Номер провадження 2/522/853/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2016 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Соболевій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом, у якому просив стягнути з відповідача 21 988,92 гривень та судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилається на те, що 08.04.2011 року між нею та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до якого вона позичила відповідачу грошову суму в розмірі 1000,00 доларів США, що на час звернення з позовом до суду за курсом НБУ складає 21988,92 гривень, яку він прийняв та зобовязався повернути їй до 08.11.2011 року.

На підтвердження укладення зазначеного договору, ОСОБА_2 08.04 2011 року надав розписку, якою підтвердив факт отримання коштів та прийняті на себе зобовязання щодо їх повернення.

На даний час борг ОСОБА_2 не сплачений, внаслідок чого ОСОБА_1 змушена була звернутися до суду.

Позивачка позов підтримала, надала заяву, у якій просила справу розглядати без фіксації судового процесу, згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України.

Відповідач позов підтримав, надав заяву, в якій просив справу розглядати без фіксації судового процесу, згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України. У заяві зазначив, що до розписки від 08.04.2011 року він зобов`язується також виплатити суму судового збору 487 грн. до 30.01.2019 року, шляхом виплати по 600 грн. Щомісячно з можливістю дострокового погашення боргу.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У судовому засіданні встановлено, що 08.04.2011 року ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_3 1000,00 доларів США, що на час звернення з позовом до суду за курсом НБУ складає 21988,92 гривень, зі строком повернення 08.11.2011 року, про що є розписка від 08.04.2011 року.

На даний час сума боргу за розпискою не повернута позивачу.

Відповідно до ст.216 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо боржник видав кредитору в посвідчення зобов'язання борговий документ, то кредитор, приймаючи виконання, повинен повернути цей документ, а при неможливості повернення зазначити про це у розписці, що ним видається. Факт знаходження боргового документа у боржника посвідчує припинення зобов'язання, поки не доведено інше.

В даному випадку борговий документ знаходиться у позивача, що підтверджує наявність боргу на його користь та спростовує доводи відповідача про відсутність боргових зобов'язань перед ним.

Згідно зі ст. 376 ЦК України позичальник вправі заперечувати договір позики за його безгрошовістю, доводячи, що гроші або речі в дійсності зовсім не одержані ним від позикодавця або одержані у меншій кількості, ніж зазначено в договорі. В тих випадках, коли договір позики повинен бути укладений у письмовій формі (стаття 375 цього Кодексу), заперечення його за безгрошовістю шляхом свідоцьких показань не допускається, за винятком випадків кримінально карних дій.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст. 1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Таким чином з відповідача підлягає стягненню сума за розпискою у розмірі 21988,92 гривень.

Щодо стягнення судових витрат у розмірі 487 гривень, які позивач просить стягнути з відповідача, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.212-216, 224- 226 ЦПК України, ст. 509, 524, 526, 530, 533, 541, 545, 610, 612, 625 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 21988,92 гривень, а також судові витрати у розмірі 487 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя:

29.02.2016