Справа №: 343/1853/16-ц
Провадження №: 2/0343/830/16
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2016 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючої судді Монташевич С. М.,

секретаря Шикор Г. В.,

з участю: представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідачки - адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області справу за позовом департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації до ОСОБА_3 про повернення автомобіля,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить зобов'язати ОСОБА_3, члена сім'ї померлого інваліда ОСОБА_4, повернути департаменту соціальної політики Івано-Франківської облдержадміністрації автомобіль, отриманий інвалідом.

Свої вимоги мотивує тим, що у відповідності до витягу наказу Головного управління праці та соціального захисту населення Івано-Франківської облдержадміністрації від 27.12.2007 р. № 204 інваліда трудового каліцтва ІІІ групи ОСОБА_4 було забезпечено автомобілем марки «ЗАЗ-110380-40» на пільгових умовах за 30 % від вартості автомобіля. 10 березня 2009 року інвалід ОСОБА_4 помер. Відповідно до п. 16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 року № 999, після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений головним управлінням соціального захисту, строк експлуатації якого більше ніж 10 років, залишається члену сім'ї, який на час смерті інваліда проживав та був зареєстрований за місцем проживання і реєстрації інваліда. В іншому разі автомобіль повертається (вилучається) головному управлінню праці та соціального захисту у повному комплекті для реалізації в установленному порядку. Автомобіль, отриманий інвалідом, законним представником недієздатного інваліда, дитини-інваліда, вилучається відповідними підрозділами державної виконавчої служби за рішенням суду за поданням департаменту. Встановлений чинним законодавством термін на переоформлення автомобіля вийшов, а відповідачка не переоформила і не повернула вказаний автомобіль департаменту, тому просить суд зобов'язати ОСОБА_3, як члена сім'ї померлого інваліда, повернути вказаний автомобіль.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов пітримала, уточнивши, що поверненню підлягає автомобіль марки "ЗАЗ-110380-40", просила позов задовольнити. Додатково пояснила, що 10 березня 2009 року інвалід ОСОБА_4 помер. У його експлуатації переданий йому департаментом автомобіль перебував менше 10 років. Його вдова мала право на передачу їй цього автомобіля протягом шести місяців після смерті чоловіка. Однак, відповідачка із заявою про перереєстрацію автомобіля звернулася до них поза межами шестимісячного строку, тому отримала відмову. Коли остання зверталася у 2011 році із заявою про перереєстрацію транспортного засобу, їм було відомо, що інвалід ОСОБА_4 помер. В даний час відсутні дані про те, чи після смерті інваліда встановлювалася залишкова вартість автомобіля, чи були інші члени сім'ї та чи пропонувалось їм виплатити залишкову вартість автомобіля. Відповідачка 6 років стоїть на черзі, як інвалід, який має право на забезпечення транспортним засобом, однак вказаний автомобіль вона отримати не може, так як перед нею є інші особи, які також підлягають такому забезпеченню.

Представник відповідачки - адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала, заперечила проти його задоволення. Додатково пояснила, що ОСОБА_4 був чоловіком відповідачки. Його, як інваліда, було забезпечено автомобілем на пільгових умовах зі сплатою 30 % його вартості. Після його смерті автомобіль залишився у користуванні її довірительки. Вона відкрито з березня 2009 року володіє та користується спірним транспортним засобом, являється інвалідом ІІІ групи, з 14.06.2010 р. знаходиться на обліку як особа, яка має право на забезпечення автомобілем. На час смерті ОСОБА_4 з ним також проживало троє дітей, з яких син ОСОБА_5 хворіє з народження психічними розладами та має всі показання для встановлення інвалідності, а дочка ОСОБА_6 є інвалідом ІІІ групи з 26.09.1992 р. Даних про те, що цим особам (членам сім"ї) після смерті ОСОБА_4 у встановлений строк позивач пропонував викупити спірний автомобіль та ознайомлював з його оціночною вартістю немає. Автомобіль марки "М1 ЗАЗ - 110380-40", яким був забезпечений ОСОБА_4 та яким на даний час користується відповідачка, виготовлений 18.12.2007 року, тобто ступінь його зношення складає майже 90%. Сім'я ОСОБА_4 проживає у віддаленому населеному пункті на хуторі, троє членів сім"ї є хворими (2-є з них визнано інвалідами, 3-й - хворіє психічними захворюваннями та перебуває на обліку), тому для них автомобіль є життєвоважливим засобом пересування. Іншому інваліду, враховуючи ступінь зношення автомобіля, він не зможе бути переданий. Відповідачка готова утримувати його не тільки як вдова, але як і особа, яка стоїть на черзі, та має право на забезпечення транспортним засобом. Однак, їй було відмовлено у передачі даного автомобіля, оскільки на чергу для забезпечення транспортним засобом як інвалід вона з об"єктивних причин змогла стати по закінченню шестимісячного строку після смерті чоловіка. При цьому, не було визначено залишкову його вартість, не запропоновано сплатити її, а з врахуванням зносу, який існує на даний час, вилученням автомобіля порушуються, в тому числі, й її майнові права. Крім того, позивачем пропущено трьохрічний строк позовної давності, який почав перебіг з березня 2009 року і закінчився у березні 2012 року. Позивачу було відомо про смерть ОСОБА_4, про що свідчать долучені ним же документи, видані 04.04.2011 р. та 20.03.2012 р. та в яких містяться посилання на актовий запис, дату смерті останнього. Позов до суду подано у жовтні 2016 року, тобто з пропуском 3-хрічного строку, вимоги про поновлення якого не заявлено, як і не вказано поважних причин його пропуску. Наполягає на застосуванні строків позовної давності та просить у задоволенні позову відмовити за його спливом.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, довлідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Копія витягу з наказу Головного управління праці та соціального захисту населення Івано-Франківської ОДА № 204 про умови видачі інвалідам спецавтотранспорту згідно медичних показань від 27.12.2007 р. свідчить про те, що ОСОБА_4, жителя ІНФОРМАЦІЯ_1, як інваліда трудового каліцтва III групи, відповідно до Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 р. № 999, забезпечено автомобілем марки «ЗАЗ-110380-40» за 30 % від його вартості (а.с. 9).

Згідно копії акту приймання-передачі транспортного засобу серії НДЦ № 174333 від 28 грудня 2007 року Головне управління праці та соціального захисту населення в Івано- Франківській області одержало для інваліда ОСОБА_4 автомобіль марки «М1 ЗАЗ - 110380-40», колір касабланка біла, номер кузова У6D3019, номер двигуна НОМЕР_1, дата виготовлення 18.12.2007 р. (а.с. 7).

Вказаний автомобіль був зареєстрований на ОСОБА_4, свідченням чого є копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АТС 039952, в якому міститься відмітка - без права продажу (а.с. 6).

10 березня 2009 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії І-НМ № 088491 від 11 березня 2009 року (а.с. 8).

Відповідно до п. 16 Порядку зезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 999 від 19.07.2006 р. (в редакції, яка діяла на день смерті інваліда, що відповідає правовій позиції ВСУ, висловленій у справі № 6-153цс12), після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції, строк експлуатації якого більше ніж 10 років, залишається члену сім'ї, який на час смерті інваліда проживав та був зареєстрований за місцем проживання і реєстрації інваліда. Автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, після смерті інваліда залишається у користуванні його сім'ї, якщо в ній є інвалід, який: має підстави для забезпечення автомобілем згідно з пунктом 3 цього Порядку; проживав і був зареєстрований на час смерті інваліда за місцем його проживання і реєстрації; не має іншого автомобіля, у тому числі отриманого через головне управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції. Перереєстрація автомобіля на ім'я інваліда з числа членів сім'ї, законного представника недієздатного інваліда, дитини-інваліда проводиться підрозділом МВС на підставі письмової довідки, форма якої затверджується Мінпраці. Довідка видається інваліду, законному представнику недієздатного інваліда, дитини-інваліда головним управлінням соціального захисту, в якому інвалід перебував на обліку, а інваліду внаслідок трудового каліцтва - відповідним управлінням виконавчої дирекції. Член сім'ї померлого інваліда, який є також інвалідом, має право повторно стати на облік, але не раніше закінчення строку експлуатації автомобіля, отриманого за життя інвалідом чи законним представником недієздатного інваліда, дитини-інваліда. Іншому члену сім'ї померлого інваліда, який проживає та зареєстрований за місцем проживання і реєстрації інваліда, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним до спеціального фонду державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Державного казначейства, а членом сім'ї померлого інваліда внаслідок трудового каліцтва - на рахунки відповідних управлінь виконавчої дирекції вартості одержаного автомобіля з урахуванням ступеня його зношення та суми, сплаченої за нього інвалідом. Ступінь зношення автомобіля визначається головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції і становить 0,84 відсотка на місяць і 10 відсотків на рік. Під час розрахунку ступеня зношення автомобіля неповний місяць користування (незалежно від кількості днів) зараховується як повний місяць. За результатами розрахунку складається довідка-рахунок за формою, що затверджується Мінпраці. В іншому разі автомобіль повертається (вилучається) головному, районному управлінню соціального захисту або управлінню виконавчої дирекції у повному комплекті. Якщо померлий інвалід був забезпечений автомобілем на пільгових умовах (за 7 або 30 відсотків вартості), спадкоємцю інваліда за його заявою повертається сума, що була сплачена інвалідом за автомобіль, з урахуванням фактичного ступеня зношення автомобіля, але не більше ніж сума, обчислена головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції, виходячи із ступеня зношення автомобіля. Інвалід, який забезпечується автомобілем, що був у користуванні, на пільгових умовах (за 7 або 30 відсотків вартості), сплачує за автомобіль суму з урахуванням фактичного ступеня його зношення. Вилучення автомобіля, отриманого інвалідом, законним представником недієздатного інваліда, дитини-інваліда здійснюється відповідними органами державної виконавчої служби за рішенням суду відповідно до подання головного управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції.

Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї статті застосовуються також до вимог про витребування майна власником з чужого незаконного володіння.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про одруження ІІІ-УР № 916571 від 19 червня 1965 року (а.с. 33).

Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Надіївської сільської ради, на день смерті ОСОБА_4 був зареєстрований і проживав ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з дружиною ОСОБА_3, синами: ОСОБА_7 (який хворіє та направлявся на обстеження та лікування в психіатричний диспансер (а.с. 34, 35)) та ОСОБА_8 (а.с. 42).

Акт обстеження матеріально-побутових умов і сімейних обставин від 22.11.2016 р. вказує на те, що ОСОБА_6 (яка є інвалідом ІІІ групи з 26.09.1992 р. безстроково, про що свідчить копія посвідчення № 131353 від 15.08.2000 р. (а.с. 36)) в с. Надіїв по вул. Хутір, 1 не зареєстрована, але фактично проживає за даною адресою (а.с. 40).

Відповідачка ОСОБА_3 є інвалідом III групи загального захворювання з 14.01.2010 року безстроково, що підтверджується копією довідки сер. MCE серії ІФ № 0277641 (а.с. 39).

Відповідно до копії довідки до акта огляду МСЕК № 79 по визначенню медичних показань для забезпечення інвалідів автомобілями серії 10 ААА № 001075 від 14.10.2010 року ОСОБА_3 придатна до керування автомобілями на дві здорові руки, з пошкодженням обох ніг (а.с. 38).

Згідно копії повідомлення № 39/01-06/05 від 08.01.2013 р. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, являється інвалідом ІІІ групи загального захворювання і перебуває на обліку у Департаменті соціальної політики ОДА для забезпечення автомобілем з 14.06.2010 р. (а.с. 43).

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_3 після смерті чоловіка ОСОБА_4 звернулася до управління праці та соціального захисту населення з заявою про перереєстрацію транспортного засобу, яким був забезпечений її покійний чоловік, на неї, так як вона також стоїть на обліку, як особа, яка має право на таке забезпечення.

Копія відповіді № 374/03.01-26/10 від 04.04.2011 р. свідчить про те, що Головне управління праці та соціального захисту населення Івано-Франківської ОДА відмовило ОСОБА_3, інваліду ІІІ групи загального захворювання, у перереєстрації автомобіля ЗАЗ 110380-40, 2007 року випуску, наданого її чоловіку, у зв'язку з відсутністю підстав (на час смерті не була інвалідом), встановлених п. 16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 р. № 999 зі змінами, внесеними постановою від 08.09.2010 р. № 826 (а.с. 5). При цьому судом встановлено, що відповідачка отримала таке право по спливу 6-тимісячного строку з дня смерті чоловіка. По черзі перед нею стоять інші особи, які потребують такого забезпечення. Тому вона не змогла перереєструвати вказаний автомобіль ні як вдова покійного інваліда, яка проживала разом з ним на час смерті, ні як інвалід, який стоїть на черзі для забезпечення автомобілем.

Як вбачається з копії акту повернення автомобіля, яким було забезпечено інваліда безоплатно (на пільгових умовах), від 20.03.2012 р. членам сім'ї померлого інваліда ОСОБА_4, а саме: ОСОБА_3 - дружині (а.с. 33) та ОСОБА_8 - сину, запропоновано повернути в розпорядження органів соціального захисту автомобіль марки «ЗАЗ-110380-40», 2007 року випуску, однак члени сім'ї померлого інваліда повернути спірний автомобіль відмовилися (а.с. 10).

Судом встановлено, що автомобіль, яким був забезпечений ОСОБА_4 та яким на даний час користується відповідачка, виготовлений 18.12.2007 року, тобто на даний час його ступінь зношення складає майже 90 % (10 % на кожен рік). Подружжя ОСОБА_4 оплатило 30% вартості даного транспортного засобу.

З матеріалів справи вбачається, що після смерті у 2009 році ОСОБА_4 його дружина ОСОБА_3 продовжує відкрито користуватися автомобілем, який було надано її чоловіку як інваліду. На момент смерті останнього (10 березня 2009 року) строк експлуатації автомобіля становив менше ніж 10 років, відповідачка ОСОБА_3 інвалідом стала тільки 14 січня 2010 року, нею не було дотримано процедури, яка стала б підставою для залишення автомобіля в її користуванні, відсутні дані про сплату вартості одержаного автомобіля з урахуванням його зношення та суми, сплаченої за нього інвалідом, тому позовні вимоги департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації до ОСОБА_3 про повернення автомобіля є обґрунтованими.

Разом з тим, при зверненні до суду з позовом позивач пропустив строк позовної давності.

В судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що 10 березня 2009 року інвалід ІІІ групи ОСОБА_4, якому був переданий у власність спірний автомобіль, помер. Як вказала у судовому засіданні представник позивача та вбачається з наданих стороною позивача доказів (відповіді №374/03.01-26/10 від 04.04.2011 року (а.с. 5), копії акту повернення автомобіля від 20.03.2012 року (а.с.10), в яких мається посилання на дату смерті ОСОБА_4І.) у 2011 році їм було відомо, що інвалід ОСОБА_4 помер. З того часу і до дня звернення до суду з даним позовом будь-яких вимог на вказаний транспортний засіб департамент соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації не заявляло. На час звернення до суду з даним позовом (жовтень 2016 року) з дня смерті ОСОБА_4 минуло більше семи років, а з дня коли розглядалося питання про передачу автомобіля члену сім"ї померлого - більше п"яти років.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Проаналізувавши суть спору, суд приходить до висновку, що в даному випадку до вимог позивача має застосовуватись загальна позовна давність тривалістю три роки, оскільки заявлені позовні вимоги про повернення автомобіля випливають з порушення майнових прав, а саме права власності на автомобіль, на які спеціальна позовна давність не поширюється. Вказаний 3-річний строк слід обчислювати з 20.03.2012 р., оскільки саме з цієї дати позивачу стало відомо про порушення його прав відмовою членів сім'ї померлого інваліда повернути спірний автомобіль, що випливає з вищеописаного акту від 20.03.2012 р.

Судом встановлено, що позивач звернувся з даним позовом 28 вересня 2016 року (день направлення позовної заяви на адресу суду), що стверджується штампом на копії конверта (а.с. 11), тобто після встановленого загального строку позовної давності. Ні в позовній заяві, ні в судовому засіданні не заявлялося вимоги про поновлення цього строку та будь-яких доказів щодо поважності причин пропуску останнього позивачем суду не надано.

Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, не просив його поновити, а також не навів поважних причин його пропуску, на день звернення до суду трьохрічний строк позовної давності для захисту порушених прав органу державної влади закінчився, представник відповідача наполягає на застосуванні вказаного строку у відповідності до вимог ст. 267 ЦК України, тому є всі підстави застосувати строк позовної давності та відмовити позивачу в задоволені позову про повернення автомобіля.

На підставі викладеного, ст.ст. 256, 257, 260, 261, 266, 267, 386, 387, 1212 Цивільного кодексу України, ст.ст. 11, 60 Цивільного процесуального кодексу України, п. 16 Порядку зезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 999 від 19.07.2006 р. (в редакції, яка діяла на день смерті інваліда), керуючись ст.ст. 208, 209, 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРIШИВ:

У задоволенні позову департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації до ОСОБА_3 про повернення автомобіля відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подачі апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Долинський районний суд.

Суддя:

Повний зміст рішення виготовлений: 05 грудня 2016 року.