Справа № 635/9413/15-ц
Провадження № 2/635/465/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого суддi Бобко Т.В.

секретар судових засідань Щербак Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Височанської селищної ради Харківського району Харківської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив та в остаточній редакції просив визнати за ним право власності на житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 54,20 кв.м., житловою площею 29,20 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами - літньою кухнею літ. «И» (з льохом та тамбуром), гаражем літ. «З», вбиральнею літ. «Ж», сараєм літ. «Б», душем літ. «Л», огорожами №2,5,6, колодязем літ. «К», вигрібною ямою літ. «М», розташований за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 в цілому.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстрований в цілому за її бабусею - ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності від 19 березня 1990 року. ІНФОРМАЦІЯ_2 остання померла, залишивши за життя заповіт, відповідно до якого заповідала все своє майно в рівних частках своїй донці - ОСОБА_6 та своєму чоловіку - ОСОБА_7 У встановлений законом шестимісячний строк ОСОБА_6, яка є матір'ю позивача, прийняла спадщину та 08 грудня 1999 року отримала свідоцтво на право на спадщину за заповітом на ? частину спірного житлового будинку, ОСОБА_7 на спадщину за життя не претендував, у встановлений законом строк її не прийняв, ніяких дій щодо прийняття спадщини не вчиняв, таким чином свідоцтво про право на спадщину на іншу ? частину видане не було. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 помер, спадкоємців після його смерті немає та, оскільки останній спадщину після ОСОБА_5 не прийняв, відповідно до вимог ч. 2 ст. 554 ЦК України в редакції закону 1960 року ОСОБА_6 є єдиною спадкоємицею після смерті ОСОБА_5 Однак зареєструвати належним чином своє право власності на спірний будинок остання не встигла, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. Єдиним спадкоємцем після її смерті є син - позивач по справі, оскільки її чоловік та батько позивача ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_4. Позивач прийняв спадщину після смерті своєї матері в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживав з останньою в спірному будинку, від прийняття спадщини не відмовлявся. На даний час позивач не має можливості оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі, оскільки відсутні документи, що підтверджують право власності та державну реєстрацію спірного будинку.

Позивач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, якою просить розглянути справу у його відсутність, задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача Височанської селищної ради Харківського району Харківської області, у судове засідання не з'явився, суду надана заява за підписом В.о. Височанського селищного голови Харківського району Харківської області Нетецької Т.І. про розгляд справи за відсутності представника.

Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з довідки Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» №228 від 15 жовтня 2015 року, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в цілому зареєстроване за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Харківської районної ради народних депутатів 19 березня 1990 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_2.

В ході судового розгляду встановлено, що за життя ОСОБА_5 11 листопада 1994 року склала заповіт, зі змісту якого вбачається, що все своє майно, яке їй належить на день смерті, вона заповідала своєму чоловіку ОСОБА_7 (свідоцтво про одруження серії НОМЕР_3 від 01 квітня 1960 року) та донці - ОСОБА_6 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 від 04 квітня 1960 року) в рівних частинах.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_5 єдиною, хто прийняв спадщину у передбаченому на той час законодавством порядку була її донька ОСОБА_6 та 08 грудня 1999 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповідно до якого спадщина складається з ? частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1, а саме: з житлового будинку літ. «А-1» житловою площею 29,2 кв.м. та надвірних будівель - сараю літ. «Б», «Г», душ літ. «В», літньої кухні літ. «Е», вбиральні літ. «Ж», огорож №1-4 , колодязю літ. «К», крім того остання проживала та була зареєстрованою у спірному будинку. Свідоцтво про право на спадщину на іншу ? частину житлового будинку не видано, що підтверджується довідкою Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» №228 від 15 жовтня 2015 року.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 524 ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно ст. 524 ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Згідно із ст. 548 ЦК України, у редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, у редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично

вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 554 ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, в разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Якщо спадкодавець заповідав усе своє майно призначеним ним спадкоємцям, то частка спадщини, яка належала б спадкоємцеві, який відпав, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними в рівних частках.

Матеріали справи не місять даних щодо прийняття ОСОБА_7 спадщини після померлої ОСОБА_7 Як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08 грудня 1999 року та листа Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області №162/02-14 від 02 лютого 2015 року, свідоцтво про право на спадщину на іншу ? частину спірного житлового будинку не видавалося, спадщина на зазначене майно залишається відкритою за ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 09 березня 1999 року. Зі змісту листа Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області №162/02-14 від 02 лютого 2015 року вбачається, що після смерті ОСОБА_7 в шестимісячний строк з дня смерті спадкодавця до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_6, інші заяви до державної нотаріальної контори не надходили, свідоцтва про право на спадщину державна нотаріальна контора не видавала.

При таких обставинах, суд вважає встановленим той факт, що ОСОБА_6, як спадкоємцем за заповітом, у порядку ч. 2 ст. 554 ЦК України в редакції закону 1963 року була прийнята спадщина після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 у виді житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 в цілому.

Як вбачається з матеріалів справи, протягом 2000 року ОСОБА_6 самовільно, за власний рахунок, без розробки та погодження проекту, отримання дозволу на початок будівельних робіт, здачі об'єкту до експлуатації, переобладнала спірний будинок та збудувала господарчі будівлі.

Після закінчення будівництва було замовлено технічну інвентаризацію домоволодіння з новозбудованими будівлями в цілому. Згідно технічного паспорту КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» станом на 18 вересня 2015 року, після здійснення самочинного будівництва, домоволодіння АДРЕСА_1 складається з наступного: житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 54,20 кв.м., житловою площею 29,20 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами - літньою кухнею літ. «И» (з льохом та тамбуром), гаражем літ. «З», вбиральнею літ. «Ж», сараєм літ. «Б», душем літ. «Л», огорожами №2,5,6, колодязем літ. «К», вигрібною ямою літ. «М».

Згідно технічного висновку з оцінки стану будівельних конструкцій самочинно побудованої побудови до житлового будинку та господарських будівель ТОВ «Архітекторське бюро Харківського району», за результатами візуального огляду прибудови літ. «А3-1» до житлового будинку літ. «А-1», господарських будівель гаражу літ. «З», літньої кухні літ. «И» з тамбуром літ. «и», погребом літ. «ип», розташованих в АДРЕСА_1, несучі та огороджувальні конструкції зазначених об'єктів не мають дефектів, які свідчать про зниження їх несучої здатності, в результаті чого загальний стан будівельних конструкцій відноситься до ІІ категорії - задовільний та забезпечує надійну експлуатацію та безпеку для життя та здоров'я людей.

Відповідно до ст.. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Згідно ч. 3 ст. 376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

На момент розгляду справи будівництво житлового будинку та надвірних споруд у межах належного домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 завершено.

Таким чином, судом встановлено, що самочинне будівництво позивачем проведено з дотриманням санітарно-технічних вимог і правил експлуатації, та не порушує права інших осіб.

У відповідності до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 5 ст. 376 ЦПК України - за вимогою власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, самовільно збудоване на ньому, якщо це не порушує права інших осіб.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 набула право власності на спірний житловий будинок в цілому та є єдиним його власником, однак не встигла зареєструвати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 від ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності вказаним Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди, на момент будівництва спірного будинку, регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами), які передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Органи, які уповноважені здійснювати видачу правовстановлюючих документів на нерухоме майно, визначаються відповідно до положень Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, доданого до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Українського РСР 31 січня 1966 року. У період чинності зазначеної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, зокрема може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за підтверджується лише записом в по господарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина у вигляді спірного житлового будинку, надвірних будівель та споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1. Єдиним спадкоємцем після смерті останньої є її син ОСОБА_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_7 від 16 грудня 1998 року), оскільки чоловік померлої ОСОБА_8 (свідоцтво про одруження серії НОМЕР_8 від 23 квітня 1966 року) помер ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_9 від 16 червня 2015 року).

У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Як вбачається з листа Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області №3146/02-14 від 26 жовтня 2015 року та листа Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області №162/02-14 від 02 лютого 2015 року, після смерті матері ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_5, яка на день смерті мешкала за адресою: АДРЕСА_1 до державної нотаріальної контори в шестимісячний строк з дня смерті спадкодавці із заявою про прийняття спадщини звернувся її син - ОСОБА_3, інших заяви до державної нотаріальної контори не надходили.

Також в ході судового розгляду встановлено, що позивач постійно проживав у спірному будинку, в тому числі на день смерті своєї матері, що підтверджується ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 12 травня 2015 року, довідками Височанської селищної ради Харківського району Харківської області від 25 березня 2014 року та актами про проживання, складеними депутатом Височанської селищної ради Харківського району Харківської області Шевченко С.М. 18 жовтня 2014 року та 23 грудня 2014 року.

Відповідно до ч. 3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Таким чином судом встановлено, що після смерті ОСОБА_6 її син ОСОБА_3 , який є спадкоємцем першої черги, фактично спадщину прийняв, оскільки постійно проживав у спірному будинку, в тому числі на день смерті своїй матері, та звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у встановлених ст. 1270 ЦК України строк, однак не отримав свідоцтво про право на спадщину у зв'язку з тим, що спадкодавцем не було оформлено належним чином право власності на зазначене спадкове майно та не зареєстроване у встановленому законом порядку.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,11, 60, 197, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до Височанської селищної ради Харківського району Харківської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 43,80 кв.м., житловою площею 29,20 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами - вбиральнею літ. «Ж», сараєм літ. «Б», душем літ. «Л», огорожами №2,5,6, колодязем літ. «К», вигрібною ямою літ. «М», розташований за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: