву, відповідач прийняв пропозицію позивача та приєднався до договору згідно з умовами надання споживчого кредиту, викладених у зазначеній заяві.

За таких підстав рішення суду у вказаній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Як вбачається з долученими до позовної заяви копії Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт), пунктом 3.2.7. передбачено, що позичальник зобов'язується погасити заборгованість за кредитом в повній сумі, сплатити нараховані за весь період користування кредитом відсотки, винагороду та неустойку (штраф, пеню), не пізніше дати, зазначеній в повідомленні Банку, передбаченому п.п. 3.3.1., 3.3.2., 3.3.3 даних Умов.

Відповідно до п. 3.2.2., п. 3.2.3 вказаних Умов, що є складовою кредитного договору, позичальник зобов'язався погашати кредит у порядку та строки відповідно до заяви на отримання кредиту (щомісяця у розмірі 148,15 грн); сплатити проценти за користування кредитом відповідно до заяви та п. п. 4.1., 4.2. даних Умов та Тарифів.

Пунктом 5.1 Умов передбачено сплату позичальником пені у розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу, при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених заявою та п. 3.2.2., 3.2.3 даних Умов.

Пункт 5.3. Умов визначає, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн+5 % від суми заборгованості.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року).

За таких підстав колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення позову в частині стягнення штрафів відповідно до п. 5.3 Умов та відмови в задоволенні позову про стягнення пені.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 1339,80 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України колегія суддів

Вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 січня 2016 року в частині відмови в задоволенні позову про стягнення пені та штрафів скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»штрафи в сумі 500 грн. (фіксована частина) та в сумі 2994,66 грн. ( процентна складова), а всього на загальну суму 3494,66 грн.

У задоволенні позову в частині стягнення пені в сумі 40 140, 63 грн. відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1339,80 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

Справа № 22-ц/796/5019/2016

Головуючий у суді першої інстанції: ВиниченкоЛ.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.