Справа № 452/3013/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"04" квітня 2016 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого судді Казана І.С.

при секретарі Топорович В.В.,

із участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Самборі Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про повернення підопічної від осіб, що утримують її без законної підстави, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядженням майном в інтересах підопічної, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом в інтересах недієздатної ОСОБА_5. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16.06.2012 року ОСОБА_5 визнано недієздатною та призначено їй опікуна ОСОБА_1; дане рішення набрало законної сили. ОСОБА_5 являється власником частини квартири АДРЕСА_1. У минулому ОСОБА_3 познайомилася з підопічною ОСОБА_1, увійшла в її довіря, заволоділа ключами від її квартири, і тепер разом із своєю сімєю користується житлом ОСОБА_5 та чинить перешкоди позивачу у виконанні нею обовязків опікуна, оскільки ОСОБА_1 не може увійти в квартиру підопічної. ОСОБА_1 як опікун ОСОБА_5 вживала заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів своєї підопічної, проте ОСОБА_3 перешкоджає позивачу діяти в інтересах ОСОБА_5 для оформлення документів про право на спадщину після смерті її батьків та проживати їй повноцінним життям у своїй квартирі. Відтак, ОСОБА_1 просить у судовому порядку повернути підопічну від особи, що утримує її без законної підстави, усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядженням майном в інтересах підопічної.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали вимоги позову і посилалися на обставини, викладені в позовній заяві, - просили суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 позову не визнали і пояснили, що ОСОБА_3 останніх три з половиною роки після судового рішення про визнання особи недієздатною не чинить жодних перешкод ОСОБА_1 у виконанні нею обовязків опікуна ОСОБА_5 та у здійсненні права користування і розпорядженням майном в інтересах підопічної ОСОБА_5; фактично так склались обставини, що між останньою та відповідачем є тривалі товариські відносини і ОСОБА_3 дійсно здійснює обовязки опікуна над ОСОБА_5 ще задовго до рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16.06.2012 року по тепер. У свою чергу ОСОБА_1 отримує грошове пенсійне забезпечення, що належить ОСОБА_5 і, за останні три з половиною роки яким-небудь чином нічого ні з продуктів харчування, ані з одягу не придбала підопічній; не робила ніяких кроків для створення їй необхідних побутових умов, не забезпечувала жодним доглядом, лікуванням; зовсім своїми особистими діями не намагалась цього робити.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Самбірської міської ради у судове засідання не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи; подала клопотання про розгляд справи у її відсутності та поклалася на законність прийнятого судом рішення.

Зясувавши обставини справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, суд вважає, що в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про повернення підопічної від осіб, що утримують її без законної підстави, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядженням майном в інтересах підопічної слід відмовити за недоведеністю з наступних підстав:

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Главою 5 Цивільного-процесуального Закону регламентовано поняття доказів, їх належність та допустимість; обовязок доказування і подання доказів.

У силу змісту ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ немає для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

У судовому засіданні встановлено, що рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16.06.2012 року визнано ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку та жительку м. Самбора Львівської області вул. Шевченка, 23/62, недієздатною; встановлено опіку над ОСОБА_5 та призначено її опікуном ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, жительку м. Самбора Львівської області, вул. Шевченка, 23/34. Дане рішення набрало законної сили.

Із позовних вимог у зверненні до суду ОСОБА_1 убачається, що вона просить повернути їй підопічну від особи, що утримує її без законної підстави, усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядженням майном в інтересах підопічної.

Частиною 2 статті 67 ЦК України встановлено, що опікун має право вимагати повернення підопічного від осіб, які тримають його без законної підстави.

Однак, під час розгляду цивільної справи позивач ОСОБА_1 не зазначає у який спосіб вона просить повернути підопічну ОСОБА_5; не підтвердила жодним чином того, що рішення місцевого суду про визнання її недієздатною було звернуто до виконання у встановленому ст. 368 ЦПК України порядку, а на підтвердження власної позиції лише суду надала копії звернень у різні структури, від котрих це не залежить.

При цьому суд звертає увагу, що позивачем ОСОБА_1 суду не вмотивовано своєї позиції обґрунтовуючи письмовими доказами саме від органу опіки і піклування з покликанням на норми законів, - на сьогодні питання опіки та піклування над повнолітніми особами урегульовані Цивільним кодексом України, Цивільним процесуальним кодексом України, Правилами опіки та піклування, затвердженими наказом Державного комітету України у справах сімї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоровя України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26.05.1999 №34/166/131/88 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.06.1999 за №387/3680) (лише в частині положень, що не суперечать ЦКУ), а також іншими нормативно-правовими актами з відповідних питань щодо повноважень органів опіки та піклування у сфері опіки та піклування над повнолітніми особами, щодо визнання повнолітніх осіб недієздатними та правові наслідки такого, щодо встановлення і припинення опіки та піклування над повнолітніми особами, щодо призначення та звільнення від повноважень опікунів та піклувальників, їх прав, обовязків та відповідальності, щодо контролю за діяльністю опікунів.

У судовому засіданні із пояснень відповідача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 встановлено, що ОСОБА_3 не чинила жодних перешкод ОСОБА_1 у виконанні нею обовязків опікуна ОСОБА_5 та у здійсненні права користування та розпорядженням майном в інтересах підопічної ОСОБА_5 і цього нічим не довела суду позивач.

Водночас під час провадження в цивільній справі позивачем та її представником не доведено в повному обсязі заявлених позовних вимог щодо усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядженням майном в інтересах підопічної; не обґрунтовано які саме перешкоди чинить ОСОБА_3 таким чином позивачу дбати про підопічну ОСОБА_5, про створення їй необхідних побутових умов, забезпечення її доглядом та лікуванням, вчиняти правочини від імені та в інтересах підопічної ОСОБА_5 Тому вцілому суд у даному позові відмовляє за недоведеністю, що не позбавляє права ОСОБА_1 на звернення із цим спором із інших підстав та посиланням на докази в обґрунтування такого.

Судом із позиції позивача та її представника не зясовано, які реально ОСОБА_1 права порушені відповідачем ОСОБА_3, які конкретно несприятливі наслідки спричинило для неї це порушення; а також те, чи є метою предявлення позову позивачем ОСОБА_1 захист (відновлення) її прав і законних інтересів і чи можливо при обраному нею способі захисту відновити (захистити) її права.

Ураховуючи раніше наведене, суд прийшов до такого вирішення спору виходячи із засад змагальності щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, диспозитивності цивільного судочинства, аналізуючи пояснення сторін, подані ними суду матеріали; також із опитаних осіб сторін у справі, із позиції третьої особи органу опіки та піклування Самбірської міської ради, до повноважень і компетенції котрого практично належить здійснення діяльності із захисту особистих і майнових прав та інтересів повнолітніх осіб, які за станом здоровя не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати свої обовязки.

Під час провадження в цивільній справі позивачем ОСОБА_1 та її представником не спростовано суду наведеного відповідачем ОСОБА_3, що остання фактично тривалий час є із правами опікуна ОСОБА_5 і дійсно виконує обовязки її опікуна, що саме вона могла б бути призначеною опікуном особи, а ОСОБА_1 за три з половиною роки через неналежне виконання своїх обовязків слід було б звільнити від повноважень опікуна; водночас стороною позивача не подано суду клопотань про доказування чи про звільнення від доказування необхідності усунення перешкод відповідачем ОСОБА_3 у користуванні належною ОСОБА_5 квартирою, де підопічна проживає, самостійно та з ОСОБА_3 бере участь в приготуванні їжі, прибиранні, в інших побутових речах; позивачем та її представником жодним чином не зазначено у який спосіб Самбірська міська рада повинна створити комісію для опису майна у квартирі, де проживає ОСОБА_5; не зазначено доказів, які б підтверджували кожну обставину, наведену в зверненні до суду; не спростовано заперечень відповідача ОСОБА_3 на позов та її пояснень про отримання ОСОБА_1 грошових коштів в інтересах підопічної, обліку та звітності використання цих коштів; незрозуміло і нечітко для можливого виконання сформульовано позовну вимогу до ОСОБА_3 як відповідача, котра нібито тримає ОСОБА_5 без законної підстави.

Тому, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволені позову ОСОБА_1 таким чином як вона ставить власні питання слід відмовити за недоведеністю позовних вимог; судові витрати слід розподілити відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214 - 215, 218 ЦПК України, ст. 67 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити за недоведеністю у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про повернення підопічної від осіб, що утримують її без законної підстави, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядженням майном в інтересах підопічної.

Стягнути із ОСОБА_1 551,2грн. судового збору в дохід держави.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції протягом десяти днів із дня його проголошення; позивачем - протягом цього ж строку із дня отримання його копії.

Суддя