Справа №577/409/16 Головуючий у суді у 1 інстанції - Кравченко А.О.
Номер провадження 22-ц/788/677/16 Суддя-доповідач - Собина О. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Собини О. І.,

суддів - Левченко Т. А. , Хвостика С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 14 березня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини і припинення права на аліменти на утримання дружини, -

в с т а н о в и л а :

25 січня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищезазначеним позовом і свої вимоги мотивував тим, що рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 24 вересня 2015 року з нього на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти у розмірі 600 грн. щомісячно на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення ним повноліття або зміни матеріального становища сторін. Також рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28 вересня 2015 року з нього стягуються аліменти у розмірі 600 грн. щомісячно на утримання колишньої дружини ОСОБА_3 до досягнення малолітнім сином ОСОБА_5 3-річного віку. З 26 жовтня 2015 року він перебуває на обліку у Конотопському міськрайонному центрі зайнятості та отримує допомогу, яка у листопаді місяці 2015 року склала 525,87 грн., у грудні місяці 2015 року - 544,00 грн. У зв'язку з цим у нього склалося важке матеріальне становище, а тому він не має змоги сплачувати аліменти на утримання малолітнього сина та колишньої дружини. Тому просив суд змінити розмір аліментів, що стягуються з нього відповідно до рішення Конотопського міськрайонного суду від 24 вересня 2015 року, зменшивши розмір аліментів з 600,00 грн. щомісяця на 1/4 частину від усіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття. Припинити право ОСОБА_3 на отримання аліментів, які були їй присуджені рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28 вересня 2015 року, у зв'язку із неспроможністю їх сплачувати.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 14 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Змінено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_4 відповідно до рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 24 вересня 2015 року на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, зменшивши розмір аліментів з 600 грн. щомісяця на 1/4 частину від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Припинено право ОСОБА_3 на аліменти, які були присуджені їй з ОСОБА_4 відповідно до рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28 вересня 2015 року.

Відізвані виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 600 грн. щомісяця та на утримання дружини ОСОБА_3 в сумі 600 грн. щомісяця.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на незаконність, необґрунтованість ухваленого рішення, на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що висновок суду про погіршення матеріального стану позивача не відповідає фактичним обставинам справи. При ухваленні рішення судом не було узято до уваги те, що позивач має два будинки в АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, які він успадкував після смерті свого батька. Під час розгляду місцевим судом справи про стягнення з позивача аліментів, він сам визнав, що отримав спадщину та може її утримувати. Крім того, майновий стан позивача на час ухвалення рішень про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини (вересень 2015 року) та майновий стан на час ухвалення оскаржуваного рішення не тільки не погіршився, а навіть покращився, оскільки він почав отримувати допомогу по безробіттю, а тому відсутні були підстави для зменшення розміру стягуваних з позивача аліментів на утримання дитини та колишньої дружини.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи відповідача, заперечення позивача та адвоката, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав:

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходи з того, що позивач як платник аліментів не спроможний надавати матеріальну допомогу у раніше визначеному розмірі, оскільки погіршився його майновий стан. Проте погодитись з висновком суду першої інстанції не можна, оскільки суд не повній мірі врахував обставини справи, права та обов'язки сторін у даних правовідносинах.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони по справі являються батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.45).

10 листопада 2015 року рішенням Конотопського міськрайонного суду від 10 листопада 2015 року розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с.7-8).

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 24 вересня 2015 року з ОСОБА_4 стягуються аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_5 у розмірі 600 грн. щомісячно, починаючи з 14 вересня 2015 року і до досягнення ним повноліття або до зміни матеріального становища сторін (а.с.5, 45).

Рішенням Конотопського міськрайонного суду від 28 вересня 2015 року стягуються з ОСОБА_4 аліменти в розмірі 600 грн. щомісячно на утримання дружини ОСОБА_3 до досягнення сином ОСОБА_5 трьохрічного віку, розпочавши стягнення з 14 вересня 2015 року (а.с.6).

Позивач ОСОБА_4 з 26 жовтня 2015 року перебуває на обліку в Конотопському міськрайонному центрі зайнятості як безробітний та отримує допомогу по безробіттю , яка за період з 26 жовтня 2015 року по 29 лютого 2016 року становить 2157,87 грн. і дана обставина підтверджується довідками Конотопського МРЦЗ (а.с.9,20, 25).

За позивачем, в порядку передбаченому законом, не зареєстровано право власності на нерухоме майно, в той же час, з матеріалів справи вбачається і дана обставина не оспорюється сторонами, позивач є спадкоємцем померлого батька і звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Інший спадкоємець померлого - його донька ОСОБА_7 звернулась із заявою про відмову від спадкування. На підставі вищевказаних заяв заведена спадкова справа №287/2011. Інших заяв про прийняття або відмову від спадщини не надходило. Свідоцтва про право на спадщину не видавались.

Дана обставина підтверджується також і ухвалою апеляційного суду Сумської області від 14 січня 2016 року у справі № 577/4979/14-ц, якою встановлено, що хоча житловий будинок у АДРЕСА_1 і належав ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, але після його смерті єдиним спадкоємцем, який у встановленому діючим законодавством порядку прийняв спадщину, є його син ОСОБА_4, якому відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України спадщина належить з часу її відкриття, тобто з часу смерті ОСОБА_8

Крім того, сторонами визнається та обставина, що позивачу, як спадкоємцю померлого ОСОБА_8 належить і інший будинок померлого розташований по АДРЕСА_2

З матеріалів справи також вбачається, що малолітній син сторін має незадовільний стан здоров'я, з 02 грудня 2014 року стоїть на «Д» обліку дитячої поліклініки, часто хворіє та потребує витрат на його лікування, що підтверджується копіями довідок дитячої поліклініки, консультативними висновками спеціаліста Сумської обласної дитячої клінічної лікарні (а.с.46-56).

Наказом Конотопського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді №6-ОД від 29 січня 2016 року, сім'я ОСОБА_8 взята на облік сімей (осіб), що перебувають у складних життєвих обставинах та призначено відповідальних за організацію, здійснення та результат надання соціальних послуг (а.с.59). Як вбачається з копії витягу з наказу Управління соціального захисту населення Конотопської РДА від 27 січня 2014 року №5-к, головний спеціаліст відділу персоніфікованого обліку управління соціального захисту населення Конотопської РДА ОСОБА_3, знаходиться у соціальній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку 28 січня 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 року включно (а.с.60). Відповідно до копії довідки управління соціального захисту населення Конотопської РДА №624 від 22 вересня 2015 року, ОСОБА_3 перебуває на обліку як одержувач допомоги по догляду за дитиною до трьох років і з жовтня 2015 року одержує грошову допомогу в розмірі 130,00 грн. (а.с.61).

Між сторонами склались вкрай неприязні відносини, позивач перешкоджав колишній дружині та своєму малолітньому синові у проживанні в АДРЕСА_1, що змусило її звертатись до суду із позовом про вселення та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні житлом і дана обставина підтверджується рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 8 грудня 2015 року, яким задоволено її позовні вимоги у повному обсязі (а.с.72-75). В той же час, на день ухвалення оскаржуваного рішення відповідач та малолітній син сторін позбавлені можливості мешкати у вищезазначеному будинку і змушені винаймати інше житло.

Згідно ч.ч.1,2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. За вимогами статті 182 СК України, - при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей; непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом.

Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

Згідно з роз'ясненням постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року N 3 (п. 23) відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Колегія суддів вважає, що позивач всупереч вказаним вимогам закону, не надав суду переконливих, належних та допустимих доказів того, що його майновий стан після ухвалення судом рішень про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та колишньої дружини погіршився, внаслідок чого він позбавлений можливості сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі попередньо визначеному судом та взагалі не має можливості сплачувати аліменти на утримання колишньої дружини до досягнення дитиною 3-річного віку.

При цьому, як вбачається з рішень Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 24 вересня 2015 року та від 28 вересня 2015 року, якими були стягнуті з позивача аліменти на утримання малолітньої дитини та колишньої дружини судами, при визначенні розміру сплачуваних аліментів, були враховані обставини передбачені ч.1 ст.182 СК України, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, працездатність батька дитини, його нормальний стан здоров'я, належність йому в порядку спадкування нерухомого майна, відсутність у нього на утриманні інших дітей та непрацездатних батьків. За наявності усіх цих обставин суд прийшов до висновку про спроможність позивача сплачувати аліменти на утримання дитини та колишньої дружини по 600 грн.00 коп. на кожного.

Позивач ОСОБА_4 вищезазначені рішення судів не оскаржив, а отже погодився із розміром аліментів стягнутих з нього на утримання дитини та колишньої дружини.

Після набрання рішень судів законної сили майновий стан платника аліментів не тільки не погіршився, а ще і покращився, оскільки, як було встановлено місцевим судом, він з 26 жовтня 2015 року перебуває на обліку в Конотопському міськрайонному центрі зайнятості як безробітний та отримує допомогу по безробіттю. Крім того, позивач не заперечує, що здійснює обробіток земельної ділянки площею близько 0,12 га , розташованої по АДРЕСА_1 і забезпечує себе продуктами харчування.

Колегія суддів вважає, що незалежно від працевлаштування, наявності постійного чи мінливого доходу позивач в даному випадку зобов'язаний утримувати свого малолітнього сина та відповідачку, яка доглядає за дитиною, до досягнення нею трьох років. Він не може бути визнаний неспроможним сплачувати аліменти, оскільки є працездатним, інших утриманці не має і тому має можливість організувати своє життя таким чином, щоб мати можливість надавати матеріальну допомогу своїй малолітній дитині на рівні достатньому для її повноцінного розвитку.

Не заслуговують на увагу заперечення позивача на апеляційну скаргу про те, що він мешкає разом із сестрою ОСОБА_7 і надає їй допомогу у догляді за недієздатним племінником ОСОБА_9, оскільки як вбачається з рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17 лютого 2011 року саме його сестра ОСОБА_7 призначена опікуном свого недієздатного сина ОСОБА_9 і саме на неї покладений обов'язок по здійсненню догляду за ним (а.с.93). В той же час, позивач, в порядку передбаченому законом, не зобов'язаний здійснювати догляд за недієздатним племінником ОСОБА_9, але зобов'язаний, відповідно до ст.180, ч.2 ст.84 СК України, утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття та надавати допомогу колишній дружині, з якою проживає дитина, до досягнення нею трирічного віку.

Посилання позивача на незадовільний стан будинків отриманих ним в порядку спадкування після смерті батька не позбавляють його можливості як власника володіти, користуватися та розпоряджатися цим майном.

Не може погодитись колегія суддів і з висновком місцевого суду про необхідність визначення аліментів на утримання дитини не у твердій грошовій сумі, а у частці від доходу платника аліментів, оскільки не можна вважати, що отримувана позивачем допомога по безробіттю є його стабільним доходом, а не тимчасовою допомогою, яка виплачується йому обмежений час і лише на період до підшукування постійного місця роботи останньому.

Також колегія суддів вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом не враховано незадовільний майновий стан відповідача та її малолітньої дитини, оскільки відповідач, у зв'язку із доглядом за малолітньою дитиною до досягнення нею 3-річного віку, позбавлена можливості працювати, отримує лише допомогу у розмірі 130 грн. 00 коп. щомісячно, у зв'язку із відсутністю у неї на праві власності житла вимушена винаймати житло, а також змушена нести додаткові витрати для лікування дитини.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що ОСОБА_4 спроможний сплачувати аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 та надавати матеріальне утримання матері дитини у розмірах, встановлених судовими рішеннями від 24 вересня 2015 року та від 28 вересня 2015 року.

Частиною 1 статті 309 цього Кодексу визначено, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 із зазначених вище підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 14 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4.

Рішення набрало законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -