АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/3646/15-ц Головуючий у 1-й інстанції
Провадження № 22ц/774/2080/К/16 суддя Лиходєдов А.В.
Категорія № 26 (1) Доповідач Барильська А.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Зубакової В.П., Митрофанової Л.В.,

секретар: Чубіна А.В.,

за участі: позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», ОСОБА_2 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом та в обґрунтування позовних вимог зазначила, що із 08 січня 1981 року по 30 грудня 1998 року працювала на шахті ім. Орджонікдзе Публічного акціонерного товариства «Кривбасзалізрудком» (надалі ПАТ «Кривбасзалізрудком»), а з 01 січня 1999 року по 28 квітня 2015 року на шахті ім. Орджонікдзе ОСОБА_2 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» ( надалі ОСОБА_4 « ЦГЗК») у шкідливих умовах виробництва. У звязку із чим, отримала професійне захворювання, за висновком МСЕК від 23.04.2015 року їй встановлена втрата професійної працездатності у розмірі 25 %. Причиною професійного захворювання позивача встановлена тривала робота в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

У звязку із отриманим професійним захворюванням їй спричинено моральну шкоду, яку вона просить суд стягнути з кожного із відповідачів по 243600 грн.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 вересня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто на користь позивача у відшкодування моральної шкоди з ПАТ «Кривбасзалізрудком» - 2000 грн., з ОСОБА_4 «ЦГЗК» - 8000 грн., без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. Стягнуто з кожного з відповідачів в доход держави судовий збір по 487,20 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_4 «ЦГЗК», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про зміну рішення суду в частині стягнення на користь позивача моральної шкоди з ОСОБА_4 «ЦГЗК», та зменшення розміру стягнутої моральної шкоди з 8000 грн. до 5000 грн.

На думку представника ОСОБА_4 ««ЦГЗК», позивачем не доведено факту спричинення їй моральної шкоди, висновки суду в цій частині ґрунтуються на припущеннях.

Судом не взято до уваги, що ОСОБА_5 розслідування причин виникнення професійного захворювання не встановлено вини конкретних посадових осіб, які б порушили законодавство з охорони праці.

Також представник відповідача вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та є завищеним.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Судом встановлені обставини, які не заперечуються сторонами, що позивач ОСОБА_1 з 08 січня 1981 року по 30 грудня 1998 р. працювала на шахті ім. Орджонікдзе ПАТ «Кривбасзалізрудком». З 01 січня 1999 року по 28 квітня 2015 р. на ш. ім.Орджонікдзе, яка стала структурним підрозділом ОСОБА_2 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», що підтверджується записами у трудовій книжці (а.с. 7-10).

ОСОБА_5 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 26 лютого 2015 року форми П-4, позивач ОСОБА_1 працювала протягом 10 років 8 міс. в умовах впливу шкідливих хімічних речовин у повітрі робочої зони в концентраціях, що перевищували гранично допустимі норми (а.с. 12).

Висновком медико-соціальної експертної комісії (серія 12ААА № 003963) позивачу з 06 квітня 2015 року до 17 травня 2017 року встановлено 25 % втрати професійної працездатності (а.с. 16).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що у звязку з отриманим професійним захворюванням та встановленням ступеню втрати професійної працездатності, їй спричинено моральну шкоду, яку мають компенсувати відповідачі, як особи, які не забезпечили йому безпечних та нешкідливих умов праці, у звязку з чим вона отримала професійне захворювання.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 153, ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України та виходив з обовязку відповідачів відшкодувати на користь позивача спричинену їй моральну шкоду у звязку з отриманим на виробництві професійним захворюванням, з урахуванням часу роботи позивача на цих підприємствах та дією шкідливих факторів.

Рішення суду в частині задоволення позову про стягнення моральної шкоди з ПАТ «Кривбасзалізрудком», не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як видно з акту розслідування професійного захворювання від 26 лютого 2015 року, причиною професійного захворювання позивача є робота протягом 10 років 8 міс. в умовах впливу шкідливих хімічних речовин у повітрі робочої зони в концентраціях, що перевищували гранично допустимі норми, які виникли в результаті недосконалості технології обслуговування шахтних світильників (заливання акумуляторних батарей), порушення системи вентиляції, позивач підпадала під вплив підвищених концентрацій шкідливих хімічних речовин у повітрі робочої зони (а.с. 12-13).

Пунктом 19 даного ОСОБА_5 визначено, що у звязку із виведенням з експлуатації обслуговуваємих шахтних світильників та закінченням роботи позивача зі шкідливими хімічними речовинами у ВАТ «ЦГЗК» 11.08.2010 року та з урахуванням тривалого періоду роботи протягом 10років 8 міс. в умовах впливу шкідливих хімічних речовин, конкретних посадових осіб, які відповідали за виникнення професійного захворювання встановити неможливо (а.с. 11-13).

Враховуючи викладене, колегія суддів не може взяти до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не було надано до суду доказів вини підприємств, на якому вона працювала та отримала професійне захворювання.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_4 «ЦГЗК», про те, що в ОСОБА_5 не зазначено конкретних осіб, винних у виникненні у позивача професійного захворювання, як підставу відсутності вини підприємства, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки законодавством визначений обовязок працедавця забезпечити безпечні умови виробництва.

Спростовуються й доводи апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_4 «ЦГЗК» щодо відсутності підстав відшкодування моральної шкоди, оскільки факт заподіяння моральної шкоди у звязку з отриманим ним професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні. Так, позивач змушена проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить щоденний фізичний біль та моральні переживання, позбавлена нормальних життєвих звязків, у звязку з тим, що професійне захворювання обмежує її життєву активність і вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_4 «ЦГЗК» про те, що позивачем не доведено факту спричинення йому моральної шкоди жодними доказами, зокрема висновками відповідних медичних установ, так як матеріали справи містять достатньо належних та допустимих доказів щодо спричинення позивачеві ОСОБА_1 в результаті ушкодження здоровя, моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача ОСОБА_4 «ЦГЗК» на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, роботи позивача на кожному із підприємств із впливом шкідливих факторів.

Зокрема, судом враховано характер отриманого професійного захворювання, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів на підприємстві ОСОБА_4 «ЦГЗК», відсоток втрати нею професійної працездатності, який становить 25%, стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Тому доводи апеляційної скарги про те, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються вказаними висновками суду.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду на підставі ст. 308 ЦПК України має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» - відхилити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: В.П. Зубакова

ОСОБА_6