Номер провадження: 22-ц/785/2295/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 березня 2016 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого Сватаненка В.І.

суддів Суворова В.О., Черевка П.М.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом Житлово-будівельного кооперативу-2» до ОСОБА_2 «Про стягнення заборгованості» та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до «Житлово-будівельного кооперативу-2» - «Про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, стягнення витрат на ремонт у майбутньому», за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 грудня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

07.02.2014 року «ЖБК-2» звернулись до суду із зазначеним позовом, вимоги по якому у подальшому неодноразово були змінені, по якому остаточно просили стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 1 969,73 грн., що утворилась станом на 01.12.2015 року за надані послуги щодо утримання будинку і прибудинкової територій.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилався на те, що відповідач, проживаючи в квартирі № 55 у будинку № 91 «б» по вул. Леніна у м. Ізмаїл Одеської області, користується послугами «ЖБК-2» з утримання будинку і прибудинкової територій, які зобов'язана своєчасно та в повному обсязі оплачувати, але відповідач порушила свої обов'язки щодо проведення щомісячних розрахунків з утримання будинку і прибудинкової території.

28.04.2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом, вимоги по якому у подальшому були доповнені та неодноразово уточненні, про відшкодування на її користь витрат, які вона понесла у звязку з організацією своїми силами заміни частини каналізаційного стояку в сумі 500 грн., відшкодування моральної шкоди у звязку з невиконанням «ЖБК-2» робіт з ліквідації аварії, що сталась у її квартирі у червні 2012р. у розмірі 20 000 грн. та стягнення вартості на майбутній ремонт ванної кімнати у майбутньому.

Представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовільнити, зустрічний позов не визнала, просила у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала, заперечувала проти його задоволення, вимоги зустрічного позову підтримала, просила їх задовольнити.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.12.2015 року позов «ЖБК-2» частково задоволений, стягнуто з ОСОБА_2 на користь «ЖБК-2» суму заборгованості у розмірі 1 921,11 грн., у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено, у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

25.12.2015 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на вказане рішення районного суду, по якій просить рішення суду скасувати, ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні первісного позову та про задоволення зустрічного позову, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позов «ЖБК-2», районний суд виходив із доведеності та обґрунтованості заявлених вимог. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 суд виходив із того, що заявлені вимоги є недоведеними та безпідставні, не ґрунтуються на нормах права, які їх регулюють

З таким висновком районного суду колегія суддів погоджується.

Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що власником будинку № 91 «б» по вул. Леніна у м. Ізмаїл Одеської області є «ЖБК-2».

Власником квартири № 55 будинку № 91 «б» по вул. Леніна у м. Ізмаїл Одеської області і членом «ЖБК-2», що не оспорено в судовому засіданні сторонами та доказуванню не підлягає, є ОСОБА_2

Згідно статуту «ЖБК-2», затвердженого рішенням виконавчого комітету міської ради народних депутатів № 717 від 11.08.1997 р. кооператив здійснює експлуатацію та ремонт належного йому будинку та утримання прибудинкової території.

На ім'я ОСОБА_2 по зазначений квартирі відкрито особовий рахунок по сплаті комунальних послуг, та згідно якому розмір заборгованості позивачем розраховано в сумі 1 969, 73 грн.

Однак даний розмір суми заборгованості розрахований позивачем станом не на 01.12.2015 року, як ним зазначено у заяві про зміну розміру позовних вимог, а включно за грудень 2015 року, тобто станом на 01.01.2016 року, тому районний суд обгрунтовано вважав доведеним розмір заборгованості відповідача на 01.12.2015 року в сумі 1921,11 грн.

Розрахунок оплати за надані послуги з утримання будинків і прибудинкових територій проводився згідно тарифам, затвердженим рішеннями виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради за № 1393 від 30.10.2008 р. та за №1575 від 08.12.2011 року.

Пунктом 1 ч.1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до вимог ст. 68 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та положень п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 зі змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 р. № 45 (далі Правил), власники квартир (наймачі) - споживачі комунальних послуг зобов'язані належним чином та вчасно оплачувати надані житлово-комунальні послуги.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже, посилаючись на наведені норми права та надані розрахунки, суд першої інстанції вважав обґрунтованою та доведеною суму заборгованості відповідача, яка підлягає стягненню, в сумі 1921,11 грн.

Що стосується заперечень відповідачки відносно позовних вимог «ЖБК-2», та наведених вимог в зустрічному позові, то районний суд виходив із таких міркувань.

Так, відповідачем заперечується надання позивачем, зокрема, у 2012 році послуг у повному обсязі. А саме, зазначається, що у червні 2012 р. у каналізаційному стояку в її квартирі сталась аварія, проте керівник «ЖБК-2» на той час ОСОБА_3 необхідних дій з ліквідації аварії не здійснила, стояк не замінила, а через півроку вона за свої кошти вимушена була замінити стояк, проте стіна та стеля у ванній кімнаті потребує ремонту. У підтвердження вищевказаного надала суду акти за 11.12.2012 р.. 12.07.2012 р., оголошеня голови «ЖБК-2», акт обстеження кв. № 55 без дати, заяви ОСОБА_2 від 25.12.2012 р. (а.с.40-42, 65).

Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно зі ст. ст. 59, 60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач, у судовому засіданні пояснила суду, що послуги надаються частково, а саме послуги з вивозу сміття та утилізації твердих побутових відходів, освітлення драбинних кліток, прибирання прибудинкової території, отже дані обставини відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Згідно ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі порушення виконавцем умов договору, споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому визначаються строки, види, показники порушень тощо; представник виконавця повинен з'явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором; акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами строк договору або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Спори задоволення претензій споживачів вирішуються в суді. Споживач має право на досудове вирішення спору шляхом задоволення пред'явленої претензії.

Так, позивач за зустрічним позовом просить стягнути з «ЖБК-2», у відшкодування витрачених нею за заміну стояка, 500 грн., проте не надала докази у підтвердження понесених нею цих витрат. Окрім того, районний суд встановив, що 107 грн. вартість куплених відповідачем матеріалів їй «ЖБК-2» 25.12.2012 р. було повернуто (а.с.103-104).

Крім того, ОСОБА_2 просила стягнути з «ЖБК-2» вартість майбутнього ремонту, який необхідно провести.

Однак, виходячи зі змісту ч.1 ст. 15 ЦК України, завданням цивільного судочинства є захист цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Тобто судовому захисту підлягають лише вже порушені права, свободи і інтереси фізичних або права та інтереси юридичних осіб, держави.

Вартість майбутнього ремонту ОСОБА_2 відповідно до положень ч.2 ст. 59 ЦПК України суду належним чином не довела.

Тому, районний суд і в даній частині позовних вимог обґрунтовано відмовив.

Згідно діючого законодавства особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або у випадках, передбачених статтями 280, 611, 1167, 1168 ЦК України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Оскільки судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу невиконання договірних зобов'язань, а за вказаним договором не було передбачено відшкодування моральної шкоди, за завдання шкоди здоровю сторони, що є підставою застосування Закону України «Про захист прав споживачів», стороною не заявлялись та докази не надавались, у задоволенні позивних вимог про відшкодування моральної шкоди також відмовлено.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів також погоджується.

Враховуючи вищевикладене, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2Г задоволенню не підлягають, позовні вимоги «ЖБК-2» про стягнення суми заборгованості частковому задоволенню в сумі - 1 921,11 грн., що виникла станом на 01.12.2015 р.

Від сплати судових витрат ОСОБА_2, як інвалід II групи звільнена.

Посилання апелянта на те, що позовні вимоги «ЖБК-2» включають неіснуючі суми боргу за 2009 та 2010 роки, тобто за межами трьохрічного строку позовної давності, апеляційним судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки до суду першої інстанції відповідач з такими запереченнями не зверталась.

Цивільно-процесуальне законодавство не наділяє суд апеляційної інстанції повноваженнями вирішувати питання про застосування строку позовної давності до заявлених позовних вимог, якщо вони не були предметом розгляду судом першої інстанції.

Така позиція апеляційного суду відповідає усталеній практиці Верховного суду України з даного питання.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_4

ОСОБА_5

ОСОБА_6

02.03.2016 року м. Одеса