АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1768/16 Справа № 200/1157/13- ц Головуючий у 1 й інстанції - Єлісєєва Т. Ю. Доповідач - Козлов С.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: Козлова С.П.,

суддів: Болтунової Л.М., Тамакулової В.О.,

за участю секретаря: Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка», ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2013 року позивачка звернулася до суду з таким позовом, посилаючись на те, що 20 лютого 2012 року. ОСОБА_2, керуючи автомобілем «ВАЗ-2107», держаний номер НОМЕР_1, який належить його дружині ОСОБА_4, рухався по кільцю на житловому масиві «Перемога» у м. Дніпропетровську та скоїв зіткнення з її автомобілем «Деу Ланос», держаний номер НОМЕР_2, яким керував її син ОСОБА_5, в результаті чого її автомобіль отримав механічні пошкодження та згідно з висновком експертного дослідження автотоварознавця № 28/12А матеріальна шкода складає 4157,12 грн.. Оскільки протокол про адміністративне правопорушення відносно відповідача не складався і встановити його вину в ДТП в адміністративному порядку неможливо позивачка, уточнивши позовні вимоги в ході розгляду справи, просила суд стягнути з ПАТ «СК Уніка» 4157,12 грн. матеріальної шкоди, а з ОСОБА_2 - 5000 грн. моральної шкоди за пошкоджений автомобіль, 600 грн. за проведення експертної оцінки, 3000 грн. за правову допомогу, 59,76 грн. за виклик відповідача на огляд пошкодженого автомобіля.

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2015 року з виправленням в ньому описки ухвалою цього ж суду від 04 листопада 2015 року стягнуто з ПрАТ СК "Уніка" на користь позивачки матеріальну шкоду у розмірі 4157,12 грн. за пошкоджений транспортний засіб, стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивачки витрати на проведення експертної оцінки в розмірі 600 грн., за виклик відповідачів на огляд пошкодженого автомобіля у розмірі 59,76 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн., моральну шкоду в розмірі 3000 грн. та вирішено питання про розподіл судових витрат по справі, а в задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та справу направити до суду першої інстанції для розгляду по суті, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування обставин справи, порушення норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів скарги колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, 20 лютого 2012 року приблизно о 19 год. 28 хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем «ВАЗ-2107», державний номер НОМЕР_1, який належить його дружині ОСОБА_4, у ході руху по кільцю на житловому масиві «Перемога» у м. Дніпропетровськ скоїв зіткнення з автомобілем «Деу Ланос», державний номер НОМЕР_2, який належить позивачці та яким керував її син ОСОБА_5, в результаті чого автомобіль позивачки отримав механічні пошкодження.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29.03.2012 року у відношенні ОСОБА_5 прийнято рішення про закриття справи на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення, при цьому судом було встановлено, що саме ОСОБА_2 здійснив маневр вправо - на полосу руху ОСОБА_5, на якій зафіксовано місце зіткнення автомобілів згідно схеми ДТП.

За висновком експертного автотехнічного дослідження № 15 від 27.03.2012 року пояснення водія автомобіля ВАЗ-2107 ОСОБА_2 з технічної точки зору неспроможні, а в діях водія ОСОБА_5 не вбачається порушень п.10.1 ПДР України.

Згідно висновку експертного дослідження автотоварознавця № 28/12А від 24.05.2012 року матеріальна шкода, заподіяна автомобілю ОСОБА_3, пошкодженого в результаті ДТП, складає 4157,12 грн.. Вартість проведення вказаного дослідження становить 600 грн..

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 застрахована у ПрАТ СК «Уніка» за полісом № АА/4254679 з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 100000 грн. і лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 50000 грн..

За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 31 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення, суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача.

Виходячи з того, що дорожньо-транспортна пригода за участю ОСОБА_2 сталася з його вини і завдала позивачці моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях у зв'язку пошкодженням належного їй автомобіля, суд дійшов правильного висновку про зобов'язання відповідача відшкодувати їй таку шкоду, керуючись названими нормами закону.

Доводи ОСОБА_2 у скарзі про відсутність його вини в пошкодженні автомобіля позивачкине ґрунтуються на вищенаведених нормах закону, роз'ясненнях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та встановлених в судовому засіданні дійсних обставинах справи, правильність зазначених висновків суду не спростовують, фактично зводяться до одностороннього тлумачення лише на свою користь норм права, яке регулює спірні правовідносини, і повторного обґрунтування заявлених ним заперечень на позов з викладенням тих же обставин, яким суд дав належну оцінку у сукупності з наданими сторонами доказами за своїм внутрішнім переконанням відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України з урахуванням того, що цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини та якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди, на якого покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу, проте під час тривалого розгляду цієї справи від ОСОБА_2 ніяких клопотань про призначення експертизи для з'ясування дійсної причини ДТП і відсутності в ній його вини до суду першої інстанції не надходило, в тому числі, при подачі 26.06.2013 року заперечень проти позову, 24.02.2014 року заяви про скасування заочного рішення від 03 лютого 2014 року і 19.10.2015 року заяви про скасування заочного рішення від 17 червня 2015 року, відповідні висновки експерта чи інші докази в цій частині в матеріалах справи відсутні.А посилання скаржника на розгляд судом справи у його відсутність без належного повідомлення не може бути прийнято до уваги, оскільки згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Разом з тим, при вирішенні питання щодо суми стягнення на користь позивачки моральної шкоди суд не врахував роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" з послідуючими змінами, відповідно до яких розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви (п. 9).

Проте, в порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК Українисуд в рішенні не навів достатніх мотивів і міркувань, з яких він виходив, визначаючи суму відшкодування позивачці моральної шкоди в 3000 грн., тому з урахуванням характеру і обсягу заподіяних їй моральних і душевних страждань, їх тривалості та конкретних обставин справи, принципу розумності та справедливості її розмір, на думку колегії суддів, повинен бути зменшений до 500 грн..

Крім того, не можна погодитися з рішенням суду про стягнення з ОСОБА_2 487,20 грн. судового збору на користь держави, оскільки відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір" позивачкою правильно було сплачено 229,40 грн. судового збору за вимоги немайнового характеру (а. с. 49), який в даному випадку підлягає стягненню на її користь з ОСОБА_2, а підстави для стягнення з нього 487,20 грн. судового збору на користь держави відсутні, у зв'язку з чим ухвалене з порушенням норм процесуального права рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.

Доводи щодо незаконності рішення суду про стягнення з ПрАТ СК "Уніка" на користь позивачки 4157,12 грн. матеріальної шкоди в апеляційній скарзі не наведені, а останнім рішення суду в цій частині не оскаржується і, як уточнив представник ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційного суду, його він не оскаржує, тому апеляційною інстанцією не перевіряється.

Керуючись ст. ст. 307 - 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2015 року з виправленням в ньому описки ухвалою цього ж суду від 04 листопада 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь держави судового збору в розмірі 487,20 грн. скасувати.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральної шкоди в розмірі 3000 грн. змінити, зменшивши її розмір до 500 грн..

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрат на проведення експертної оцінки в розмірі 600 грн., за виклик відповідачів на огляд пошкодженого автомобіля у розмірі 59,76 грн., витрат на правову допомогу у розмірі 3000 грн. і судового збору в розмірі 229,40 грн. залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: