УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ХоптиС.Ф., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Поділля» про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки за касаційною скаргою сільськогосподарського виробничого кооперативу «Поділля» на рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 1 квітня 2016 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 17 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом посилаючись на те, що вона є власником земельної ділянки, розташованої на території Стражгородської сільської ради Теплицького району Вінницької області, площею 2,9461 га, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку. 24 квітня 2009 року вона уклала з сільськогосподарським виробничим кооперативом «Поділля» (далі - СВК «Поділля») договір оренди землі строком на 5 років. Даний договір було зареєстровано у відділі Держкомзему у Теплицькому районі Вінницької області 16 січня 2012 року. Після закінчення строку дії договору оренди землі вона звернулась до СВК «Поділля» з проханням звільнити належну їй земельну ділянку, однак відповідач їй відмовив, посилаючись на те, що строк дії договору оренди закінчується 16 січня 2017 року, так як він був зареєстрований 16 січня 2012 року.

З урахуванням зазначеного позивачка просила зобов'язати СВК «Поділля» повернути їй спірну земельну ділянку.

Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 1 квітня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Зобов'язано СВК «Поділля» повернути ОСОБА_4 земельну ділянку площею 2,9461 га, розташовану на території Стражгородської сільської ради Теплицького району Вінницької області, що належить їй на праві власності, відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку.

Стягнуто з СВК «Поділля» на користь ОСОБА_4 понесені нею витрати у сумі 2 551 грн 20 коп.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 17 травня 2016 року рішення районного суду змінено, зменшено розмір стягнутих з СВК «Поділля» на користь ОСОБА_4 витрат з 2 551 грн 20 коп. до 1 818 грн 96 коп.

У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі СВК «Поділля», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції (апеляційний суд змінив рішення районного суду в частині розміру стягуваних судових витрат), на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що моментом вчинення зазначеного договору оренди слід вважати момент, коли сторони досягли згоди з усіх істотних умов, тобто з моменту його підписання - 24 квітня 2009 року, строк дії якого становить 5 років. Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін договору оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 19 лютого 2014 року № 6-162цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу сільськогосподарського виробничого кооперативу «Поділля» відхилити.

Рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 1 квітня 2016 року в незміненій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду Вінницької області від 17 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

В.І.Журавель

С.П.Штелик