Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/1901/16-ц

Провадження № 2/126/694/2016

"15" листопада 2016 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Рудь О. Г.

секретар Тупиця В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про виділення майна в натурі,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить поділити житловий будинок з погосподарськими спорудами в АДРЕСА_1 в натурі між власниками ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Свій позов мотивує тим, що відповідно договору дарування від 18 травня 2013 року її сестра - ОСОБА_2 подарувала їй 1/2 частину житлового будинку з відповідними частками господарських будівель і споруд АДРЕСА_1.

Вона з сім'єю раніше проживала в Росії, проте нещодавно приїхала з чоловіком та донькою на постійне місце проживання до України де мала намір жити в половині подарованого їй будинку. Однак, як виявилось, даний будинок був в непридатному для нормального проживання стані. Тому, вони зробили ремонт в літній кухні домогосподарства, і почали там проживати разом зі своїм паралізованим чоловіком ОСОБА_3 і психічно хворою донькою ОСОБА_4, також вони користуються гаражем.

Однак, донька її сестри ОСОБА_5, постійно створює їй та її сім'ї перешкоди в користуванні майном, вільному проживанні в даному домогосподарстві. Сестра ОСОБА_2 на її звернення не реагує. Між ними з відповідачкою виникають спори про порядок користування і володіння майном, що перебуває у їхній спільній частковій власності. Угоди про спосіб виділення частки із загального майна між ними не досягнуто.

Тому позивач звернулася до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 і її представник ОСОБА_6 повністю підтримали позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 проти позовних вимог, заявлених позивачем не заперечує.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивачці на підставі договору дарування від 18 травня 2013 року, який посвідчений приватним нотаріусом Бершадського районного нотаріального округу Вінницької області Новокрещеновою Л.П. і зареєстрованого в реєстрі за № 205 належить 1/2 частина житлового будинку з відповідними частками господарських будівель і споруд АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору дарування серії ВТЕ № 571442 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 3623462.

Загальна площа даного житлового будинку, згідно технічного паспорту становить 62,3 кв.м.

1/2 частину зазначеного житлового будинку з відповідними частками господарських будівель і споруд позивачу подарувала її сестра-відповідач по справі ОСОБА_2, яка в свою чергу являється співвласником іншої 1/2 частини зазначеного житлового будинку з відповідними частками господарських будівель і споруд.

Як встановлено в судовому засіданні та не оспорюється самими сторонами, належна позивачу 1/2 частина зазначеного житлового будинку знаходиться в непридатному для проживання стані через що позивач змушена була зробити ремонт в літній кухні домогосподарства, де й проживає зі своїми хворими чоловіком ОСОБА_3 та донькою ОСОБА_4. Також позивач користується гаражем.

Між сторонами, як співвласниками майна, виникають непорозуміння та суперечки з приводу користування, збереження та утримання спільного будинковолодіння.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі.

Кожна сторона, згідно зі ст. 10 та ст. 60 цього ж Кодексу, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст.ст. 355,356,358 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно ч.1,3 ст. 367 ЦК України поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов'язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину.

Проте, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту.

Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Тобто, співвласнику надається право самостійно розпоряджатися своєю часткою у спільній частковій власності. Однією з правових форм такого розпорядження є право співвласника на виділ у натурі частки із спільного майна. З виділом учаснику спільної власності на будинок його частки в натурі спільна власність на неї припиняється.

За змістом роз'яснень Пленуму Верховного Суду України наведених в п.14 постанови від 22.12.1995 № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", об'єкт нерухомого майна, який є спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі (виділу частки з нього), якщо можливо виділити сторонам ізольовані приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі приміщення або які можна переобладнати в такі. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями, якщо про це заявлено позов.

Згідно п.п. 1.2. та 3.3. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 № 55, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.07.2007 за № 774/14041, виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна. За відсутності згоди всіх співвласників щодо зміни часток питання вирішується в судовому порядку.

В судовому засіданні і позивач і представник відповідача ОСОБА_5 відмовилися від проведення судової будівельної експертизи.

Суд вважає, що частка, яку просить їй виділити позивач ОСОБА_1 є відокремленою тому її виділ в натурі можливий.

Відповідно до ч. 3 ст. 364 ЦК України при виділені в натурі частки із спільної часткової власності, право спільної часткової власності припиняється.

Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що в зв'язку з визнанням представником відповідача позову, відповідно до ст. 174 ЦПК України є підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки вимоги позивача є законними та достатньо вмотивованими і ґрунтуються на наявних у справі доказах, а визнання позову представником відповідача не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Порушень прав іншого співвласника чи інших осіб в результаті виділення позивачу в натурі частки із спільного нерухомого майна у судовому засіданні не встановлено.

Оскільки при подачі позову до суду позивач була звільнена від сплати судового збору тому відповідно ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача в дохід держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 357, 358, 364 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 158, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про виділення майна в натурі задовольнити.

Виділити ОСОБА_1 у власність частку зі спільного майна, що розташоване в АДРЕСА_1, а саме: літню кухню «Б» (42,5 кв.м.), веранду «б» (14,1 кв.м.), сарай «В» (15,5 кв.м.), гараж «Г» (27,6 кв.м.).

Право спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 - припинити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп..

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. Г. Рудь