АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 660/1690/14ц Головуючий в суді І інстанції Диба Ю.В.
Номер провадження 22ц/791/138 /16р. Доповідач Чиркова К.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Чиркової К.Г. ,

суддів: Воронцової Л.П.,

Пузанової Л.В.,

секретар Гуров Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 08 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права спільної сумісної власності на майно та його поділ,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання права спільної сумісної власності на майно та його поділ, посилаючись на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 30.08.2008року по грудень 2014року. В період шлюбу ними в травні 2013року за спільні кошти був придбаний автомобіль «ЗАЗ - Віда», 2013року випуску, державний номер НОМЕР_1, вартістю 90000грн.

З огляду на те, що в добровільному порядку відповідач відмовляється поділити майно позивач просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля «ЗАЗ - Віда», 2013 року випуску, сірого кольору, державний номер НОМЕР_1 та стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію за належну їй 1/2 частку в розмірі 45000грн. та понесені судові витрати.

Рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 08 вересня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Зокрема, судом зроблений невірний висновок про те, що нею не надано доказів на підтвердження відчуження відповідачем спірного автомобіля проти її волі та не в інтересах сім'ї, оскільки рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 04.12.2014року, ухваленим у справі про розірвання шлюбу встановлено, відповідно до заяви позивача ОСОБА_4, що фактичні сімейні відносини сторін припиненні в червні 2013року, а спірний автомобіль знятий відповідачем із реєстрації 01.04.2014року. Окрім того, суд відмовив у задоволенні її клопотання про витребування у відповідача документів на підтвердження факту продажу та ціну продажу спірного автомобіля, що призвело до унеможливлення встановлення реальної ціни автомобіля і визначення грошової компенсації, яка підлягає стягненню на її користь.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_4 її доводів не визнав, рішення суду просить залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303ЦПК України колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надала доказів на підтвердження факту відчуження відповідачем автомобіля проти її волі та не в інтересах сім'ї чи не на її потреби. Окрім того, позивач не зверталася до суду із позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного автомобіля та із заявою про витребування доказів його реалізації.

Однак, до такого висновку суду дійшов у порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, що відповідно до вимог ст.309ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Статтею 60СК України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до положень ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.23 постанови № 11 від 21.12.2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання.

Так, судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони з 30.08.2008року перебували в зареєстрованому шлюбі, вони мають спільну дитину ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 народження.

Під час шлюбу подружжям придбаний автомобіль «ЗАЗ - Віда», 2013року випуску, державний номер НОМЕР_1, за ціною 96200грн., що підтверджується довідкою ПАТ «Дніпропетровськ - Авто», придбаний автомобіль був зареєстрований на ім'я ОСОБА_4

Спільне проживання сторони припинили в червні 2013року, що підтверджується копією позовної заяви ОСОБА_4 від 27.06.2014року про розірвання шлюбу, а також рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 04 грудня 2014року про розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с. 4, 110 - 113).

Спірний автомобіль «ЗАЗ - Віда», 2013року випуску, державний номер НОМЕР_1, знятий з обліку відповідачем 01.04.2014року та реалізований ним 08.04.2014року за ціною 90000грн., що підтверджується довідкою Територіального сервісного центру №1243, Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області та довідкою - рахунком Серія ВІА № 354001 від 08.04.2014року.

Отже, враховуючи, що за встановленими судом обставинами справи та наданими сторонами доказами підтверджено, що придбаний під час шлюбу подружжям автомобіль є їх спільною сумісною власністю, спірний автомобіль відчужений відповідачем 08.04.2014року після припинення сімейних стосунків з позивачкою без її письмової згоди на таке відчуження, а відповідач заперечуючи проти позову не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували відчуження спірного автомобіля за час спільного проживання з позивачкою та за її письмовою згодою на таке відчуження, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення грошової компенсації за частку в спільному майні подружжя.

Помилковим є також висновок суду відносно того, що позивачка не зверталася до суду із позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного автомобіля, оскільки відповідно до змісту ст.65СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згідно з п.6 ст.3ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до частини другої статті 369ЦК України та частини другої статті 65СК України при укладені одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається , що він діє за згодою другого з подружжя.

Укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Така правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015року( справа №1622цс15), яка є обов'язковою для суду при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Враховуючи зазначені вище обставини справи та положення діючого в Україні законодавства, що регулює правовідносини, що виникли між сторонами колегія суддів дійшла висновку про те, що судове рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошової компенсації за 1/2 частину в спільному майні в розмірі 45000грн. із наведених вище підстав.

Відповідно до положень ст. 88ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

Отже, із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню понесені позивачкою судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 718грн. (450грн.+268грн.=718грн. а.с. 1,104).

На підставі викладеного, ст.ст.60, 65, 69, 70 СК України, керуючись ст.ст.303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 08 вересня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 45000грн. (грошову компенсацію за 1/2 частину автомобіля), а також судові витрати в сумі 718грн.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий К.Г. Чиркова

Судді: Л.П. Воронцова

Л.В. Пузанова