Справа № 419/684/16-ц
Провадження № 2-о/419/49/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 року Новоайдарський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Іванової О.М.,

при секретарі Подройко Н. А.,

за участю: представника заявника ОСОБА_1

обласної загальноосвітньої санаторної школи -

інтернату I-II ступенів - ОСОБА_2,

прокурора - Перової Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с.м.т. Новоайдар Луганської області цивільну справу за заявою представника ОСОБА_1 обласної загальноосвітньої санаторної школи-інтернату I-II ступенів в інтересах малолітнього ОСОБА_3 про встановлення факту смерті особи, заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новоайдарського районного управління юстиції, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 обласної загальноосвітньої санаторної школи-інтернату I-II ступенів в інтересах малолітнього ОСОБА_3 звернулась до Новоайдарського районного суду Луганської області з даною заявою про встановлення факту смерті особи, заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новоайдарського районного управління юстиції, посилаючись на те, що мати малолітнього ОСОБА_3 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешкала за адресою: м. Луганськ, вул. 20 років Октября, буд. 48.

ОСОБА_4 була інвалідом 2 ї групи загального захворювання з вираженим обмеженням життєдіяльності та потребувала постійного стаціонарного лікування категорії 4. 27 червня 2015 року ОСОБА_4 поступила до Луганського міського протитуберкульозного диспансеру, де 22.10.2015 року померла внаслідок тяжкої хвороби. Батько малолітнього ОСОБА_3 ОСОБА_3 заочним рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області позбавлений відносно дитини батьківських прав.

На теперішній час, малолітньому ОСОБА_3 необхідно надати статус дитини позбавленої батьківського піклування та отримання пенсії, у зв`язку з втратою годувальника.

При зверненні представника заявника до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Новоайдарського РУЮ, з метою проведення реєстрації смерті ОСОБА_4 їй було відмовлено в реєстрації смерті ОСОБА_4, на підставі того, що у заявника відсутні документи, які потрібні для проведення державної реєстрації смерті особи, а саме: відсутній оригінал лікарського свідоцтва про смерть, тому представник ОСОБА_1 обласної загальноосвітньої санаторної школи-інтернату I-II ступенів вимушена звернутись до суду в інтересах ОСОБА_3 з цією заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_4, яка померла 22 жовтня 2015 року.

Представник заявника ОСОБА_2 в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Новоайдарського РУЮ в судове засідання не з'явилась, надала письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, заперечень з приводу заявлених вимог не надала.

Прокурор - Перова Н. В. у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, не заперечувала проти їх задоволення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено факти та відповідні їм правовідносини.

Судовим розглядом встановлено, що малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, навчається в ОСОБА_1 обласній загальоосвітній санаторній школі-інтернаті I-II ступенів у 2 класі з 13.12.2013 року по теперішній час, та знаходиться на повному державному забезпеченні, що підтверджено довідкою №142 від 01.03.2016 року (а.с.4). Мати малолітнього ОСОБА_3 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешкала за адресою: м. Луганськ, вул. 20 років Октября, буд. 48.

ОСОБА_4 була інвалідом 2 ї групи загального захворювання з вираженим обмеженням життєдіяльності та потребувала постійного стаціонарного лікування категорії 4. 27 червня 2015 року ОСОБА_4 поступила до Луганського міського протитуберкульозного диспансеру, де 22.10.2015 року померла внаслідок тяжкої хвороби. Батько малолітнього ОСОБА_3 ОСОБА_3 заочним рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 14.12.2015 року, справа №№409/3132/15-ц, позбавлений відносно дитини батьківських прав (а.с.7-9).

Факт смерті ОСОБА_4 підтверджується виписним епікризом наданим лікарем фтізіатром від 22.02.2016 року, відповідно до якого 22.10.2015 року померла ОСОБА_4, причина смерті ХТБ (2007) правої легені (фіброзно-кавернозний туберкульоз) МБТ+М+К+, рез. HREZ, кат. 1Б ког. 1, цироз печінки (а.с.6).

У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

У судовому порядку можуть також бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У відповідності до ст. 11 ч. 1 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду.

Оцінюючи виписний епікриз від 22.02.2016 року, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). При цьому, за логікою Міжнародного суду ООН і ЄСПЛ, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

Приймаючи до уваги викладені заявником обставини, підтвердження їх належними доказами, відсутність заперечень з боку заінтересованої особи, з метою захисту прав малолітньої особи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Законом України від 04.02.2016 року № 990-VIII "Про внесення змін до ЦПК України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України", який набув чинності 23 лютого 2016 року, внесено зміни до ст. 367 ЦПК України щодо негайного виконання рішення суду про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 209, 213-215, 256-259, 367 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги представника ОСОБА_1 обласної загальноосвітньої санаторної школи-інтернату I-II ступенів в інтересах малолітнього ОСОБА_3 про встановлення факту смерті особи, заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новоайдарського районного управління юстиції задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 22 жовтня 2015 року, місце смерті: Україна, м. Луганськ, у віці 34 (тридцяти чотирьох) років, причина смерті: ХТБ (2007) правої легені (фіброзно-кавернозний туберкульоз) МБТ+М+К+, рез. HREZ, кат. 1Б ког. 1, цироз печінки.

Рішення суду про встановлення факту смерті ОСОБА_4 допустити до негайного виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.М. Іванова