АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХ В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березеня 2016року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.,

суддів: Пікуль А.А., Невідомої Т.О.

при секретарі: Меженко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10.12.2009 у справі за позовом Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А

У липні 2008 року представник позивача звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з відповідача суму заборгованість по несплаченій частині кредиту у розмірі 116891 грн. 54 коп.; заборгованість по процентах у розмірі 40262 грн. 54 коп., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 31699 грн. 96 коп.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 23828 грн. 59 коп.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору кредиту.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10.12.2009 позов Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» заборгованість по несплаченій частині кредиту у розмірі 116891 грн. 54 коп.; заборгованість по процентах у розмірі 40262 грн. 54 коп., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 31699 грн. 96 коп.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 23828 грн. 59 коп., 1700,00 грн. - судового збору, 30,0 грн. збору за інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи.

Справа 761/31535/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-796/128/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Волошин В.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва 23.11.2015 заяву відповідача про перегляд заочного рішення - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Так відповідач вказує на те, що розрахунки зроблені позивачем є невірними, оскільки мають грубі арифметичні помилки, а пеня нарахована всупереч ст. 258 ЦК України за період більший ніж передбачено вказаною статтею, та без врахування строків давності. Крім того, відповідач не погоджується із сумою заборгованості вказаною у рішенні суду, оскільки пеня обчислена у валюті долари США, а не в національній валюті - гривнях, що суперечить положенням ст. 533 ЦК України.

На підставі викладеного просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Сторони в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується зворотніми повідомленнями про вручення, а тому колегія суддів апеляційного суду, керуючись положеннями ст.ст. 303-1, 305 ч. 2 ЦПК України, вважала за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 не виконує належним чином взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, має заборгованість перед банком, а тому позовні вимоги є обґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідає вимогам закону.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України)

В статті 611 Цивільного кодексу України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені).

Згідно зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова, установа зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з вимогам ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позичку частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позички, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Судом встановлено, що 13.09.2005 між сторонами було укладено кредитний договір №97-5МО/09-2005А (а.с. 6-10), відповідно до п. 1.1. цього договору позивач надав відповідачу кредит у тимчасове платне користування у сумі 24080,0 дол. США з кінцевим терміном повернення кредиту 13.09. 2011 із сплатою відсотків у розмірі 12,5 % річних.

Відповідач зобов'язаний був повертати заборгованість по кредиту та процентах щомісячно рівними частинами, згідно з графіком.

13.09.2005 за умовами договору відповідачем було отримано грошові кошти в сумі 24080,0 дол. США, що підтверджується заявою на видачу готівки № 56923.

Пунктами 4.1, 4.2. договору передбачено, що позичальник (відповідач) зобов'язується: використати кредит за цільовим призначенням і повернути його в терміни відповідно до умов даного договору, а також виконувати інші свої зобов'язання згідно даного договору.

За порушення термінів повернення кредиту та/або процентів за кредит та/або комісій позичальник (відповідач) сплачує банку додатково до встановленої процентної ставки за кредит пеню з розрахунку 0,2% від суми зазначеної заборгованості (суму кредиту та/або процентів по кредиту та/або комісій), розрахованої за кожний день прострочення платежу, включаючи день сплати заборгованості.

Згідно розрахунку заборгованості, заборгованість за кредитним договором станом на 17.06.2008 становить: 24080,0 дол. США - заборгованість по кредиту, що дорівнює на час звернення до суду з вказаним позовом за курсом НБУ 116892,54 грн.; 8294,2 дол. США - заборгованість по процентах, що дорівнює 40262,54 грн., 6530,3 дол. США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, що дорівнює 31699,96 грн.; 4908,71 дол. США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом, що дорівнює 23828,59 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд взяв до уваги розрахунок заборгованості наданий позивачем, який є неправильним про що свідчать грубі арифметичні помилки та нарахування пені без врахування спеціального строку позовної давності в один рік, колегія суддів до уваги не приймає виходячи з наступного.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст.257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 2 статті 258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність в один рік до вимог, у тому числі, про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За змістом ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, з матеріалів справи та розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за користування кредитом розрахована за період з 17.06.2007 по 14.06.2008 та з 17.09.2007 по 11.06.200 (а.с. 14-27) тобто в межах одного року. Крім того, позовна давність, в тому числі і спеціальна позовна давність, застосовується до спірних правовідносин лише за заявою сторін, проте в матеріалах справи така заява відсутня, а тому враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновки суду в цій частині є законними і обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Посилання відповідача на те, що пеня обчислена у валюті долари США, а не в національній валюті - гривнях, що суперечить положенням ст. 533 ЦК України, відхиляються апеляційним судом.

Так, згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи та розрахунку заборгованості, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем обчислений в доларах США, тобто в тій валюті, в якій надавався кредит, проте із зазначенням еквіваленту в гривні згідно з офіційним курсом НБУ. Умовами договору (п. 7.1) пеня визначається у розмірі 0,2 % за кожен день від суми несплачених коштів, що передбачає її визначення в валюті кредиту. Проте згідно позовних вимог вказаний еквівалент у гривні, ці умови договору є чинними. А тому посилання відповідача на те, що суд стягнув пеню в дол. США колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вказана заборгованість стягнута у національній валюті України - гривні.

Відносно доводів відповідача про неналежне повідомлення його про час та місце розгляду справи, слід зазначити наступне.

Так, відповідач ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи повідомлялись судом за адресою, що міститься в матеріалах справи, а саме: АДРЕСА_1. Проте, вся направлена кореспонденція на вказану адресу повернулася до суду із відміткою поштового зв'язку «за закінченням терміну зберігання». Також судом на вказану адресу відповідача надсилалась телеграма, яка також не була вручена відповідачу, оскільки квартира зачинена, а адресат для отримання телеграми не заявляється. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні заяви про зміну місця проживання (перебування, знаходження) відповідача, а тому виходячи з положень ст. 77 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, судова повістка надсилається на останню відому судові адресу та вважається доставленою, а тому ОСОБА_1 вважається повідомленими належним чином, навіть якщо він за вказаною адресою більше не проживає.

Враховуючи вищевикладене, колегія судді приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції повністю відповідає вимогам закону, зібраним доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10.12.2009 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: