Справа № 184/406/16-ц
Номер провадження 2/184/193/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2016м. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді: Гаєвого О.В. за участю секретаря: Поліщук О.А. та сторін провадження позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Покров цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вище вказаним позовом та просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_4 на свою користь суму боргу за договором позики, укладеному у грудні 2013 року в сумі 60000 гривень, 6600,00 російських рублів, 5000,00 доларів США, та 3600 евро, що в загальному розмірі відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 16.02.2016 року складає суму 304 303, 04 грн. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що в грудні 2013 року відповідач ОСОБА_4 взяв у нього в борг 60000 гривень, 6600,00 російських рублів, 5000,00 доларів США, та 3600 евро та зобовязався повернути вказані кошти до 01 квітня 2014 року. За згодою сторін декілька разів змінювались суттєві умови договору стосовно дати повернення коштів. За останньою домовленістю між позивачем та відповідачем датою повернення коштів слід вважати 15 грудня 2015 року, але у визначений сторонами час та в подальшому відповідач відмовляється повертати суму позики, що й стало підставою для звернення до суду.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 наполягала на задоволенні позовних вимог в повному обсязі з посиланням на обставини, якими обґрунтовується позов.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення позову, вказуючи на те, що не встановлена точна дата укладення договору позики та не доведений факт передачі грошових коштів відповідачу ОСОБА_4

Відповідно до вимог ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1-3 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, заслухавши сторін, які зявились у судове засідання, прийшов до наступних висновків.

Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, в грудні 2013 року між сторонами по справі був укладений договір позики відповідно до якого позивач ОСОБА_1 надав відповідачу ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 60000 гривень, 6600,00 російських рублів, 5000,00 доларів США, та 3600 евро, а останній зобовязався повернути вказані кошти до 01 квітня 2014 року. В подальшому строк повернення боргу продовжувався, та за останньою домовленістю між сторонами був визначений - 15 грудня 2015 року, що підтверджуються розписками про отримання коштів (а.с. 4,5). В строк визначений у розписці та в подальшому сума позики відповідачем повернута не була.

Обставини щодо укладення договору позики були підтверджені допитаним в судовому засіданні свідком ОСОБА_5, який був присутнім при його укладенні та підтвердив факт передачі грошових коштів ОСОБА_4

Згідно зі ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Так, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63 цс-13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Згідно із ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, розписка в отриманні позики внаслідок її реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Крім того, ч.1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Наявні в матеріалах справи розписки відповідача та пояснення надані свідком ОСОБА_5 надають підстави суду зробити висновок, що відповідачем ОСОБА_4 від позивача ОСОБА_1 були отримані грошові кошти в розмірах 60000 гривень, 6600,00 російських рублів, 5000,00 доларів США, та 3600 евро, які він зобов'язався повернути у визначений строк, а тому беззаперечно підлягає стягненню сума боргу за договором позики.

Згідно із офіційним курсом валют, встановлених Національним банком України станом на 16.02.2016 року, встановлені такі курси валют: 3, 4480 грн. за 10 російських рублів, 2998,2613 грн. за 100 євро, та 2681, 8080 грн. за 100 доларів США (а.с. 6).

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню і, відповідно до розрахунку проведеному судом (60 000 + 6600х0,34480 + 5000х26,82 + 3600х29,98) з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за договором позики у загальному розмірі 304 303,04 грн.

Крім цього, з відповідача на користь позивача згідно вимог ст. 88 ЦПК України слід стягнути документально підтверджені (а.с.3) докази оплати судового збору у розмірі 3043,03 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_2) суму заборгованості за договором позики в розмірі 304 303,04 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_2) сплачений судовий збір у розмірі 3043,03 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Орджонікідзевський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_6