АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/742/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : Діденко Т. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоБондаренка С. І.
суддівХрапка В. Д. , Новікова О. М.
при секретаріДемченко Н. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 22 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_9, Копіюватської сільської ради третя особа ОСОБА_10 про визнання заповіту недійсним , -

в с т а н о в и л а :

В квітні 2015 року ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_9, Копіюватської сільської ради про визнання заповіту недійсним, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла мати позивачів ОСОБА_11.

Позивачі прийняли спадщину шляхом подачі заяви до нотаріальної контори, де їм стало відомо, що в 2012 році був посвідчений заповіт від імені ОСОБА_11 на користь сина ОСОБА_9 щодо всього майна, яке буде належати їй на час смерті.

Позивачі вважають, що вказаний заповіт не відповідає вимогам закону, оскільки ОСОБА_11, маючи прихильність до ОСОБА_6, 20 січня 2011 року в сільській раді с. Копіювата, склала заповіт на користь останнього.

Однак в подальшому вона захворіла, її фізичний та психічний стан погіршився, вона втратила зір та нижню ліву кінцівку, а в період після 20 січня 2011 року захворіла інсультом, перебувала в реанімації, тривалий час лікувалась стаціонарно, однак настали незворотні наслідки, розладилась мова, була втрачена здатність усвідомлювати значення своїх дій, керувати ними, припинила впізнавати рідних.

Використавши хворобливий стан матері ОСОБА_7 вплинув на її свідомість та волю, а тому при складанні заповіту було відсутнє волевиявлення ОСОБА_11

Також заповіт не відповідає порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, так як в ньому не зазначені адреса за якою посвідчувався заповіт, причини , з якої нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування, не оголошений у голос текст заповіту в присутності свідків, не була забезпечена таємниця заповіту.

Заповіт не підписаний спадкодавцем унаслідок фізичних вад та хвороб і доручень підписати заповіт іншій особі ОСОБА_11 не надавала.

На підставі зазначених обставин, позивачі просили визнати заповіт від імені ОСОБА_11 посвідчений секретарем сільської ради с. Копіювата в 2012 році на користь ОСОБА_9 недійсним.

Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 20 серпня 2015 року залучено як третю особу ОСОБА_10.

Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 22 січня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, обґрунтовано виходив з того, що підстави передбачені законом для визнання заповіту недійсним відсутні.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_11, що підтверджується свідоцтвом про смерть. (т.1 а.с.11)

За життя, 6 червня 2012 року, ОСОБА_11, склала заповіт, яким все своє майно, заповіла ОСОБА_9. (т.1 а.с.29)

З заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулись 17 жовтня 2014 року син ОСОБА_9 (т.1 а.с.70), 29 грудня 2014 року син ОСОБА_7 (т.1 а.с.78), 29 грудня 2014 року син ОСОБА_6 (т.1 а.с.84)

Крім того 29 грудня 2014 року до нотаріальної контори були подані заяви про відмову від частки у спадщині ОСОБА_10 на користь ОСОБА_9 (т.1 а.с.77), 29 грудня 2014 року син ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 (т.1 а.с.83)

Відповідно до частини 2 статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Звертаючись до суду , позивачі в підставах позовних вимог, вказали, що внаслідок хвороби заповідач не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що вказана обставина не доведена позивачами, оскільки згідно медичної картки №1101 ОСОБА_11 перебувала на лікуванні з 8 березня 2013 року по 25 березня 2013 року ( т.2 а.с.26), а згідно медичної картки №2786 ОСОБА_11 перебувала на лікуванні з 28 червня 2014 року по 4 липня 2014 року (т.2 а.с.25), тобто вже після укладення заповіту.

Крім того, в апеляційній скарзі апелянти самі зазначають, що станом на 2012 рік ОСОБА_11 була зрячою, руками володіла, особисто сама приймала харчування, відповідно могла ставити підпис, чим фактично спростовують свої підстави позовних вимог зазначені в позовній заяві, щодо здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Такі підстави визнання недійсним заповіту, зазначені в апеляційній скарзі, як те, що ОСОБА_11 за станом здоров'я могла ставити свій підпис, а тому не було необхідності посвідчення заповіту в присутності двох свідків, не були зазначені як підстави позовних вимог в поданій позовній заяві, не подавалась, у відповідності до вимог ч.2 ст.31 ЦПК України, і письмова заява про зміну підстав позову, а тому такі підстави виходять за межі позовних вимог, а згідно частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 статті 1257 ЦК України встановлено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Відповідно до п.4,5 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 06.11.2009, № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Зазначені в позовній заяві такі підстави як порушення місця посвідчення правочину та не зазначення адреси посвідчення, причину з якої нотаріальна дія вчинюється поза приміщенням органу місцевого самоврядування, виготовлення тексту заздалегідь, не оголошення спадкодавцю вказаного тексту вголос в присутності свідків, не забезпечення таємниці заповіту відноситься до вимог щодо форми та посвідчення заповіту, а тому, у розумінні ч.1 статті 1257 ЦК України є підставою для визнання такого заповіту нікчемним, але позивачами такої позовної вимоги поставлено не було, в зв'язку з чим вказані обставини виходять за предмет розгляду в даній справі.

За таких обставин, колегія суддів, не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст..ст. 303,307,308,313,314,315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 - відхилити, а рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 22 січня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :