АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1618/16 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Інші справи позовного провадження
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року м. Харків.

Судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Яцини В.Б.,

суддів: - Карімової Л.В., Малінської С.М.,

за участю секретаря - Костюченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 січня 2016 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_3, яка діє також в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відстрочку виконання рішення Апеляційного суду Харківської області від 22 червня 2015 року по цивільній справі № 639/10917/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3, яка діє також в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5, та ОСОБА_6, третя особа - Служба у справах дітей Жовтневого району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про виселення,-

ВСТАНОВИЛА:

24 грудня 2015 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулась ОСОБА_3 з заявою про відстрочку виконання рішення Апеляційного суду Харківської області від 22 червня 2015 року по цивільній справі №639/10917/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, яка діяла в свої інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5, та ОСОБА_6, третя особа - Служба у справах дітей Жовтневого району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про виселення, в якій просила суд відстрочити виконання рішення до ухвалення рішення по іншій справі.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилалася на те, що рішенням апеляційного суду Харківської області від 22.06.2015 року було задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» та виселено ОСОБА_8 разом із неповнолітніми дітьми ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, які зареєстровані та проживають в квартирі, що є предметом іпотеки, розташованій за адресою: АДРЕСА_1

04.08.2015 року Жовтневим ВДВС ХМУЮ були відкриті виконавчі провадження з приводу виконання зазначеного рішення суду.

15.12.2015 року ОСОБА_9 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання договору іпотеки недійсним.

Заявник вказала, що підставою для ухвалення судового рішення про виселення є договір іпотеки на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, який оспорюється в судовому порядку і може бути визнаний судом недійсним, тому є підстави для надання відстрочки виконання рішення АСХО від 22.06.2015 року до ухвалення рішення в цивільній справі за вказаним позовом ОСОБА_10 та набрання ним законної сили.

Крім того, заявник зазначила, що виселення відбувається за рішення суду із квартири - предмету іпотеки, яка є єдиним житлом осіб, у тому числі для неповнолітніх дітей, яких виселяють на вулицю, а тому на спірні правовідносини поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

В доводах скарги також є посилання на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.01.2014 року, якою було задоволено заяву ОСОБА_11 про розстрочення виконання рішення суду про стягнення заборгованості за основним зобов?язанням - договором кредиту, яку вона нині сплачує банку у встановленому судом порядку.

Наведені обставини на думку заявника є винятковими і тому за змістом положень ст. 373 ЦПК України вона просила задовольнити її заяву.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 січня 2016 року заяву було задоволено. Відстрочено виконання рішення Апеляційного суду Харківської області від 22 червня 2015 року по цивільній справі №639/10917/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про виселення - до ухвалення рішення та набрання ним законної сили у цивільній справі №639/10464/15-ц за позовом ОСОБА_10, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», ОСОБА_3, треті особи Служба у справах дітей Жовтневого району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Широкова Вікторія Анатоліївна, про визнання договору іпотеки недійсним.

Не погодившись з такою ухвалою, представник ПАТ КБ «Приватбанк» Гринь К.А. в апеляційній скарзі просить її скасувати, посилаючись на те, що ухвала постановлена без повного, всебічного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального права, судом не враховані інтереси банку.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися у судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши доводи скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні за постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС ХМУЮ від 04.08.2015 року знаходяться виконавчі листи № 639/10917/13-ц, видані 28.07.2015 року Жовтневим районним судом м. Харкова про примусове виконання рішення апеляційного суду Харківської області 22 червня 2015 року про виселення з квартири АДРЕСА_1., яка є предметом іпотеки, ОСОБА_3 разом з неповнолітніми ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.01.2012 року, яке було змінено рішенням Апеляційного суду Харківської області від 15.05.2012 року, було достроково у солідарному порядку стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_14 заборгованість за кредитним договором в сумі 233259,20 грн., в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором було звернуто стягнення на предмет іпотеки - на вищевказану квартиру АДРЕСА_1, шляхом продажу банком з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем. Постановою державного виконавця від 23.05.2012 року було відкрито провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-3539/11, виданого 02.03.2012 року Жовтневим районним судом м. Хакрова про солідарне стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_14 заборгованості за кредитним договором в розмірі 233259,20 грн. на користь ПАТ КБ «Приватбанк».

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру іпотек № 50411507 від 21.12.2015р. зазначена квартира є предметом іпотеки за договором іпотеки від 10.08.2005 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.01.2014 року було задоволено заяву ОСОБА_3 про розстрочку виконання вищевказаного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.01.2012 року про солідарне стягнення з ОСОБА_15, ОСОБА_14 заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки. Було встановлено порядок виконання рішення суду шляхом сплати рівними частками по 3887,65 грн. щомісяця до повного відшкодування.

29 грудня 2015 року Жовтневим районним судом м. Харкова було відкрито провадження у цивільній справі № 639/10464/15-ц за позовом ОСОБА_10, який діяв також в інтересах ОСОБА_5, до ПАТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_3, треті особи Служба у справах дітей Жовтневого району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Широкова В.А. про визнання вищевказаного договору іпотеки недійсним.

Згідно до ст. 373 ЦПК України, за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Задовольняючи заяву районний суд виходив з того, що задоволення позову про визнання недійсним договору іпотеки від 11.08.2005 року може зробити неможливим виконання рішення апеляційного суду Харківської області від 22 червня 2015 року про виселення осіб, що є достатніми й винятковими для відстрочення виконання рішення апеляційного суду Харківської області від 22 червня 2015 року на строк до ухвалення рішення та набрання ним законної сили у цивільній справі № 639/10464/15-ц за вказаним позовом ОСОБА_10

При цьому суд відхилив посилання заявника на положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки вирішено судом ще у січні 2012 року, тобто до набрання зазначеним Законом чинності, саме така правова позиція міститься в рішенні апеляційного суду Харківської області від 22 червня 2015 року.

Проте районний суд не взяв до уваги, що розгляд цивільної справи про визнання договору іпотеки недійсним не утруднює виконання рішення суду про виселення. Визнання судом договору іпотеки недійсним може бути підставою лише для перегляду вищевказаних рішень судів про звернення стягнення на іпотеку і про виселення, що передбачено п. 3 ч. 2 ст. 361 ЦПК України. Оскільки ухвалення рішення судом про задоволення позову про визнання договору іпотеки недійсним має вірогідний, а не безумовний характер, то зупинення виконавчого провадження на такий строк порушує принцип юридичної визначеності і в цьому контексті також право особи на розгляд справи впродовж розумного строку, що гарантується відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950р.

Крім того, право особи отримати присуджену за рішенням суду грошову суму захищається гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року.

Так, Європейський суд з прав людини у п. 45 рішення від 29 червня 2004 року по справі «Жовнер проти України» (заява № 56848/00) стосовно тривалого невиконання рішення суду про стягнення заборгованості дійшов висновку, що неможливість для заявниці домогтися виконання судового рішення, що вступило в законну силу, було втручанням у її право на майно, яке захищається ст. 1 Першого протоколу.

При цьому Європейський суд з прав людини у п.п. 50, 54 вказаного рішення звернув увагу на те, що надання тимчасової відстрочки виконання судового рішення відповідно до належних процедурних положень та після виявлення причини, що унеможливлювало сплату належної суми становить свободу розсуду держави, дозволену в другому абзаці статті 1 Першого протоколу, який передбачає здійснення державного контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів. Проте така система має наслідком ризик покладання на власників непомірного тягаря, зокрема, можливості розпоряджатися своїм майном і, таким чином, повинна передбачати певні процедурні гарантії для спостереження за запровадженням системи та її непередбачуваних наслідків для права власності.

У п. 55 вказаного рішення Європейський суд зауважив, що у справі «Жовнер проти України» відстрочка виконання рішення не містила жодного точного строку і що рішення національного суду залишається невиконаним вже протягом шести років. Що, більше того, для заявниці немає жодної гарантії, що воно буде виконаним у найближчому майбутньому. Очевидним є те, що ця ситуація важко узгоджується з вимогою передбачуваності, зазначеною в статті 1 Протоколу N 1. Виходячи з цього і, навіть, якщо припустити, що втручання держави в право заявниці на виконання норм щодо її майна буде засноване на законі і служити правомірній меті, Європейський суд з прав людини вважає, що в такому разі є порушення точної рівноваги між вимогами загального інтересу спільноти і вимогами охорони права заявниці на її майно і що заявниця внаслідок цього зазнала і продовжує нести особливий та непомірний тягар. Єдине і просте право, згадане Урядом, - звернутися до суду з метою отримання компенсації за таке запізнення та індексації суми, що вимагається заявницею, не здатне надати адекватного полегшення ситуації.

З огляду на вищезазначене, Європейський суд з прав людини у справі «Жовнер проти України» встановив, що у даному випадку мало місце порушення статті 1 Протоколу № 1. У ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В цьому контексті колегія суддів вважає за необхідне перевірити можливість застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що є одним із доводів заяви про відстрочення виконання рішення суду про виселення.

Так, відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного суду України від 20 січня 2016 року по справі № 6-482цс15, яка стосується розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набув чинності 7 червня 2014 року, щодо можливості застосування вказаного Закону України по справам, які були розглянуті районними судами до його прийняття, Верховний суд дійшов наступного висновку, який є обов?язковий до застосування по цій справі відповідно до приписів ст. 360-7 ЦПК України.

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені до і після прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» залишаються в силі, а їх виконання зупиняється до вдосконалення механізму, передбаченого пунктом 3 цього Закону.

Крім того, у даній справі підставою для виселення заявника разом з неповнолітніми дітьми є рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке разом із стягнення заборгованості за вищевказаною ухвалою районного суду від від 16.01.2014 року за заявою ОСОБА_3 вже розстрочене.

Згідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного суду України від 03 лютого 2016 року по справі № 6-2947цс15, дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» поширюється і на правовідносини сторін стосовно звернення стягнення на предмет іпотеки і виселення з передбачених ст. 109 ЖК УРСР підстав, - у зв'язку з чим не підлягає виконанню рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, не підлягає виконанню й рішення в частині виселення на час дії цього Закону, що в результаті утруднює примусове виконання рішення суду.

Оцінюючи пропорційність втручання у виконання рішення суду про виселення, колегія суддів виходить з того, що звернення стягнення на іпотечне майно і виселення, є похідними від виконання боржниками основного зобов?язання про сплату заборгованості за договором кредиту. Примусове виконання вказаного рішення районного суду про стягнення заборгованості також відстрочене вказаною ухвалою районного суду шляхом щомісячної сплати боржниками визначеної суми грошових коштів, що має прогнозований і визначений у часі характер. Під час апеляційного розгляду справи представник ОСОБА_3 надала докази про те, що вона фактично виконує визначений судом порядок розстрочення сплати боргу, після цього станом на день апеляційного розгляду справи сплатила на відповідний рахунок державної виконавчої служби 23636,36 грн.

Держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). В цьому контексті колегія суддів зважує на те, що укладений між стягувачем та боржниками до 08.08.2025 року договір кредиту внаслідок ухвалення вищевказаних рішень судів не припинив свою дію, тому вказана правова позиція Конституційного суду України у даному випадку є застосованою.

Квартира ОСОБА_3, на яку за рішенням суду звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором є єдиним житлом родини, до складу якої входить двоє неповнолітніх дітей, що не мають іншого житла, і характеристики якого відповідають положенням наведеного вище Закону України. Представник стягувача цих обставин не оспорювала.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає за можливе заяву ОСОБА_3 задовольнити частково, відстрочити виконання рішення апеляційного суду Харківської області від 22 червня 2015 року про виселення на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»

Таким чином, оскільки заява про відстрочення виконання рішення суду була вирішена з порушенням норм процесуального права, то з передбачених п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України підстав колегія суддів скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє свою ухвалу з цього питання.

Керуючись ст. 303, 304, п.2 ч.2 ст. 307, ч.1 ст. 312, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 15 січня 2016 року - скасувати.

Заяву ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Відстрочити виконання рішення Апеляційного суду Харківської області від 22 червня 2015 року по цивільній справі № 639/10917/13-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про виселення на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України», наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, і при цьому протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -