Справа № 490/6648/16-ц
н/п 2/490/2613/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(резолютивна частина)

14 листопада 2016 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Подзігун Г. В.

при секретарі - Константиновському О. Г.

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Бабенко О. О.,

представників третіх осіб - Джос О. В.,

Летучої С. В.,

Старєва О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради, треті особи - Департамент житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЖЕК «Забота», про визнання протиправним договору та акту, визнання їх недійсними, зобов'язання вчинити певні дії.

Керуючись ст. ст. 10, 14, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН

Справа № 490/6648/16-ц

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2016 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Подзігун Г. В.

при секретарі - Константиновському О. Г.

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Бабенко О. О.,

представників третіх осіб - Джос О. В.,

Летучої С. В.,

Старєва О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради, треті особи - Департамент житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЖЕК «Забота», про визнання протиправними договору та акту, визнання їх недійсними, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому, з урахуванням уточнень, просив визнати протиправним та недійсним тристоронній Договір на утримання житлових будинків, споруд та прибудинкових територій від 01.04.2011 року, що був укладений між ТОВ «ЖЕК «Забота», Управлінням з використання та розвитку комунальної власності ММР та Департаментом ЖКГ ММР на обслуговування будинку АДРЕСА_1; визнати протиправним та недійсним Акт прийому-передачі вказаного будинку з балансу відповідача та Департаменту ЖКГ ММР на баланс ТОВ «ЖЕК «Забота» від 01.04.2011 року; зобов'язати відповідача прийняти рішення, яким передати вищезазначений будинок на баланс мешканцям багатоквартирного будинку.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що вказаний Договір не має юридичної сили, оскільки оформлений неналежним чином, не відповідає Типовій формі, затвердженої постановою КМУ № 529 від 20.05.2009 року. Крім того, відповідачем, на його думку, було порушено порядок передачі житлового комплексу або його частини з балансу однієї особи на баланс іншої, який затверджено постановою КМУ № 1521 від 11.10.2002 року.

У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Зазначав також, що власником житлового будинку є усі співвласники квартир, що розташовані у ньому, а тому Управління з використання та розвитку комунальної власності ММР перевищило свої повноваження, виступаючи при укладенні даного Договору від імені власника.

Вказував, що відповідач порушив його права на отримання якісних житлово-комунальних послуг, а саме послуг з обслуговування будинку та прибудинкової території; порушив його право як співвласника разом з іншими співвласниками розпоряджатися житловим будинком. При цьому, посилався також на порушення процедури проведення конкурсу щодо визначення підприємства, яке має обслуговувати будинок.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала. Зазначала, що позивач не довів, що під час укладання угоди було порушено вимоги ст. 203 ЦК України. Щодо вимоги про зобов'язання передати будинок на баланс мешканцям, то позивач не звертався у встановленому порядку із заявою про списання будинку з балансу, а оскільки ОСББ у будинку не створено, то відсутня будь-яка юридична можливість передати будинок на баланс власників.

Крім того, зазначала, що, на її думку, права позивача не порушені, оскільки він взагалі не має договірних відносин із ЖЕКом, що у судовому засіданні підтвердив і сам позивач.

У судовому засіданні представник відповідача також заявила про пропуск позивачем строків позовної давності, оскільки позивач дізнався про факт укладення Договору у лютому 2012 року, а до суду з даним позовом звернувся лише 13.09.2016 року.

Представник ТОВ «ЖЕК «Забота» Летуча С. В. у судовому засіданні проти позову також заперечувала з тих самих підстав, що і представник відповідача. Зазначала, що Договір було укладено на підставі рішення міської ради, яким затверджено Типову форму, на підставі проведеного конкурсу, результати якого не були оскаржені.

Посилання позивача на постанову КМУ № 529 від 20.05.2009 року вважала безпідставними, оскільки вказаною постановою затверджено типову форму іншого договору.

Інші представники ТОВ «ЖЕК «Забота» також просили відмовити у задоволенні позову.

Представник Департаменту ЖКГ ММР у судовому засіданні проти позову також заперечувала. Зазначала, що формами управління будинку власниками є або створення ОСББ, або голосування на загальних зборах для вибору управителя чи управляючої компанії - списання будинку на баланс споживачам законом не передбачено.

Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали та обставини справи, заслухавши пояснення сторін, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Позивач є співвласником квартири АДРЕСА_1.

02 жовтня 2007 року між Миколаївською міською радою в особах Управління з використання та розвитку комунальної власності ММР (власник) та Департаменту ЖКГ ММР (замовник), з одного боку, та приватним підприємством «Аріанда» (виконавець), з другого боку, було укладено Договір на утримання житлових будинків, споруд та прибудинкових територій, відповідно до якого власник передав на баланс виконавцю нерухоме майно (житлові будинки, споруди та ін.), власником якого є територіальна громада м. Миколаєва, та передача замовником виконавцю функцій з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, зокрема, за адресою: АДРЕСА_1; а виконавцем - прийняття на баланс цього майна для здійснення функцій з його утримання та проведення розрахунків із споживачами.

Таким чином, з 02 жовтня 2007 року багатоквартирний будинок, у якому проживає позивач, знаходився на балансі та на утриманні ПП «Аріанда».

15 березня 2011 року було проведено засідання конкурсної комісії щодо розгляду пропозицій учасників та про результати проведення конкурсу з надання послуг на утримання житлових будинків, споруд та прибудинкових територій на територію ПП «Аріанда» (протокол № 4 від 15.03.2011 року).

Вказаною комісією переможцем конкурсу з надання послуг з утримання житлових будинків, споруд та прибудинкових територій по житловому фонду, що обслуговувався ПП «Аріанда» (у тому числі будинку, у якому проживає позивач) було визнано ТОВ «ЖЕК «Забота»; встановлено термін дії договору з надання послуги на утримання житлових будинків, споруд та прибудинкових територій для переможця - 2 роки.

Рішення конкурсної комісії ніким не оскаржувалося та на теперішній час не скасоване.

На виконання вказаного рішення конкурсної комісії, ПП «Аріанда» передало, а відповідач прийняв на баланс, зокрема, житловий будинок, споруди та прибудинкову територію за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується наявною у матеріалах справи копію Акту приймання-передачі основних засобів від 01.04.2011 року.

01 квітня 2011 року між Миколаївською міською радою в особах Управління з використання та розвитку комунальної власності ММР (власник) та Департаменту ЖКГ ММР (замовник), з одного боку, та ТОВ «ЖЕК «Забота» (виконавець), з іншого боку, було укладено Договір на утримання житлових будинків, споруд та прибудинкових територій (далі - спірний Договір), відповідно до якого власник передав на баланс виконавцю нерухоме майно (житлові будинки, споруди та ін.), власником якого є територіальна громада м. Миколаєва, та передача замовником виконавцю функцій з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, зокрема, за адресою: АДРЕСА_1; а виконавцем - прийняття на баланс цього майна для здійснення функцій з його утримання та проведення розрахунків із споживачами.

Перелік житлових будинків, споруд та іншого майна, що передається на баланс для здійснення функцій з утримання, додається і є невід'ємною частиною Договору.

Термін дії Договору закінчувався 01.04.2013 року та неодноразово продовжувався додатковими угодами до 01.07.2016 року.

На виконання спірного Договору 01 квітня 2011 року сторонами Договору було підписано оскаржуваний Акт приймання-передачі комунального майна (житлового фонду), за яким на баланс ТОВ «ЖЕК «Забота» передавався, зокрема, житловий будинок, споруди та прибудинкова територія за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач вважає, що його права були порушені, оскільки він як співвласник багатоквартирного будинку разом із іншими співвласниками має право самостійно приймати рішення щодо передачі будинку на баланс тій чи іншій юридичній особі, а відповідач, укладаючи спірний Договір та Акт, діяв всупереч нормам чинного законодавства.

В той же час, суд із такою позицією позивача погодитися не може з огляду на таке.

Спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про житлово-комунальні послуги», «Про об'єднання співвласників багатоквартирних будинків», постановами КМУ № 1521 від 11.10.2002 року «Про реалізацію Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку"», «Про затвердження Порядку проведення конкурсу з надання житлово-комунальних послуг», рішенням Миколаївської міської ради від 04 липня 2007 року «Про затвердження договору на утримання житлових будинків, споруд та прибудинкових територій» (зі змінами та доповненнями).

Згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів.

Статтями 627, 628 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

При цьому, відповідно до ст. 630 ЦК України договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку.

За своїм характером договір є одним із різновидів правочинів, у зв'язку з чим договір може бути визнано недійсним виключно з підстав, передбачених актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, закріплені статтею 203 ЦК України, відповідно до якої: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Законом можуть встановлюватися також інші вимоги, недотримання яких тягне за собою недійсність правочину.

Таким чином, позивач, в силу ст. 60 ЦПК України, зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається, із зазначенням відповідних правових підстав недійсності правочину.

Порядок укладення договорів на утримання житлових будинків, споруд та прибудинкових територій закріплено нормами спеціального законодавства.

Так, відповідно до п. п. 4, 5 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, визначення виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства; управління об'єктами у сфері житлово-комунальних послуг, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації.

При цьому, згідно зі ст. 1 вказаного Закону балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Статтею 23 вказаного Закону передбачено, що власник має право тримати на балансі та управляти належним йому майном.

Власник має право доручати повністю або частково розпоряджатися та управляти належним йому майном відповідно до закону та договору балансоутримувачу або управителю.

У разі спільної власності кількох співвласників рішення щодо утримання на балансі та/або управління майном приймається відповідно до закону.

04 липня 2007 року Миколаївською міською радою було прийнято рішення № 13/63 «Про затвердження договору на утримання житлових будинків, споруд та прибудинкових територій», яким було затверджено типову форму такого договору, а Управлінню з використання та розвитку комунальної власності ММР, Департаменту ЖКГ ММР наказано укласти відповідні договори із підприємствами, які надають послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій у житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва.

Вказане рішення міської ради (зі змінами та доповненнями) на теперішній час чинне та ніким не оскаржене.

Суд, дослідивши зазначене рішення міської ради, а також оскаржуваний Договір, приходить до переконання, що зміст вказаного Договору у повній мірі відповідає типовій формі договору, затвердженої рішенням міськради.

Враховуючи усе вищевикладене, зважаючи на той факт, що на час укладення спірного Договору житловий будинок, у якому зареєстрований позивач, перебував на балансі відповідача, а також виходячи із того, що спірний Договір за своїм змістом відповідає типовій формі, суд приходить до висновку, що Договір було прийнято у передбаченому законом порядку, оскільки позивач не надав суду доказів невідповідності укладеного Договору положенням ст. 203 ЦК України.

Посилання позивача на порушення відповідачем постанови КМУ № 631 від 21 липня 2005 року суд до уваги взяти не може, оскільки оскарження рішення конкурсної комісії не є предметом даного позову, а результати конкурсу від 15.03.2011 року є чинними та ніким на теперішній час не скасований.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що за Актом приймання-передачі основних засобів від 01.04.2011 року ПП «Аріанда» передало, а відповідач прийняв на баланс, зокрема, житловий будинок, споруди та прибудинкову територію за адресою: АДРЕСА_1. Вказаний Акт, а також договір із ПП «Аріанда» ніким не оскаржувалися та не були скасовані.

Таким чином, відповідач, прийнявши вказаний будинок на баланс, за дорученням власника діяв як балансоутримувач вказаного житлового будинку, у зв'язку з чим на підставі результатів конкурсу у встановленому законодавством порядку прийняв рішення про передачу будинку на баланс ТОВ «ЖЕК «Забота».

Посилання позивача на невідповідність змісту Договору положенням постанови КМУ № 529 від 20.05.2009 року суд до уваги взяти не може, оскільки вказаною постановою затверджено типову форму договору, який укладається між виконавцем та споживачем, і предметом якого є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у відповідному житловому будинку, а споживачем - забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленим тарифом у строк та на умовах, що передбачені цим договором.

Посилання на рішення Конституційного Суду України № 4-рп/2004 від 02.03.2004 року та № 14-рп/2011 від 09.11.2011 року суд до уваги взяти не може, оскільки вони стосуються виключно тлумачення положень ст. 20 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та не мають значення для спірних правовідносин.

Твердження позивача про те, що відповідач розпорядився належним майном співвласників вказаного будинку без їх волі суд до уваги взяти також не може, оскільки законом передбачено спеціальну форму управління багатоквартирним житловим будинком, а саме створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку або іншої юридичної особи, статут якої передбачає можливість провадження такої діяльності.

Передача ж житлового будинку на баланс фізичних осіб (співвласників) чинним законодавством України не передбачена.

Крім того, позивач, на думку суду, всупереч положенням ст. 60 ЦПК України не надав суду жодних належних та допустимих доказів того, що його права оскаржуваними Договором та Актом були порушені; того, що він разом із співвласниками будинку у передбаченому законом порядку звертався із відповідною заявою про списання будинку та передачу його на баланс управителю або ОСББ.

Враховуючи усе вищевикладене, суд приходить до обґрунтованого переконання, що у задоволенні позову в частині визнання недійсним та протиправним Договору слід відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Зважаючи на те, що за своїм характером вимоги про визнання протиправним та недійсним Акту приймання-передачі, а також про зобов'язання передати будинок на баланс співвласникам є похідними від вимог про визнання протиправним та недійсним Договору, у задоволенні позову в цій частині слід також відмовити за безпідставністю позовних вимог.

В ході розгляду справи судом встановлено, що про порушення свого права позивач дізнався у лютому 2012 року, але звернувся до суду лише 13.09.2016 року, тобто з пропуском передбаченого ст. 257 ЦК України трирічного строку.

При цьому суд не приймає до уваги поданих в порядку ст.267 ЦК України заяв представників відповідача та третьої особи про застосування наслідків пропуску позовної давності, оскільки, як зазначено вище, суд відмовляє в задоволенні даного позову за безпідставністю його вимог, тому підстави для застосування цих наслідків відсутні.

При цьому, зважаючи на те, що судом в ході розгляду даної справи не було виявлено порушень закону з боку відповідача, третіх або інших осіб, суд приходить до переконання, що підстави, передбачені ст. 211 ЦПК України, для винесення окремих ухвал суду, відсутні.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір сплачено позивачем при подачі позову до суду.

Керуючись ст. ст. 10, 14, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН