АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4659/16 Головуючий 1 інст. - Мамалуй М.В.
Категорія: договірні Доповідач - Котелевець А.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Гуцал Л.В., Трішкової І.Ю.,

за участю секретаря Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_1 Узочуква Крістофера про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_2 представника Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 травня 2016 року,

у с т а н о в и л а:

В серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Кредобанк» (далі ПАТ «Кредобанк») в особі свого представника ОСОБА_3 звернулося у Київський районний суд м. Харкова із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_1 Узочуква Крістофера про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування представник позивача вказав, що 01 листопада 2006 року укладено Кредитний договір № Ф1987/11-06 (А010145), відповідно до умов якого Відкрите акціонерне товариство «Кредобанк» (далі ВАТ «Кредобанк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Кредобанк» (далі - ПАТ «Кредобанк»), надало ОСОБА_1 кошти в розмірі 45 000 доларів США 00 центів зі сплатою 12% річних з кінцевою датою погашення до 01 жовтня 2016 року.

З метою забезпечення зобовязань за кредитним договором в цей же день з ОСОБА_4 укладено договір поруки.

06 квітня 2012 року укладено Договір доручення, відповідно до умов якого ПАТ «Кредобак» (довіритель) доручив, а Товариство з додатковою відповідальністю «Інтер-Ріск Україна» (далі ТДВ «Інтер-Ріск Україна») (повірений) зобовязалося здійснити від імені і за рахунок довірителя дії, спрямовані на стягнення належної до сплати заборгованості, зокрема за вказаним договором кредиту.

Умови кредитного договору виконані не були, у звязку з чим станом на 28 січня 2015 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 36 684 доларів США 06 центів: неповернута сума кредиту 21 000 долар США 01 цент, що еквівалентно 333 060 грн. 15 коп.; сума прострочених відсотків 8 538 доларів США 25 центів, що еквівалентно 135 416 грн. 64 коп.; сума простроченої комісії за адміністрування 870 грн. 00 коп.; пеня 5 145 доларів США 80 центів, що еквівалентно 81 612 грн. 38 коп.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив задовольнити позов, стягнути на користь ПАТ «Кредобанк» вказану суму заборгованості та 3 654 грн. 00 коп. судового збору.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2015 рку справа передана на розгляд Московського районного суду м. Харкова.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18 травня 2016 року в задоволенні позову ПАТ «Кредобанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 представник ПАТ «Кредобанк», посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Зокрема зазначає, що останній платіж ОСОБА_1 здійснила 19 лютого 2013 року, строк дії договору 01 листопада 2016 року, отже строк позовної давності спливає у березні 2016 року. Крім того, ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 05 травня 2015 року аналогічний позов ПАТ «Кредобанк» повернуто позивачу у звязку з непідсудністю.

Відповідачі рішення суду першої інстанції не оскаржили, своїх заперечень на апеляційну скаргу не надали.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач звернувся до суду за захистом порушеного права з пропуском строку позовної давності. Однак погодитись з таким висновком не можна, оскільки суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи; неправильно застосував норми матеріального права.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте вказані вимоги закону залишилися поза увагою суду.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 625 ЦК України).

Частинами 1-2 статті 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржника.

Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі.

Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобовязання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобовязання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобовязальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобовязання боржника та кредитором боржника.

Таким чином, обсяг зобовязань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Матеріали справи свідчать, що 01 листопада 2006 року укладено Кредитний договір № Ф1987/11-06 (А010145), відповідно до умов якого ВАТ «Кредобанк», правонаступником якого ПАТ «Кредобанк», надало ОСОБА_1 кошти в розмірі 45 000 доларів США 00 центів зі сплатою 12% річних з кінцевою датою погашення до 01 жовтня 2016 року.

В пункті 4.1. Кредитного договору № Ф1987/11-06 (А010145) від 01 листопада 2006 року сторони, зокрема, погодили, що повернення суми кредиту повинно здійснюватися щомісячно рівними частинами по 382 долара США 00 центів не пізніше останнього робочого дня поточного місяця, якщо інше не передбачено цим договором та/або додатками до нього

Таким чином, сторони кредитного договору встановили строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входить до змісту зобовязання, яке виникло на основі цього договору.

З метою забезпечення зобовязань за кредитним договором в цей же день з ОСОБА_4 укладено договір поруки.

06 квітня 2012 року укладено Договір доручення, відповідно до умов якого ПАТ «Кредобак» (довіритель) доручив, а ТДВ «Інтер-Ріск Україна» (повірений) зобовязалося здійснити від імені і за рахунок довірителя дії, спрямовані на стягнення належної до сплати заборгованості, зокрема за вказаним договором кредиту.

Умови кредитного договору виконані не були, у звязку з чим станом на 28 січня 2015 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 36 684 доларів США 06 центів: неповернута сума кредиту 21 000 долар США 01 цент, що еквівалентно 333 060 грн. 15 коп.; сума прострочених відсотків 8 538 доларів США 25 центів, що еквівалентно 135 416 грн. 64 коп.; сума простроченої комісії за адміністрування 870 грн. 00 коп.; пеня 5 145 доларів США 80 центів, що еквівалентно 81 612 грн. 38 коп.

Із руху коштів по рахунку з 01 листопада 2006 року по 06 червня 2016 року вбачається, що ОСОБА_1 здійснили останній платіж в сумі 6 124 долари США 00 центів 19 лютого 2013 року (а. с. 157).

Кредитор звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом в серпні 2015 року, надавши розрахунок станом на 28 січня 2015 року та копію ухвали Московського районного суду м. Харкова від 05 травня 2015 року, згідно якої позовну заяву ПАТ «Кредобанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором повернуто у звязку з непідсудністю.

Отже, позов подано в межах строку позовної давності, що узгоджується зі статтею 257 ЦК України, згідно якої загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

З огляду на це, позов в частині стягнення неповернутої суми кредиту в розмірі 21 000 долар США 01 цент, що еквівалентно 333 060 грн. 15 коп., процентів в розмірі 8 538 доларів США 25 центів, що еквівалентно 135 416 грн. 64 коп. та суми простроченої комісії за адміністрування в розмірі 870 грн. 00 коп. підлягає задоволенню.

Пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки.

Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчисляється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

За таких обставин включення для обрахунку пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону.

Отже, аналіз норм статті 266 частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Саме така правова позиція мститься в постановах Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року (справа № 6-116цс13), від 19 листопада 2014 року (справа № 6-160цс14), які відповідно до вимог статті 360-7 ЦПК України є обовязковими для судів.

Отже, з урахуванням позовних вимог з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача підлягає стягненню пеня за період з серпня 2014 року по січень 2015 року включно в розмірі 2 703 долари США 44 центи (442 долари США 27 центів + 14 доларів США 27 центів + 421 долар США 78 центів + 489 доларів США 10 центів + 422 долари США 76 центів + 15 доларів США 10 центів + 538 долари США 15 центів + 344 долари США 38 центів + 15 доларів США 63 центи), що еквівалентно 69 208 грн. 00 коп. з урахуванням курсу долару 2,56 на день ухвалення рішення.

Частиною першою статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Судовий збір в розмірі 3 654 грн. 00 коп., сплачений позивачем за подання позовної заяви, та в розмірі 4 019 грн. 40 коп. за подання апеляційної скарги, документально підтверджується платіжними дорученнями від 29 липня 2015 року та від 01 липня 2016 року (а. с. 6, 134).

Як розяснено в пункті 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», солідарне стягнення суми судових витрат законом на передбачено.

З огляду на це, судовий збір в загальному розмірі 7 673 грн. 40 коп. підлягає стягненню з відповідачів в частковому порядку по 3 836 грн. 70 коп. з кожного з підстав, передбачених частиною 1 статті 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 3, 309 ч. 1 п. п. 1, 4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 представника Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 травня 2016 року скасувати.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_1 Узочуква Крістофера солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованість за Кредитним договором № Ф1987/11-06 (А010145) від 06 листопада 2006 року в наступному розмірі: 21 000 доларів США 00 центів (двадцять одна тисяча доларів США 00 центів) неповернута сума кредиту, 8 538 доларів США 25 центів (вісім тисяч пятьсот тридцять вісім доларів США 25 центів) проценти, 870 грн. 00 коп. (вісімсот сімдесят грн. 00 коп.) - комісія за адміністрування, 69 208 грн. 00 коп. (шістдесят девять тисяч двісті вісім грн. 00 коп.) - пеня.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_1 Узочуква Крістофера на користь Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» судовий збір в частковому порядку - по 3 836 грн. 70 коп. (три тисячі вісімсот тридцять шість грн. 70 коп.) з кожного.

Рішення набирає законної сили негайно і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Л.В.Гуцал

ОСОБА_5