Ухвала

іменем україни

24 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Нагорняка В.А.,

суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

Леванчука А.О., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Полігонівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області про визнання незаконними та скасування розпоряджень про притягнення до дисциплінарної відповідальності, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою Полігонівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 липня 2015 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 13 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Полігонівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області про визнання незаконними та скасування розпоряджень про притягнення до дисциплінарної відповідальності, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивачка посилалась на те, що з квітня 2012 року вона працювала на посаді директора житлово-комунального підприємства «Мрія-Т» Полігонівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області (далі - ЖКП «Мрія-Т»).

03 липня 2014 року розпорядженням голови сільської ради № 30-р їй було оголошено догану за невиконання посадових обов'язків та багаторазові скарги від мешканців села з приводу відсутності води.

07 липня 2014 року розпорядженням голови сільської ради № 32-р їй оголошено догану за систематичне ненадання інформації на запити сільського голови. При цьому жодного разу у неї не було витребувано пояснень з приводу допущених порушень.

Розпорядженням голови сільської ради від 11 липня 2014 року № 34-р її було звільнено із займаної посади на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із систематичним невиконанням своїх посадових обов'язків.

Враховуючи вказане, позивачка просила скасувати розпорядження голови Полігонівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 03 та 07 липня 2014 року про притягнення її до дисциплінарної відповідальності; поновити її на посаді директора ЖКП «Мрія-Т»; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11 липня 2014 року по день поновлення на роботі; зобов'язати відповідача негайно виконати рішення суду в частині поновлення на роботі та виплатити їй середній заробіток за один місяць.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 липня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано незаконними та скасовані розпорядження голови Полігонівської сільської ради від 03 липня 2014 року № 30-р та від 11 липня 2014 року № 34-р.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді директора ЖКП «Мрія-Т» Полігонівської сільської ради.

Стягнуто з ЖКП «Мрія-Т» на користь ОСОБА_3 36 582 грн 20 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку із заробітної плати з вирахуванням встановлених податків та зборів.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 13 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог про визнання незаконним та скасування розпорядження голови Полігонівської сільської ради від 11 липня 2014 року № 34-р про звільнення ОСОБА_3 із займаної посади, а також в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі голова Полігонівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення в частині задоволення вимог ОСОБА_3, а саме: в частині визнання розпорядження сільського голови Полігонівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 03 липня 2014 року № 30-р незаконним та його скасування, поновлення ОСОБА_3 на посаді директора ЖКП «Мрія-Т» та стягнення з ЖКП «Мрія-Т» на користь ОСОБА_3 36 582 грн 20 коп. та в цій частині справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Отже, судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 не оскаржуються, а тому в касаційному порядку не переглядаються (ст. 335 ЦПК України).

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення не відповідають вказаним вимогам.

Судами встановлено, що розпорядженням голови Полігонівської сільської ради від 07 березня 2012 року № 18-р ОСОБА_3 було призначено на посаду директора ЖКП «Мрія-Т» з 16 березня 2012 року на умовах контракту строком на 4 роки.

17 березня 2012 року між Полігонівською сільською радою та ОСОБА_3 було укладено контракт з подальшимизмінами та доповненнями як з керівником підприємства, що є у комунальній власності територіальної громади.

03 липня 2014 року розпорядженням голови Полігонівської сільської ради № 30-р ОСОБА_3 було оголошено догану за невиконання посадових обов'язків та багаторазові скарги від мешканців села з приводу відсутності води.

07 липня 2014 року розпорядженням голови Полігонівської сільської ради № 32-р ОСОБА_3 було оголошено догану у зв'язку із систематичним ненаданням інформації на запити сільського голови.

11 липня 2014 року розпорядженням голови Полігонівської сільської ради від № 34-р ОСОБА_3 було звільнено із займаної посади на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із систематичним невиконанням своїх посадових обов'язків.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення ОСОБА_3 з роботи за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин посадових обов'язків проведено з порушенням вимог закону.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог про визнання незаконним та скасування розпорядження голови Полігонівської сільської ради від 11 липня 2014 року № 34-р про звільнення ОСОБА_3 із займаної посади, а також в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачка звертаючись до суду з позовом, не просила визнати незаконним та скасувати розпорядження про її звільнення. Також суд виходив з того, що судом першої інстанції стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з ЖКП «Мрія-Т», яке не є стороною у справі.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Виходячи зі змісту даної норми, для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків, щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

Отже, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог та вимог ч. 1 п. 3 ст. 40 КЗпП України, до юридичних фактів, які підлягали встановленню судом відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України при вирішенні спору про законність звільнення ОСОБА_3 з цих підстав, є: чи мав місце дисциплінарний проступок (вина, протиправна поведінка), який став безпосередньо підставою для звільнення працівника; чи передувала його звільненню система порушень, за які до нього з додержанням вимог ст. ст. 147-149 КЗпП України були застосовані дисциплінарні стягнення.

З урахуванням положень ст. 147 КЗпП України звільнення за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП України підставами є заходом стягнення, що застосовується до працівника за порушення ним трудової дисципліни.

Таким чином, працівник може бути звільнений з роботи на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, якщо після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення, яке не втратило юридичної сили за давністю і не зняте достроково (ст. 151 КЗпП України), він знову вчинив проступок на роботі.

Разом із тим у наказі про звільнення позивачки за систематичне невиконання без поважних причин посадових обов'язків не зазначено, яке порушення трудової дисципліни, вчинене ОСОБА_3 після винесення наказів від 03 і 07 липня 2014 року про застосування до неї дисциплінарних стягнень у вигляді догани, стало підставою її звільнення.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України за одне й те ж саме порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано одне дисциплінарне стягнення: або догана, або звільнення.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій на зазначені вище положення закону та обставини справи уваги не звернули, та не з'ясували, чи вчинила позивачка новий дисциплінарний проступок, що став безпосередньо підставою звільнення та мав місце після винесених позивачці 03 і 07 липня 2014 року доган.

Крім того, визнаючи незаконним та скасовуючи розпорядження сільського голови Полігонівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 11 липня 2014 року № 34-р, суд першої інстанції у порушення вимог ст. 11 ЦПК України вийшов за межі позовних вимог, оскільки, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 не порушувала питання про визнання незаконним та скасування розпорядження про її звільнення із займаної посади.

Стягуючи на користь ОСОБА_3 з ЖКП «Мрія-Т» середній заробіток за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції вирішив питання про права та обов'язки особи, яка не брала участі у справі, - ЖКП «Мрія-Т», яке не було залучено до участі у справі в якості співвідповідача, спір був вирішений за відсутності даної юридичної особи, з яким позивачка перебувала у трудових відносинах.

Ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції в мотивувальній частині рішення дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відмову у задоволенні вказаних вимог з вищевказаних підстав.

Разом із тим резолютивна частина рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ч. 4 ст. 215 ЦПК України, оскільки не містить висновку суду.

За таких обставин ухвалені у справі судові рішення не можуть вважатись законними й обґрунтованими, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України вони підлягають скасуванню в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 про визнання розпорядження сільського голови Полігонівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 03 липня 2014 року № 30-р незаконним та його скасування, поновлення ОСОБА_3 на посаді директора ЖКП «Мрія-Т» та стягнення з ЖКП «Мрія-Т» на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час затримки розрахунку із заробітної плати із передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Полігонівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області задовольнити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 липня 2015 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 13 жовтня 2015 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 до Полігонівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області про визнання незаконним та скасування розпорядження сільського голови Полігонівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 03 липня 2014 року № 30-р, поновлення ОСОБА_3 на посаді директора житлово-комунального підприємства «Мрія-Т» та стягнення з житлово-комунального підприємства «Мрія-Т» на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час затримки розрахунку із заробітної плати скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.А. Нагорняк

Судді: В.М. Коротун

А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

Т.О. Писана