АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/2187/15-ц 22-ц/774/1918/К/16
Справа № 211/2187/15-ц Головуючий в 1 інстанції
Провадження № 22-ц/774/1918/К/16 суддя Бардін О.С.
Категорія № 44 (ІV) Доповідач Бондар Я.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П., Барильської А.П.,

за участю: секретаря - Гладиш К.І.,

відповідача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2,

позивача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 01 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа виконавчий комітет Довгинцівської районної в місті ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,-

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, в якому просив визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_3 зазначив, що він є одноособовим власником квартири АДРЕСА_1.

З 2011 року він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, який рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 10.02.2015 р. розірвано.

У належній йому квартирі крім нього зареєстровані також ОСОБА_1 разом з їх спільним сином ОСОБА_6. У вказаній квартирі вони сім'єю проживали до 2013 р., влітку 2013 року переїхали проживати до батьків відповідачки, однак через погіршення сімейних стосунків з червня 2014 року вони проживають окремо, він повернувся жити до власного помешкання.

Незважаючи на той факт, що відповідачка не проживає у належній йому квартирі майже 2 роки, вона залишається там зареєстрованою, у зв'язку із чим він змушений нести додаткові матеріальні витрати по сплаті комунальних послуг, в оплаті яких відповідачка участі не приймає.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 01серпня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житлом в квартирі АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, поставила питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначила, що судом першої інстанції затягувався розгляд справи, в оскаржуваному рішенні зазначено її шлюбне прізвище - ОСОБА_1, в той час як згідно паспортних даних на момент ухвалення рішення вона мала прізвище ОСОБА_1. Також, зазначила, що їй не надсилалась копія позовної заяви. Вважає, що судом першої інстанції проігноровано її заперечення проти позову, натомість надано перевагу доказам і посиланням позивача. Зазначила, що оскаржуваним рішенням порушено права їх спільної з позивачем дитини, оскільки дитина не може проживати окремо від матері, яку визнано такою, зо втратила право користування житлом, де також зареєстрована дитина.

Між тим, зазначила, що вони разом з позивачем в 2013 році за рекомендацією лікаря змушені були виїхати для проживання в сільську місцевість до її батьків. Після чого позивач самостійно повернувся до спірного місця мешкання, при цьому перешкоджав у її подальшому проживанні в даній квартирі. Проте, судом першої інстанції не повно досліджені обставини справи та відповідно не встановлено вказаних обставин, внаслідок чого ухвалене необґрунтоване рішення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 09.02.2006 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.11.2013 року є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.8,9).

У відповідності до довідки з місця проживання (а.с.10,11) за вказаною адресою, окрім позивача зареєстрована колишня дружина ОСОБА_1, шлюб з якою розірвано рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 лютого 2015 р. (а.с.6) та неповнолітній син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7).

Згідно акту від 09 квітня 2015 року, засвідченого майстром та начальником дільниці № 1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-КР», сусіди ОСОБА_7 (АДРЕСА_2), ОСОБА_8. (АДРЕСА_3) та ОСОБА_9. (АДРЕСА_4) засвідчили, що ОСОБА_1 не проживає за адресою: АДРЕСА_1, з червня 2013 року до теперішній час (а.с.50).

07 жовтня 2014 року відповідач зверталась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_6, де зазначила іншу адресу свого фактичного проживання (а.с.57,58-59). Крім того, згідно тексту позовної заяви ОСОБА_3 від 14 листопада 2014 р. про розірвання шлюбу, також вказано адресу фактичного проживання відповідачки: АДРЕСА_5 (а.с.61-62). При цьому, викликана за вказаною адресою ОСОБА_1 в судове засідання, призначене на 10 лютого 2015 року з'явилась (а.с.60).

Крім того, згідно відомостей про відрахування за 2015 р. по рішенню суду про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_6, позивачем здійснено поштові грошові перекази на користь ОСОБА_5, адреса в яких зазначена як АДРЕСА_5 (а.с.51-56).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач будучи членом сім'ї власника житла, не проживає у спірній квартирі протягом більше року без поважних причин.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України).

Однак, на думку колегії суддів, судом першої інстанції при вирішенні спору по суті помилково не враховано наступних доводів і заперечень відповідача по справі.

Зокрема, судом не встановлено підстав вибуття відповідача із займаного житлового приміщення.

Так, внаслідок встановленого обом з подружжя захворювання (а.с.94-95) їм було рекомендовано змінити місце проживання на сільську місцевість. У зв'язку із чим, подружжя ОСОБА_1, разом із малолітньою дитиною в 2013 році переїхали проживати до батьків відповідача у АДРЕСА_5. Вказана обставина підтверджується актом (а.с.97) та не спростована позивачем. Згодом, одужавши позивач самостійно повернувся до спірної квартири, забравши при цьому ключі від останньої у відповідачки, з якою у них виникли неприязні стосунки. Тим самим позбавив її можливості повернутись до раніше займаної житлової площі.

Відповідно до ст. 10,60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Проте в порушення вказаних вимог позивач за допомогою належних і допустимих доказів зазначених обставин не спростував.

За таких обставин, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність відповідача у спірній квартирі протягом більше року без поважних причин. А відтак, і наявності підстав для задоволення позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення допустив неповноту встановлення обставин справи, що мають істотне значення для справи. У зв'язку із чим рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313,314, 316 ЦПК України колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 01 серпня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа виконавчий комітет Довгинцівської районної в місті ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житлом залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: В.П. Зубакова

А.П. Барильська