25 листопада 2016 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області
в складі: головуючого судді Вельможної І.В.,
за участю секретаря судового засідання Акулової А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Змієві Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
26 липня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_1, в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, домоволодінням № 8 по вул. Гагаріна в с. Борова Зміївського району Харківської області.
На обґрунтування позову зазначила, що на праві власності їй належить вищезазначений житловий будинок, у якому значиться зареєстрованим її син та чоловік відповідач у справі. Шлюб між сторонами розірвано 25.12.2015 року, однак, з червня 2015 року шлюбні відносини між сторонами було припинено і з того часу відповідач зібрав особисті речі і переїхав жити за іншим місцем мешкання. Факт реєстрації відповідача у домоволодінні змушує позивача нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, що ставить останню у скрутне матеріальне становище. Просила позовні вимоги задовольнити.
Позивач в судове засідання не з'явилася, надала заяву про те, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, з підстав, зазначених вище. Просить справу розглянути за її відсутності, без фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання повторно не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений відповідно до положення ч. 9 ст. 74 ЦПК України.
Судове засідання проведено у відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, так як в судове засідання не прибули всі особи, які беруть участь у справі.
Розгляд справи проведено у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України за неявки відповідача ОСОБА_1, який належним чином був повідомлений про час та місце судового розгляду, що підтверджується оголошенням у газеті «Слобідський край» № 136 від 12 листопада 2016 року.
Суд, дослідивши наявні у справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, входячи з наступного.
Судом встановлено, що рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 25 грудня 2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 розірвано. (а.с. 11)
На підставі копії договору дарування будинку з надвірними будівлями, посвідченого 10 березня 2003 року приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області, ОСОБА_1 прийняла у дар житловий будинок з надвірними будівлями № 8, розташований по вул. Гагаріна в с. Борова Зміївського району Харківської області ( а.с. 9), зареєстрований 03 грудня 2009 року в КП «Зміївське БТІ» за реєстраційним номером 221069. (а.с. 10)
З довідки №02-28/920 від 15.07.2016 року, виданої виконавчим комітетом Борівської сільської ради Зміївського району Харківської області, вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з чоловіком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3. (а.с. 12)
Відповідно до акту обстеження, складеного 19 квітня 2016 року депутатом Борівської сільської ради Зміївського району Харківської області ОСОБА_4, у присутності свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 встановлено, що за адресою: с. Борова Зміївського району Харківської області, вул. Гагаріна, буд. № 8, ОСОБА_1 фактично не проживає. Шлюбні відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 припинені з червня 2015 року, спільне господарство не ведуть, неповнолітніх дітей не мають. (а.с. 13)
За положеннями ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном і він реалізує їх на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Частиною першою ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України, власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383, 405 ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює права власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь які правочини, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до положень ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 2 від 10.03.1989 року, № 13 від 25.12.1992 року, № 15 від 25.05.1998 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь - які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).
Враховуючи, що ОСОБА_1 не проживає за адресою реєстрації понад строки, визначені ст. 405 ЦК України, добровільно залишив будинок, фактично мешкає за іншою адресою, тобто обрав інше постійне місця проживання, не приймає участі в утриманні спірного житла та оплаті комунальних послуг за користування ним, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1
Відповідно до частини п'ятої статті 124 і частини третьої статті 129 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України, а обов'язковість рішень суду визнається однією з основних засад судочинства.
Керуючись ст. 405 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 2 від 10.03.1989 року, № 13 від 25.12.1992 року, № 15 від 25.05.1998 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214-216, 224-226 ЦПК України,
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити у повному обсязі.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, таким, що втратив право користування житловим будинком № 8 по вул. Гагаріна в с. Борова Зміївського району Харківської області.
Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий: