Справа № 357/239/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Цуранова А. Ю. ,

при секретарі - Солом'яна Л. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Біла Церква позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду із зазначеною вище позовною заявою.

Вказував, що йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 та в якій зареєстрована відповідач по справі.

Посилаючись на ту обставину, що відповідач з 2006 року не проживає за місцем реєстрації, позивач, згідно вимог ч. 2 ст. 405 ЦПК України, просив визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 50 в будинку № 46 по вул. Некрасова в м. Біла Церква Київської області.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлений позов та просили його задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні в задоволенні позову просила відмовити з тих підстав, що їй більше не має куди прописуватись, а також пояснила, що з 2006 року вона проживає разом з матірю за адресою: АДРЕСА_2, яка належиться на праві власності матері, а також зазначила, що не намагалась вселитись в квартиру до батька.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, пояснення відповідача, а також дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву з наступних підстав.

Частиною 4 статті 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч. 1 та 2 ст. 319 ЦК України).

Положеннями ч. 2 ст. 405 ЦК України закріплено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В судовому засіданні встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_3, що підтверджується даними копії свідоцтва на право власності на житло (а.с. 7).

Позивач по справі є батьком відповідача, що підтверджується даними копії свідоцтва про народження (а.с. 9).

Згідно довідки від 04.12.2015 року № НОМЕР_1 БМР ЖЕК № 7, ОСОБА_2 з 15.05.1998 зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

Відповідач в судовому засіданні не заперечувала тієї обставини, що з 2006 року вона не проживає за вищевказаною адресою, оскільки її батьки почали жити окремо, а вона залишилась із матірю.

В силу вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

В судовому засіданні не встановлено, а відповідачем не доведено про наявність поважних причин, які б не давали останній проживати за місцем реєстрації у вказаний період.

Таким чином, сукупність зібраних по справі доказів свідчить про відсутність відповідача за місцем своєї реєстрації без поважних причин понад один рік, тому вимоги позовної заяви про визнання її такою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням підлягають до задоволення.

Посилання відповідача про відсутність в неї можливості прописатися за іншою адресою, суд оцінює критично, оскільки вказані доводи не спростовують зазначених вище висновків суду по даній справі.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_4.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_3