Ухвала іменем україни
23 листопада 2016рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М., Писаної Т.О., Попович О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 31 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 05 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до державного акта на право приватної власності на землю від 25 березня 1999 року їй на праві власності належить земельна ділянка площею 0,5242 га, що розташована в с. Банчени Герцаївського району Чернівецької області, яка межує з земельною ділянкою відповідача ОСОБА_7

10 серпня 2015 року в результаті контрольного заміру виявилось, що відповідач самовільно зайняла 0,0583 га належної позивачу земельної ділянки, при цьому остання зруйнувала встановлену нею межу у вигляді металевих стовпчиків.

Просила усунути перешкоди в користуванні належною їй земельною ділянкою площею 0,5242 га, що розташована в с. Банчени Герцаївського району Чернівецької області, та зобов'язати відповідача поновити знесені нею межові знаки у вигляді металевих стовпчиків.

Рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 31 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 05 травня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК Українипід час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що акт встановлення та передачі межових знаків зовнішніх меж землекористування від 10 серпня 2015 року ОСОБА_7 не підписувала та не погоджувала, він не відповідає вимогам закону, а тому позивач не довела належним та допустимими доказами, що відповідачем було порушено її право на користування належною їй земельною ділянкою.

Колегія суддів касаційної інстанції не може погодитись з такими висновками судів попередніх інстанцій, оскільки вони зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судами встановлено, що відповідно до державного акта на право власності на землю від 25 березня 1999 року ОСОБА_6 належить на праві приватної власності земельна ділянка загальною площею 0, 5242 га, в тому числі 0,3930 сільськогосподарських угідь, ріллі, під будівлями, лісами та іншими угіддями - 0,1312, що розташована на території с. Горбово, Герцаївського району, Чернівецької області.

З пояснювальної записки приватного підприємства «Захід - Зем» (далі -ПП «Захід - Зем») вбачається, що на замовлення ОСОБА_6 спеціалістом вказаного підприємства ОСОБА_8 були проведені геодезичні роботи по встановленню та відновленню меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), які перебувають у її приватній власності згідно державних актів на право власності на земельні ділянки серія НОМЕР_1 площею 0,1312 га (для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд) та площею 0,3930 га (для ведення особистого селянського господарства). При проведенні контрольних обмірів та визначенні просторових координат кутів повороту земельних ділянок ОСОБА_6 виявлено суттєві розбіжності в фактичному використанні земельних ділянок.

Крім того, судами встановлено, що 10 серпня 2015 року на замовлення ОСОБА_6 було виготовлено технічну документацію із землеустрою та встановлено межі земельної ділянки про що було складено відповідний акт.

Як вбачається з матеріалів справи акт виготовлення, передачі межових знаків зовнішніх меж землекористування від 10 серпня 2015 року щодо винесення в натуру земельної ділянки в с. Горбово, Герцаївського району Чернівецької області сусідніми землекористувачами не погоджено (а. с. 48).

Згідно зі ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка, крім того, межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам.

Відповідно до п. 2.3 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року № 43 (далі - Інструкція), межі земельних ділянок, що передаються або надаються у власність чи у користування, відновлюються або переносяться в натуру (на місцевість) за наявними планово-картографічними матеріалами.

Згідно з п. 2.4 Інструкції перенесення в натуру (на місцевість) або відновлення всіх поворотних точок меж земельної ділянки здійснюється геодезичними методами з прив'язкою не менше двох характерних закріплених поворотних точок до пунктів державної геодезичної мережі та до твердих точок на місцевості. Здійснюється кадастрова зйомка земельної ділянки з наступним вирахуванням координат поворотних точок меж (у державній або умовній системі координат) і площі земельної ділянки. За результатами виконаних робіт складається кадастровий план земельної ділянки.

Тобто, погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який, у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі громадянам безоплатно земельних ділянок на праві приватної власності та є виключно допоміжною стадією спрямованою на те, щоб уникнути необов'язкових технічних помилок.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Крім того, згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи представником позивача було заявлено клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи із залученням ПП «Захід-Зем» (а. с. 36).

Згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи СП «Західно-українського експертно-консультативного центру», складеним 26 грудня 2015 року - 11 лютого 2016 року наявні невідповідності окремих відрізків, меж земельної ділянки, якою фактично користується ОСОБА_6 в с. Банчени Герцаївського району Чернівецької області, межам зазначеним в державному акті на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 25 березня 1999 року, а саме: зміщення фактичної межі досліджуваної земельної ділянки (межа з землею ОСОБА_7) від Г до Д, на всю довжину межі, згідно акту (відрізки довжиною 43,00 м; 23,50 м; 21,11 м; 15,27 м та 1,69 м), в глибину земельної ділянки ОСОБА_6, в вигляді фігури неправильної форми площею 0,0340га (а. с. 82).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції у порушення вимог ст. ст. 10, 60, 212 - 214 ЦПК України обставини у справі не встановив, не дав належної правової оцінки висновкам судової земельно-технічної експертизи, не перевірив яким чином порушено право позивача та не сприяв їх захисту, фактично самоусунувся від розгляду справи по суті, ухвалив рішення яке всупереч ч. 4 ст. 60 ЦПК України ґрунтується на припущеннях.

Апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 303, 316 ЦПК України вказаних недоліків не усунув, дійшов помилкового висновку про те, що права позивача як власника земельної ділянки щодо усунення перешкод у користуванні вказаною ділянкою не підлягають захисту, оскільки акт встановлення та передачі межових знаків зовнішніх меж землекористування від 10 серпня 2015 року ОСОБА_7 не підписувала та не погоджувала, не звернув уваги на те, що відповідач вказаний акт не оспорює, натомість межі земельної ділянки позивача було встановлено.

За таких обставин, суди у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України обставини у справі в повній мірі не встановили, не визначились з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права що підлягає застосуванню, що призвело до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 336, ст. 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 31 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 05 травня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: І.М. Завгородня В.М. Коротун Т.О. Писана О.В. Попович