Справа № 358/1874/15-ц Головуючий у І інстанції Якутюк В. С.
Провадження № 22-ц/780/3632/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 38 29.06.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

29 червня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Поліщука М.А.,

суддів: Антоненко В.І., Ігнатченко Н.В.

при секретарі: Воробей В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційними скаргами ОСОБА_2 і ОСОБА_3на рішення Богуславського районного суду Київської області від 04 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Богуславська районна державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сімєю та визнання права на спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом, який згодом уточнила та просила встановити факт її проживання із ОСОБА_4, який помер 06 вересня 2015 року, однією сімєю без реєстрації шлюбу з 2001 року по 06 вересня 2015 року, встановити факт її проживання однією сімєю з 2001 року по 11 травня 2015 року з ОСОБА_2- матірю ОСОБА_4, яка померла 11 травня 2015 року.

Визнати за ОСОБА_2, спадкоємцем четвертої черги за законом, після смерті ОСОБА_5, право на спадкування у першій черзі:

- 1/2 частки житлового будинку площею 37,30 кв.м. з надвірними побудовами, який розташований в с. Половецьке Богуславського району Київської області по вул. Корсунська, 35;

- 1/2 земельної ділянки площею 2,401 га, яка розташована на території Вільховецької сільської ради, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала ОСОБА_4 на підставі державного акта серія РЗ №361434;

- 1/2 земельної ділянки площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: Київська область, Богуславський район, с.Вільховець, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка належала ОСОБА_4 на підставі державного акта серія ЯИ №704995;

- 1/2 земельної ділянки площею 0,0978 га, яка розташована на території Вільховецької сільської ради, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка належала ОСОБА_4 на підставі державного акта серія ЯИ №704996.

Позов обґрунтовувала тим, що 11 травня 2015 року в с. Половецьке Богуславського району померла ОСОБА_5, з якою вона та її цивільний чоловік ОСОБА_4 (син померлої) з 2001 року проживали однією сімєю та вели спільне господарство, після смерті якої відкрилася спадщина, а 6 вересня 2015 року помер її чоловік ОСОБА_4, який не встиг оформити спадщину після смерті своєї матері.

Вказувала, що за час спільного проживання в господарстві ОСОБА_5 вони з чоловіком за спільні кошти провели добудову до житлового будинку, збудували літню кухню, гараж, викопали криницю, поставили нову огорожу.

Позивач вважає, що після смерті ОСОБА_5, вона разом з чоловіком ОСОБА_4 фактично прийняли спадщину, оскільки відповідно до ст.1270 ЦК України, не заявили про відмову у її прийнятті.

В останні роки свого життя спадкодавець ОСОБА_5 дуже хворіла, потребувала стороннього догляду, який вона за нею здійснювала, а тому вважає, що вона являється спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_5

ОСОБА_2 звернулась з відповідною заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини, але їй будо повідомлено, з тих підстав, що з відповідною заявою про прийняття спадщини також звернувся онук померлої ОСОБА_6 (син померлого ОСОБА_7М.),

Позивач вважає, що оскільки тривалий час проживала із спадкодавцем ОСОБА_5 однією сімєю та здійснювала за нею відповідний догляд, а тому має право на спадкування разом з онуком спадкоємцем ОСОБА_3 як спадкоємець першої черги.

Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 04 травня 2016 року позов задоволено частково.

Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_2, ОСОБА_5, яка померла 11 травня 2015 року та ОСОБА_4, який помер 06 вересня 2015 року, однією сімєю в с. Половецьке Богуславського району Київської області з 2001 року по 06 вересня 2015 року.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права.

ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2підлягає відхиленню, а апеляційна скарга ОСОБА_3 - задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім»єю вказаним вимогам закону не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 травня 2015 року в с. Половецьке Богуславського району Київської області у віці 93 років померла ОСОБА_5 і після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно.

Із копії свідоцтва про народження серії ІУ-УР №1381171 ОСОБА_8 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

06 вересня 2015 року помер ОСОБА_4 у віці 69 років.

ОСОБА_5 є власником житлового будинку №35 по вул. Корсунській в с. Половецьке Богуславського району Київської області, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 23 червня 2011 року. (а.с.11).

Згідно довідки виконкому Вільховецької сільської ради Богуславського району від 24 вересня 2015 року ОСОБА_2 дійсно проживала без реєстрації з 2001 року по даний час в с. Половецьке вул. Корсунська №35 Богуславського району Київської області разом із ОСОБА_4 та його матірю ОСОБА_5, яка померла 11.05.2015 року та вели спільне господарство. (а.с.18)

Згідно довідки виконкому Вільховецької сільської ради Богуславського району від 20 жовтня 2015 року ОСОБА_2 разом зі своїм цивільним чоловіком ОСОБА_4, який помер 06.09.2015 року, вели догляд за його матірю ОСОБА_5, яка померла 11.05.2015 року. (а.с.22).

25 вересня 2015 року ОСОБА_2 подала заяву про прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_5, посилаючись на проживання із спадкодавцем однією сімєю більше пяти років. (а.с.23).

13 листопада 2015 року постановою державного нотаріуса Богуславської районної державної нотаріальної контори Київської області ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, у звязку з тим, що в порядку ч.1 ст.1266 ЦК України та ст.1276 ЦК України (спадкова трансмісія) із заявою про прийняття спадщини звернувся онук померлої ОСОБА_3, батько якого (син померлої ОСОБА_5) ОСОБА_4 помер 06.09.2015 року. (а.с.26).

30 вересня 2015 року ОСОБА_3 подав заяву про прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_5. (а.с.28).

Встановивши ці обставини, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову.

Так, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 були надані достатні та належні докази, які свідчили про те, що вона в період з 2001 року та по день смерті спадкодавця ОСОБА_5 проживала зі своїм цивільним чоловіком ОСОБА_4 та його матірю однією сімєю, крім того, разом з ним здійснювали догляд за нею, а тому її слід віднести до спадкоємців четвертої черги.

Відмовляючи в іншій частині позовних вимог про зміну черговості одержання права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 та визнання за позивачем права власності на 1/2 частку у спадковому майні, суд виходив із того, що спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняв її син ОСОБА_4 як спадкоємець першої черги, але належним чином її не оформив, оскільки помер, а тому єдиним спадкоємцем на його спадкове майно є його син ОСОБА_3

Проте погодитись із рішенням суду в частині встановлення факту спільного проживання не можна, так як суд неправильно застосував норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до прикінцевих та перехідних положень Цивільно-процесуальний кодекс України набрав чинності з 1 вересня 2005 року.

Статтею 256 ч.1 п.5 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту:

5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу;

Згідно ч.2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Сімейний кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року.

Згідно ст..3 Сімейного кодексу України сім'я є первинним та основним осередком суспільства.

2. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

З врахуванням вказаних вимог закону встановлення судом факту спільного проживання ОСОБА_2 однією сімєю із ОСОБА_5, яка померла 11 травня 2015 року та ОСОБА_4, який помер 06 вересня 2015 року з 2001 року по 06 вересня 2015 року є необґрунтованим і не відповідає вимогам закону.

Такий факт може бути встановлено лише з 1 вересня 2005 року.

Крім цього, факт спільного проживання позивача однією сім»єю із спадкодавцем ОСОБА_5 і ОСОБА_4 не підлягає встановленню, оскільки він не породжує виникнення особистих чи майнових прав позивача, виходячи із правовідносин сторін спору і обставин справи.

Як вбачається із матеріалів справи між сторонами є спір про право на спадкування після смерті ОСОБА_5.

Відповідно до ст..1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

2. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Встановлено, що на час відкриття спадщини 11 травня 2015 року єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 був її син ОСОБА_4, який відноситься до спадкоємців першої черги за законом згідно ст..1261 ЦК України.

В строк, визначений ст..1270 ЦК України у шість місяців ОСОБА_4 заяву про прийняття спадщини не подавав, протягом цього строку 6 вересня 2015 року помер.

Згідно ч.1 ст..1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Статтею 1276 ЦК України визначено, що якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Суд вірно зазначив, що за вказаних обставин, так як ОСОБА_4 є спадкоємцем за законом першої черги, заяву про відмову від спадщини не подавав, в строк для прийняття спадщини помер і не встиг її прийняти, тому єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 згідно ст..ст.1266, 1276 ЦК України в порядку спадкової трансмісії є ОСОБА_3 - внук спадкодавця, який відноситься до спадкоємців першої черги за законом.

Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

2. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст..1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

З врахуванням вказаних вимог закону та обставин справи суд прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для зміни черговості одержання права на спадкування та визнання за позивачем права власності на 1/2 частку у спадковому майні, так як ці вимоги позивачем недоведені і єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 є ОСОБА_3, який відноситься до спадкоємців першої черги за законом.

Таким чином, встановлення факту проживання позивача із спадкодавцем однією сім»єю не менш як п»ять років до часу відкриття спадщини не породжує виникнення у ОСОБА_9 права на зміну черговості одержання права на спадкування.

Відповідно до ст..309 ЦПК України, з врахуванням доводів апеляційної скарги ОСОБА_3, колегія суддів приходить до висновку, що так як суд неправильно застосував норми матеріального і процесуального права, рішення суду в частині встановлення факту спільного проживання однією сім»єю підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову в позові за необґрунтованістю і недоведеністю позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 на неправильність висновків суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання права на спадкування і визнання права власності на ? частину спадкового майна колегія суддів вважає необґрунтованими.

Судом встановлено, що єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 згідно ст..ст.1266, 1276 ЦК України в порядку спадкової трансмісії є ОСОБА_3 - внук спадкодавця, який відноситься до спадкоємців першої черги за законом.

Правових підстав для зміни черговості одержання права на спадкування судом не встановлено.

Позивачем не доведено, що вонапротягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Зокрема не доведеним є безпорадний стан спадкодавця ОСОБА_5

Ксерокопія довідки Іванівської медамбулаторії від 16.10.2015 року (а.с.31) не є належним і допустимим доказом на підтвердження вказаної обставини.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права підлягають відхиленню за необґрунтованістю.

Керуючись ст..ст.307, 309, 316 ЦПК України колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Богуславського районного суду Київської області від 04 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Богуславська районна державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сімєю та визнання права на спадкування за законом.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий:

Судді: