РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2016 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Бородіної Н.М.

за участю секретаря Вітковської О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, Харківської міської ради, 3-я особа ОСОБА_2 про визнання права власності,-

встановив :

Позивач, ОСОБА_1, звернулась у суд з позовом до відповідача, Харківської міської ради, 3-я особа ОСОБА_2 про визнання за набивальною власністю право власності на ? частину будинку №9 по вул. Саперній в м.Харкові.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона є власницею ? частини спірного будинку на підставі договору купівлі-продажу, укладеною між нею та ОСОБА_2 Інша ? частина будинку зареєстрована за померлим ОСОБА_3. З 1999 року вона зареєстрована у будинку, проживає там по теперішній час, відкрито їм користується та володіє, тому на підставі ст. 344 ЦК України просить визнати за нею право власності.

Відповідач ХМР, у судовому засіданні та у поданих запереченнях, просив в задоволені позову відмовити, зазначаючи до участі у справі не залучені спадкоємці померлого ОСОБА_4

3-я особа ОСОБА_2, у судове засідання не зявилась, повідомлялась шляхом викладенні на сайті суду повістки, оскільки остання відома адреса її проживання АР Крим.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, свідчення свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне в задоволені позову відмовити, виходячи з наступного.

Згідно відомостей КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» житловий будинок з надвірними будівлями по вул.Саперній, 9 в м.Харкові зареєстрований за наступними особами:

ОСОБА_4 ? ч. на підставі договору про безстрокове користування земельною ділянкою;

ОСОБА_1 1/2ч. на підставі договору купівлі-продажу від 15.10.1997р.

У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про реєстрацію права власності на спірний житловий будинок відсутні.

ОСОБА_4 помер 29.03.1987р.

Згідно відповіді Харківського обласного державного нотаріального архіву після смерті ОСОБА_4 була заведена спадкова справа. Із заявами про прийняття спадщини звернулись ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (дочка померлого).

10.04.1990р. ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ? ч. житлового будинку з надвірними будівлями по вул.Саперній, 9 в м.Харкові.

На іншу 1/2ч. спірного домоволодіння свідоцтво не видавалось.

У судовому засіданні позивачкою зазначено, що ОСОБА_5 її чоловік, є сином померлого ОСОБА_4, однак спорідненість підтвердити не зміг, тому спадщина на іншу ? частку будинку оформлена не була.

ОСОБА_5 помер 08.08.2007р., що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Позивачка, згідно штампу у паспорті, зареєстрована у спірному житловому будинку з 1999 року по теперішній час.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, підтвердили відкрите проживання позивачки у будинку 9 по вул.Саперній в м.Харкові, користування усім будинком.

Відповідно до частин 1, 4 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

У п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч. 3 ст. 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч. 2 ст. 344 ЦК України).

З пояснень позивача та досліджених судом документів, встановлено, що позивач користуючись усім спірним житловим будинком достеменно знала, що інша 1/2 частка їй не належить, тобто в даному випадку відсутня складова набувальної давності добросовісність.

Крім того, суд зазначає, що у відповідності до ст.ст.548, 549 ЦК України 1963р. для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину : якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Матеріали справи свідчать, спадкоємець померлого ОСОБА_4 ОСОБА_2 прийняла спадщину, шляхом подання заяви до нотаріальної контори та отримала свідоцтво про право на спадщину на ? ч. спадкового майна.

За відсутності інших спадкоємців ОСОБА_2 має право на спадщину і на іншу 1/2 частку спадкового майна, тобто вимоги позивачем повинні бути предявлені до ОСОБА_2, належного відповідача у справі.

Не залучення у справі позивачем належного відповідача (яка здійснюється виключно за клопотанням позивача)є підставою для відмови у задоволені позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10,11, 60, 61, 88, 212-215, ЦПК України суд, -

вирішив :

В задоволені позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом

десяти днів з дня його проголошення, через суд першої інстанції до апеляційного суду Харківської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків для подачі апеляційної скарги.

Суддя Бородіна Н.М.