У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 26 грудня 2005 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір. Відповідно до умов договору відповідач отримав кредит у розмірі 5 200 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Зазначеним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.

У зв'язку з невиконанням умов кредитного договору, у відповідача перед банком утворилася заборгованість, яка станом на 31 жовтня 2013 року становить 33 713 грн 62 коп. та складається з наступного: 5 180 грн 90 коп. - заборгованість за кредитом; 26 451 грн 12 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 500 грн - штраф (фіксована частина); 1 581 грн 60 коп. - штраф (процентна складова).

З огляду на викладені обставини, банк просив позов задовольнити та стягнути з боржника кредитну заборгованість.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 липня 2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2015 року заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 липня 2015 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 26 грудня 2005 року станом на 31 жовтня 2013 року в сумі 17 033 грн 61 коп., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 5 180 грн 90 коп., заборгованості по процентах за користування кредитом за період з 5 грудня 2010 року по 31 жовтня 2013 року в сумі 11 041 грн 59 коп., штрафу (фіксована частина) в сумі 500 грн, штрафу (процентна складова) в сумі 811 грн 12 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що кредитний договір діє до 26 грудня 2007 року, а банк з відповідним позовом звернувся 5 грудня 2013 року, тобто після спливу трирічного строку звернення до суду з позовом.

Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що банк звернувся до суду з позовом до боржника у межах строків позовної давності, оскільки строк дії картки відповідача був встановлений до грудня 2012 року, а з позовом банк звернувся 5 грудня 2013 року.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Установлено, що 26 грудня 2005 року між відповідачем ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 5 200 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, базова відсоткова ставка 3 % в місяць з розрахунку 360 днів у році. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Порядок погашення заборгованості встановлений щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми заборгованості.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов'язки виникають у кожного контрагента.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Питання щодо застосування строку позовної давності відповідно до ст. 256 ЦК України, ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, ч. 4 ст. 267 ЦК України, з урахуванням зазначених вище обставин, належним чином не з'ясовано.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-103цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Відповідно до п. 3.1.1, 3.1.3 Умов та Правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною кредитного договору, строк дії картки зазначений з лицьового боку картки (місяць, рік). Картка дійсна до останнього календарного дня, зазначеного місяця. По закінченню строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту нової картки з новим строком дії), якщо раніше не надійшло заяви про закриття карткового рахунку.

Також апеляційним судом установлено, що відповідно до інформації по картці відповідача картка універсальна № 433797 відкрита на ім`я відповідача ОСОБА_3 та дійсна до грудня 2012 року.

Апеляційний суд не звернув уваги на те, що відповідно до наданого банком розрахунку за кредитним договором від 26 грудня 2005 року станом на 31 жовтня 2013 року прострочка оплати платежів за кредитом та за процентами виникли 31 січня 2006 року, тобто саме з цього часу позивач дізнався про порушення свого права, а тому суду апеляційної інстанції слід з'ясувати з якого часу почався перебіг строку позовної давності щодо сплати чергових платежів за процентами. Крім того, із рядка «сальдо поточної заборгованості за кредитом» убачається, що відповідач повинен був здійснити останній платіж за тілом кредиту 31 січня 2010 року, що виконане позивачем не було.

Таким чином, ураховуючи, що апеляційним судом не встановлені всі фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, та допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, судове рішення апеляційного суду відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик