Унікальний номер справи 333/7100/15-ц
Номер провадження 2/333/174/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

м. Запоріжжя 9 березня 2016 р.

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючий суддя Фунжий О.А., при секретарі Лященко В.А., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_1 до ОСОБА_4 аграрної політики та продовольства України, Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Запорізьке» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом провизнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивовано тим, що з 3 вересня 2014 р. позивач працював виконувачем обовязків директора Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство (ДП СГП) «Запорізьке». Наказом ОСОБА_4 аграрної політики та продовольства України № 176-п від 20 серпня 2015 р. його звільнено з посади згідно зі ст. 41 ч.1 КЗпП України. Звільнення позивач вважає незаконним, оскільки в порушення вимог ст. 47 КЗпП України відповідач не вручив йому копію наказу про звільнення в день звільнення; всупереч вимогам ст. 149 КЗпП України відповідач не витребував у нього пояснення щодо порушень, зазначених у доповідній записці, яка стала підставою для звільнення; на день звільнення він перебував на лікарняному, чим порушені вимоги ст. 40 КЗпП України; причини звільнення не відповідають обставинам справи; в порушення вимог ст. 43, 252 КЗпП України звільнення відбулось без попередньої згоди профспілкового органу; відомості про звільнення не внесені в трудову книжку позивача, чим порушені вимоги ст. 47 КЗпП України; всупереч вимогам ст. 116 КЗпП України в день звільнення з ним не проведено остаточного розрахунку. З наведених підстав позивач просить суд наказ ОСОБА_4 аграрної політики та продовольства України від 20 серпня 2015 р. про звільнення його з роботи визнати незаконним; поновити його на посаді виконувача обовязки директора ДП СГП «Запорізьке», стягнути з ДП СГП «Запорізьке» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в період з 21 серпня 2015 р. до дня розгляду справи; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення його на посаді.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтвердили позовні вимоги та їх обґрунтування, наполягаючи на задоволені позову.

Представник відповідача ОСОБА_4 аграрної політики та продовольства України, будучи належним чином повідомлений про час розгляду справи, в судове засідання не зявився, надавши суду заперечення проти позову. В запереченні зазначено, що наказом ОСОБА_4 аграрної політики та продовольства України № 133-п від 1 вересня 2014 р. ОСОБА_1 призначено виконувачем обовязків директора ДП СГП «Запорізьке». Наказом ОСОБА_4 аграрної політики та продовольства України № 176-п від 20 серпня 2015 р. його звільнено з посади згідно зі ст. 41 ч.1 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обовязків. Підставою для звільнення позивача є службова записка Департаменту з управління державною власністю від 7 серпня 2015 р. Про тимчасову непрацездатність позивача в день звільнення ОСОБА_4 відомо не було. На виконання вимог ст. 149 КЗпП України позивачеві пропонувалось надати пояснення з приводу допущенного ним порушення, проте такі він не надав. Відповідно до ст. 43-1 КЗпП України відповідач не запитував попередню згоду профспілкового органу на звільнення позивача, оскільки той працював виконувачем обовязків директора підприємства. Не внесення відомостей про звільнення позивача в трудову книжку та не проведення з ним в день звільнення остаточного розрахунку не є підставою для поновлення позивача на посаді. Вважаючи, що звільнення позивача проведено у відповідності із законодавством, представник відповідача просить суд відмовити у задоволені позову.

Представник відповідача ДП СГП «Запорізьке» позов визнав частково, в судовому засіданні пояснив, що позивач з 3 вересня 2014 р. працював виконувачем обовязків директора підприємства «Запорізьке». З 9 травня 2015 р. він знаходився на лікуванні, виконувачем обовязки директора згідно наказу був призначений ОСОБА_5 В серпні 2015 р. підприємству стало відомо, що наказом ОСОБА_4 аграрної політики та продовольства України від 20 серпня 2015 р. ОСОБА_1 звільнено з посади. На момент видання наказу позивач знаходився на лікарняному, тому його звільнення проведено незаконно. Про підстави та прийняття рішення про звільнення ОСОБА_1 ОСОБА_4 до підприємства не зверталось, про існування службової записки Департаменту з управління державною власністю від 7 серпня 2015 р., яка стала підставою для звільнення, відповідачеві нічого не відомо. Остаточний розрахунок з позивачем не проведено, оскільки на день звільнення він знаходився на лікарняному, трудова книжка позивача на підприємстві відсутня. У разі винесення рішення про поновлення позивача на посаді, представник ДП СГП «Запорізьке» просить суд середній заробіток за час вимушеного прогулу стягнути з ОСОБА_4 аграрної політики та продовольства України.

Суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно копію паспорту позивач ОСОБА_1 зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_1 в Комунарському районі м. Запоріжжя. (а.с. 5-6)

Відповідно до ст. 110 ч.1 ЦПК України позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред'являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Згідно зі ст. 232 КЗпП України трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, оплату за час вимушеного прогулу, розглядаються безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах.

Наказом ОСОБА_4 аграрної політики та продовольства України № 133-п від 1 вересня 2015 р. ОСОБА_1 призначено виконувачем обовязки директора Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Запорізьке». (а.с. 83)

Наказом ОСОБА_4 аграрної політики та продовольства України № 176-п від 20 серпня 2015 р. ОСОБА_1, виконуючого обовязки директора Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Запорізьке», звільнено з роботи за одноразове грубе порушення трудових обовязків згідно п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України. (а.с. 84)

Згідно зі ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

В судовому засіданні встановлено, що позивача звільнено з роботи наказом від 20 серпня 2015 р., до суду з позовом про поновлення на роботі він звернувся 18 вересня 2015 р., тобто в межах встановленого ст. 233 КЗпП України строку.

Відповідно до ст. 41 ч.1 п.1 КЗпП України, на яку посилається відповідач при звільнені позивача, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності.

В наказі ОСОБА_4 аграрної політики та продовольства України № 176-п від 20 серпня 2015 р. зазначено, що підставою звільнення ОСОБА_1 є службова записка Департаменту з управління державною власністю від 7 серпня 2015 р. № 27-3/77. (а.с. 84)

В службовій записці зазначено, що ДП СГП «Запорізьке» в порушення вимог ст. 75 Господарського кодексу України у встановлені строки та порядку не надало фінансові плани на 2014, 2015, 2016 роки, фінансову звітність за 1 квартал 2015 р. , в порушення вимог Порядку складання, затвердження та контролю виконання фінансового плану субєкта господарювання державного сектору економіки, затвердженого наказом Мінекономрозвитку України від 2 березня 2015 р., не надало звіти про виконання фінансових планів; в порушення вимог, викладених в листі Мінагрополітики України від 27 лютого 2015 р., не забезпечило оформлення прав на земельні ділянки, які використовуються підприємством, та надання відповідної інформації до 1 червня 2015 р. Пропозиція: з метою недопущення погіршення фінансово-господарського стану Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Запорізьке», забезпечення ефективного використання та збереження коштів та майна, що належить зазначеному підприємству, розглянути питання звільнення ОСОБА_1 з посади виконуючого обовязки директора Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Запорізьке», відповідно до вимог чинного законодавства України. (а.с. 85-86)

У відповідності зі ст. 147-147-1 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Згідно зі ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

В порушення вимог ст. 149 КЗпП України ОСОБА_4 аграрної політики та продовольства України до застосування дисциплінарного стягнення не зажадало від ОСОБА_1 письмові пояснення, в наказі про звільнення позивача не вказало, в чому полягає одноразове грубе порушення трудових обовязків, не врахувало ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок.

Згідно розясненням, що містяться в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

В судовому засіданні встановлено, що при звільнені позивача ОСОБА_4 аграрної політики та продовольства України не враховано, що ОСОБА_1 призначеній виконуючим обовязки директора підприємства 1 вересня 2014 р., але зажадало від нього фінансовий план на 2014 рік згідно службовій записці; що з 9 травня 2015 р. він знаходився на лікарняному, тому наказом від 21 травня 2015 р. виконання обовязків директора підприємства поклав на заступника директора (а.с. 8); що інформація про оформлення прав на земельні ділянки очікувалась ОСОБА_4 до 1 червня 2015 р. згідно службовій записці, а надійшла 17 липня 2015 р. після нагадування, без пояснення виконуючим обовязки директора про причини несвоєчасного подання інформації, але в цей період ОСОБА_1 знаходився на лікарняному, а виконуючим обовязки директора підприємства була інша особа.

У відповідності зі ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності.

В судовому засіданні встановлено, що в період з 24 липня до 28 серпня 2015 р. ОСОБА_1 перебував на лікуванні, про що свідчить листок непрацездатності. (а.с. 10)

Таким чином, позивача в порушенням вимог ст. 40 КЗпП України звільнено з роботи 20 серпня 2015 р. в період тимчасової непрацездатності, без законних підстав.

Заперечення ОСОБА_4 аграрної політики та продовольства України про те, що про тимчасову непрацездатність позивача в день звільнення ОСОБА_4 відомо не було, суд не приймає до уваги, оскільки вважає, що необізнаність цього відповідача щодо настання у позивача тимчасової працездатності не впливає на вирішення спору. При цьому суд зауважує, що ОСОБА_1 знаходився на лікарняному з 9 травня 2015 р., наказ про його звільнення видано ОСОБА_4 20 серпня 2015 р. через три місяці після настання тимчасової непрацездатності, а працівники ОСОБА_4 напередодні звільнення позивача навіть не поцікавилось, чи працює ОСОБА_1, про що в судовому засідання заявив представник ДП СГП «Запорізьке».

Згідно зі ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У відповідності зі ст. 235 ч.7 КЗпП України, ст. 367 ч.1 п.4 ЦПК України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивача звільнено з роботи без законних підстав, суд вважає за необхідне наказ ОСОБА_4 аграрної політики та продовольства України № 176-п від 20 серпня 2015 р. «Про звільнення ОСОБА_1О.» визнати незаконним, поновити ОСОБА_1 на попередній роботі виконувачем обовязки директора Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Запорізьке», стягнути з ОСОБА_4 аграрної політики та продовольства України середній заробіток за час вимушеного прогулу в період з 21 серпня 2015 р. до 9 березня 2016 р.

При визначені розміру середнього заробітку за вказаний період суд враховує, що середньоденна заробітна плата позивача, розрахована відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року № 348), становить 220 грн. (а.с. 94), період вимушеного прогулу з 21 серпня 2015 р. до 9 березня 2016 р. становить 140 робочих днів, середній заробіток за час вимушеного прогулу 30 800 грн. (140 х 220)

Вказану суму вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 аграрної політики та продовольства України, оскільки вказаний відповідач винен у незаконному звільнені позивача.

При цьому суд враховує розяснення, що містяться в п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», згідно яким за змістом ст. 235 КЗпП України стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснюється з винної особи власника або уповноваженого ним органу.

Стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з ДП СГП «Запорізьке», як те заявлено в позові, суд не може, оскільки вказане підприємство незаконний наказ про звільнення позивача не видавало, його вина у незаконному звільнені ОСОБА_1 відсутня.

Хоча вимога про стягнення з ОСОБА_4 аграрної політики та продовольства України середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивачем не заявлена, суд вважає за можливе вийти за межі заявлених позовних вимог для поновлення порушених прав та законних інтересів позивача відповідно до ст. 235 ч.2 КЗпП України.

Зазначені позивачем інші порушення трудового законодавства при його звільнені, а саме, що відповідач не вручив йому копію наказу про звільнення в день звільнення; звільнення відбулось без попередньої згоди профспілкового органу; відомості про звільнення не внесені в трудову книжку позивача; в день звільнення з ним не проведено остаточного розрахунку, суд не вважає такими, що призвели до незаконного звільнення з роботи, тому й не враховує при винесені рішення.

Наведені у заперечені ОСОБА_4 аграрної політики та продовольства України твердження про законність звільнення позивача суд не приймає до уваги, оскільки всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України вони не доведені жодним доказом та спростовуються наведеними вище обставинами.

Наказ ОСОБА_4 аграрної політики та продовольства України № 247-п від 19 листопада 2015 р., яким на посаду директора Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Запорізьке» призначено іншу особу та з нею укладено контракт (а.с. 87), суд не може прийняти до уваги, оскільки встановлено, що наказ про звільнення ОСОБА_1 видано незаконно, в звязку з чим його права та законні інтересі підлягають відновленню шляхом поновлення на попередній роботі відповідно до ст. 235 КЗпП України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 213-215 ЦПК України, суд

В и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 аграрної політики та продовольства України, Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Запорізьке» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.

Наказ ОСОБА_4 аграрної політики та продовольства України № 176-п від 20 серпня 2015 р. «Про звільнення ОСОБА_1О.» визнати незаконним.

Поновити ОСОБА_1 на посаді виконувача обовязки директора Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Запорізьке».

Стягнути з ОСОБА_4 аграрної політики та продовольства України (, адреса: 01001, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 24) на користь ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу в період з 21 серпня 2015 р. до 9 березня 2016 р. в сумі 30 800 грн.

Рішення підлягає негайному виконанню в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді виконувача обовязки директора Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Запорізьке».

Рішення може бути оскаржено в Апеляційний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.А.Фунжий