Провадження № 2/554/195/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2016 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Чуванової А.М.,

при секретарі: Юркіній Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ :

В листопаді 2015 року позивач звернулася до суду із позовом, посилаючись на те, що відповідач в Полтавському регіональному управлінні «Приватбанку» отримав кредит на придбання автомобіля згідно кредитного договору від 09.08.2004 року та придбав автомобіль НОМЕР_1. В грудні 2005 року, в звязку з неможливістю продовжувати погашення заборгованості по кредиту, ОСОБА_2 уклав з позивачем договір, згідно якого позивач передала відповідачу 1800 доларів США (сплачену ним на той час суму кредиту) , а також зобовязалася невиплачену суму кредиту у розмірі 4400 доларів США самостійно сплачувати щомісяця банку відповідно до умов кредитного договору. Згідно до укладеної угоди ОСОБА_2 передав позивачу автомобіль НОМЕР_1 з реєстраційним документом на цей транспортний засіб та зобовязався після сплати кредиту укласти з позивачем договір купівлі-продажу транспортного засобу. В липні 2008 року позивач сплатила кредит банку, проте ОСОБА_2 з незрозумілих причин договір купівлі-продажу не уклав. З грудня 2005 року по даний час позивач користується автомобілем, здійснює заходи по утриманню транспортного засобу у справному технічному стані, а саме: відкрито і безперервно володіє зазначеним автомобілем у відповідності до ст.344 ЦК України (набувальна давність), а тому просить визнати за нею право власності на автомобіль ВАЗ 21099ЗНГ, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, вартістю 48455,42 гривень.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на зазначені в позовній заяві обставини. Пояснив, що кредит позивач сама виплатила, але квитанції видавались на імя ОСОБА_2; на даний час автомобіль знаходиться під арештом, йому не відомо за чиїми рішеннями та по яких боргових зобовязаннях відповідача. Просив суд задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов визнав, пояснив, що він дійсно в 2005 році взяв у кредит автомобіль, платив 7-8 місяців, а потім не зміг оплачувати, тому передав автомобіль позивачу і вона сплатила кредит. Він дав довіреність позивачу на продаж та перереєстрацію автомобіля. До нього позивач не зверталася. В 2014 році виконавча служба наклала арешт на цей автомобіль, у звязку з його борговими зобовязаннями по кредиту перед банком.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Звертаючись до суду із позовом про визнання права власності на автомобіль ВАЗ 21099ЗНГ, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, вартістю 48455,42 гривень, позивач посилалася на те, що фактично придбала його у відповідача, в звязку з погашенням нею кредиту на придбання цього автомобіля, а договір купівлі-продажу був укладений шляхом оформлення угоди від 12.12.2005 року (а.с.7).

Проте, підстави набуття права власності на майно чітко визначені цивільним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Частиною третьої статті 12 ЦК України передбачено, що відмова від права власності на транспортні засоби здійснюється в порядку, встановленому актами цивільного законодавства.

Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388, встановлено єдину на території України процедуру державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, оформлення та видачу реєстраційних документів і номерних знаків.

Нормативним актом передбачено вичерпний перелік документів, що підтверджують правомірність придбання транспортного засобу, в якому не міститься розписки власника автомобіля про продаж автомобіля іншій особі, а також договору купівлі-продажу, укладеного у простій письмовій формі.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. ст. 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов'язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засвоїв, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків.

В своїй позовній заяві позивач, як на підставу визнання за нею права власності на спірний автомобіль, посилалася також на ст. 344 ЦК України, яка регулює підстави набуття права власності за набувальною давністю.

Частиною 1 статті 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Виходячи із змісту зазначеної норми закону, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Таким чином, норми статті 344 ЦК про набувальну давність не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалось на підставі договірних зобовязань, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.

Суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, оскільки вимоги не ґрунтуються на законодавстві, а посилання позивача на правомірність набуття права власності на автомобіль на підставі угоди від 12.12.2005 року являється безпідставним, оскільки цей договір не є документом, що підтверджує правомірність придбання нею цього транспортного засобу в розумінні вищенаведених норм, не може створювати у його сторін будь-яких прав і обов'язків, в т.ч. бути підставою для набуття позивачем права власності на транспортний засіб. Вимоги позивача не підлягають задоволенню також із тих підстав, що суд не підміняє собою інші органи влади, які уповноваженні законодавством для здійснення державної реєстрації автомобілів і дані повноваження не входять до компетенції суду.

Крім того, сторони у судовому засіданні заявили про наявність у відповідача боргових зобовязань, і щодо боржника було накладено арешт на зазначений автомобіль, а тому, визнання права власності на автомобіль може порушити права третіх осіб.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10,11,60,212-215,218 ЦПК України, ст.ст.207,317,328,392,344,638,639,655 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м.Полтави шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які беруть участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А.М. Чуванова