Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.03.2016 Справа №607/19669/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючого Грицака Р.М.

за участю секретаря Палашовської У.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики грошей в розмірі 392 513,74 грн. В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що 16.11.2013 року між ним та ОСОБА_2 було укладено та нотаріально посвідчено договір позики, у відповідності до якого він позичив відповідачу кошти в розмірі 90420 грн., що є еквівалентом 11 000 доларів США, з терміном повернення 21.11.2013 року. За умовами даного договору ними погоджено, що сума позики буде змінюватися відповідно до курсу гривні до долара США. Відповідач на даний час грошей не повернув та ухиляється від виконання зобовязання по поверненню боргу. У звязку з цим просить суд стягнути з відповідача борг в сумі 392 513,74 грн. з яких 255277,00 грн. основна сума позики з врахуванням курсової різниці, 71069,12 грн. - інфляційні втрати, 5402,9 грн. - 3 % річних за користування чужими коштами та 60764,72 грн. - пені, а також покласти на відповідача судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не зявився, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує з врахуванням уточнень позовних вимог та просить його задовольнити в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечень проти позову та доказів про причини відсутності суду не подав. Тому суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановлення заочного рішення, оскільки проти заочного розгляду справи не заперечує представник позивача.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає до часткового задоволення з наступних підстав:

16 листопада 2014р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстровано в реєстрі за №1129, у відповідності до якого ОСОБА_1 - «Позикодавець» передав ОСОБА_2 «Позичальнику» грошову позику в розмірі 90420 грн., що є еквівалентом 11 000 доларів США, які позичальник зобовязався повернути до 21 листопада 2013 року.

Умовами даного договору ( п.1 Договору) сторони погодили, що у випадку неповернення позичальником, отриманої суми, зазначеної у п.1 даного Договору до 21.11.2013 року Позичальник буде зобов'язаний сплатити Позикодавцю пеню з розрахунку 1 % від суми позики за кожний день прострочення.

Згідно п.2 Договору сума позики встановлена в п.1 даного договору, отримана в повному обсязі Позичальником від Позикодавця до моменту підписання даного договору.

Згідно ст. 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або рівну кількість речей того ж роду і якості.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На момент звернення позивача ОСОБА_1 до суду, відповідач ОСОБА_2 не повернув позичені у ОСОБА_1 гроші в сумі 90420 грн., які також за умовами договору були зазначені у доларовому еквіваленті в сумі 11 000 доларів США, тобто не виконав зобовязання, передбачені умовами договору позики.

Згідно представленого представником позивача розрахунку заборгованості станом на 17.11.2015 року заборгованість відповідача за договором позики від 16.11.2013 року становить 392 513,74 грн. з яких 255277,00 грн. основна сума позики з врахуванням курсової різниці, 71069,12 грн. - інфляційні втрати, 5402,9 грн. - 3 % річних за користування чужими коштами та 60764,72 грн. пеня.

Згідно ч.ч. 2, 1 ст. 625 та ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, тобто на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Стаття 627 цього ж Кодексу визначає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За приписами статті 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно з частинами першою, другою статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти. Отже, сторонам надано право визначати зокрема, у договорі, грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, що дає можливість учасникам цивільного обороту уникнути впливу інфляційних процесів на суму їхніх грошових зобов'язань. Згідно з п. 1 договору, сторонами погоджено, що сума позики залежить від курсу долара США до гривні на міжбанківському валютному ринку України станом на день повернення позики. Оскільки сторонами у належній формі досягнуто згоди щодо можливості зміни обумовленої суми позики у визначених ними випадках та визначено спосіб її перегляду, а чинне законодавство не містить прямого застереження про недійсність відповідної домовленості, з огляду на значне збільшення курсу продажу іноземних валют до гривні, позовна вимога про відшкодування втрат, пов'язаних зі зміною курсу гривні до її грошового еквіваленту в іноземній валюті (дол. США ) - курсової різниці - є підставною та підлягає до стягнення з відповідача. Вираження у договорі грошових зобов'язань із прив'язкою до еквівалента в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, однак унеможливлює урахування розрахованого Державним комітетом статистики України індексу інфляції для обґрунтування вимог, пов'язаних із знеціненням валюти боргу, оскільки офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення суми інфляційних втрат в розмірі 71069,12 грн. до задоволення не підлягають.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Позивач, при розрахунку позовних вимог про стягнення пені та відсотків річних керувався сумою позики визначеною у національній валюті України - гривні, еквівалентній курсу долара США на міжбанківському валютному ринку України на день підписання договору.

Поданий позивачем розрахунок пені на суму 60764,72 грн. та 3 % річних за користування чужими коштами в розмірі 5402,9 грн. перевірений судом та є арифметично правильним.

Станом на день розгляду справи відповідачем не подано, а судом не здобуто доказів повернення боргу.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що в даному випадку порушені права позивача відповідачем, тому позовні вимоги підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення з відповідача ОСОБА_2 в користь позивача ОСОБА_1 боргу згідно договору позики від 16.11.2013 року на загальну суму 321 444,62 грн., з яких 255277,00 грн. основна сума позики з врахуванням курсової різниці, 5402,9 грн. - 3 % річних за користування чужими коштами та 60764,72 грн. пеня, згідно п.1 Договору позики.

В силу ст.88 ЦПК України із відповідача в користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1218,00 грн. та в дохід держави 1996,40 грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 228-232, 294 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 533, 549, 610, 611, 625, 627, 1049, 1050 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІПН НОМЕР_1, АДРЕСА_1) в користь ОСОБА_1, ( ІПН 4, АДРЕСА_2) борг за договором позики від 16.11.2013 року на загальну суму 321 444,62 грн., та 1218,00 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІПН НОМЕР_1, АДРЕСА_1) в дохід держави 1996,40 грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий Р.М. Грицак