У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 06 квітня 2016 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоГвоздика П.О., суддів:Євтушенко О.І., Завгородньої І.М.,Іваненко Ю.Г., Мартинюка В.І., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа - Ленінський відділ державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, про зобов'язання припинити дію кредитного договору, зняти обтяження та стягнення збитків, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 16 грудня 2015 року, в с т а н о в и л а: У березні 2015 року позивач звернулася до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що 27 грудня 2007 року між нею та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»; банк), укладено кредитний договір № 640/282-САФ03.16-2, відповідно до умов якого вона отримала кредит у розмірі 233 730 гривень для придбання автомобіля марки Mazda СХ 7, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між нею та банком укладено договір застави транспортного засобу із внесення до Державного реєстру обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження та заборони його відчуження. У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 липня 2013 року, яке набрало законної сили, з неї на користь ПАТ «Укрсоцбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 640/282-САФ03.16-2 від 27 грудня 2007 року у розмірі 153 758 гривень 73 копійки. Про примусове виконання рішення суду банк звернувся до Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (далі - Ленінський ВДВС Миколаївського МУЮ) з виконавчим листом. 21 листопада 2013 року між нею та банком укладено договір банківського рахунку № НОМЕР_2. 29 листопада 2013 року вона звернулася з письмовою заявою до керуючого Миколаївського відділення ПАТ Укрсоцбанк, в якій зазначила, що на виконання рішення суду нею переведено грошові кошти у розмірі 155 296 гривень 31 копійка на рахунок № НОМЕР_2 та просила надати письмову гарантію про списання заборгованості за кредитом в повному обсязі з наданням довідки про її відсутність, однак керівництво банку відмовило їй у прийнятті грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. 03 лютого 2014 року на рахунок Ленінського ВДВС Миколаївського МУЮ нею були перераховані грошові кошти у розмірі 155 296 гривень 31 копійка згідно з платіжним дорученням № 15085 як сплата боргу за рішенням суду від 22 липня 2013 року. Постановою державного виконавця Ленінського ВДВС Миколаївського МУЮ від 06 лютого 2014 року виконавче провадження за виконавчим листом № 2/489/1170/13 закінчено у зв'язку з повним фактичним виконанням рішення суду. Посилаючись на те, що зобов'язання за кредитним договором нею виконані в повному обсязі, вважає, що необхідність у застосуванні обтяження автомобіля відсутня, у зв'язку із чим 27 лютого 2014 року вона звернулась до відповідача з вимогами про закриття кредитного договору № 640/282-САФ03.16-2, зняття арешту із заставного транспортного засобу та видачу довідки про відсутність заборгованості за вищевказаним кредитним договором для надання в органи ДАІ, однак листом ПАТ Укрсоцбанк їй було відмовлено у зв'язку із відсутністю офіційного підтвердження виконання рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 липня 2013 року. Дії відповідача щодо відмови в закритті кредитного договору, знятті арешту із заставного транспортного засобу та в наданні довідки про відсутність заборгованості позбавило її можливості укласти договір купівлі-продажу автомобіля, у зв'язку з чим вона понесла відповідальність у вигляді збитків у розмірі 300 000 гривень відповідно до п. 4.4. попереднього договору від 10 листопада 2013 року, укладеного з ОСОБА_2 На підставі викладеного просила суд зобов'язати відповідача припинити дію кредитного договору, приватного нотаріуса - зняти обтяження щодо заборони на відчуження належного їй предмета застави, а також стягнути заподіяні збитки в сумі 300 000 гривень. Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 червня 2015 року позов задоволено. Ухвалено зобов'язати ПАТ «Укрсоцбанк» припинити дію кредитного договору від 27.12.2007 року № 604/282-САФ03.16-2, у зв'язку з повним погашенням заборгованості ОСОБА_1 та надати ОСОБА_1 довідку про відсутність заборгованості по договору № 604/282-САФ03.16-2 від 27.12.2007 року. Зобов'язано приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Войтовською Ж.Ф. зняти обтяження щодо заборони на відчуження автомобіля марки Mazda СХ 7, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер об'єкта НОМЕР_3, за договором застави рухомого майна, 4087, 27.12.2007. Стягнуто з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 300 000 гривень збитків. Вирішено питання про стягнення судового збору. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 16 грудня 2015 року заочне рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову. У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Встановивши повне виконання позивачем зобов'язань за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов висновку про припинення дії кредитного договору, припинення застави, яка забезпечувала виконання умов кредитного договору, із зобов'язанням зняти заборону відчуження автомобіля та стягнення збитків у зв'язку з невиконанням нею умов попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу від 10 листопада 2013 року. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що за рішенням суду з позивача на користь банку достроково стягнуто тіло кредиту, а тому наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору. Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна. Статтями 213, 214, 316 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Вимоги до змісту рішення суду апеляційної інстанції викладені у ст. 316 ЦПК України. У мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини. Вказаним вимогам рішення апеляційного суду не відповідає. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. За змістом ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбаченого договором або законом, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку з неналежним виконання зобов'язань за кредитним договором рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 липня 2013 року на користь відповідача достроково стягнуто всю суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 153 758 гривень 73 копійки, а тому висновок апеляційного суду про дострокове стягнення лише тіла кредиту та право банку на отримання від позичальника процентів, нарахованих за користування кредитними коштами з часу нарахування дострокової заборгованості і по фактичне виконання зобов'язань, є помилковим. 21 листопада 2013 року між сторонами укладено договір банківського рахунка № НОМЕР_2, за умовами якого позивач внесла на відкритий у банку рахунок грошові кошти у розмірі 155 296 гривень 31 копійку, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 153 758 гривень 73 копійки та судового збору у розмірі 1537 гривень 58 копійок, на виконання рішення суду про стягнення заборгованості, списання яких передбачено п. 2.5 договору. 29 листопада 2013 року позивач звернулася до банку із заявою, якою доручила прийняти від неї виконання зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі та просила перерахувати кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором з видачею довідки про її відсутність. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України кредитор зобов'язаний прийняти виконання зобов'язання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, а відмова у прийнятті платежу у разі дострокового повернення кредиту є порушенням ч. 8 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», що залишено поза увагою апеляційного суду. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 03 лютого 2014 року між позивачем та ПАТ «Міський комерційний банк» укладено договір банківського рахунка № НОМЕР_4, на виконання умов якого позивачкою внесено грошові кошти у розмірі 155 296 гривень 31 копійку (як сплата боргу за рішенням суду від 22 липня 2013 року для подальшого перерахування на рахунок Ленінського ВДВС Миколаївського МУЮ). 06 лютого 2014 року державним виконавцем Ленінського ВДВС ММУЮ закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 липня 2013 року про стягнення заборгованості, у зв'язку з повним фактичним виконанням рішення суду, а тому висновок апеляційного суду про невиконання боржником рішення суду про стягнення заборгованості є помилковим. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦПК України зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про заставу» заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору кредиту. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов'язання. За змістом ст. 28 Закону застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання. У зв'язку з повним виконанням позивачем зобов'язання за кредитним договором суд першої інстанції дійшов правильного висновку про припинення застави із зобов'язанням приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу зняти обтяження щодо заборони на відчуження автомобіля. За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України, із залишенням в силі рішення суду першої інстанції в частині вимог про зобов'язання припинити дію кредитного договору та зняття обтяження із заставного майна. Разом з тим, вирішуючи спір в частині позовних вимог про стягнення збитків, суд першої інстанції виходив з того, що позивач була позбавлена можливості своєчасно укласти договір купівлі-продажу транспортного засобу відповідно до умов попереднього договору від 10 листопада 2013 року. а тому понесла збитки, передбачені п. 4.4 Договору. Скасовуючи в цій частині рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що вирішення питання про припинення дії кредитного договору було передчасним, вимоги щодо несвоєчасності прийняття кредитором виконаного зобов'язання позивачем не заявлялись, а тому не мають причинно-слідчого зв'язку із вимогами про стягнення збитків. З такими висновками судів погодитись не можна, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відшкодування збитків є однією із підстав цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки частиною 1 вказаної статті зазначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Таким чином, законодавством передбачено відшкодування особі майнової шкоди, зокрема збитків, за наявності порушення цивільного права особи та причинного зв'язку між порушенням права й збитками. При цьому розмір заподіяних збитків доводить позивач. Як вбачається з матеріалів справи, 10 листопада 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу, п. 1.2 якого визначено, що договір купівлі-продажу рухомого майна повинен бути укладений протягом одного місяця з моменту підписання цього договору, але не пізніше 10 грудня 2013 року. На виконання п. 1.4 договору до підписання цього договору ОСОБА_2 сплатив позивачу 150 000 гривень в рахунок майбутніх платежів за договором купівлі-продажу. За змістом п. 4.4 попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу у випадку безпідставної відмови позивача укласти договір купівлі-продажу рухомого майна вона зобов'язана відшкодувати збитки у повному розмірі та сплатити 100 % від суми, зазначеної у п. 1.4 договору. Вирішуючи спір, суд першої інстанції не з'ясував, чи понесла позивач відповідальність, передбачену п. 4.4 договору, якщо так, то в якому розмірі, чим це підтверджено та чи є вимоги про стягнення збитків похідними від вимог про зобов'язання припинити дію кредитного договору та зняття обтяження із заставного майна. Апеляційний суд, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, дійшов свого висновку без перевірки вказаних обставин. За таких обставин рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню в частині вимог про стягнення збитків з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. Під час нового розгляду слід встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, з'ясувати характер спірних правовідносин і ухвалити у справі законне і обґрунтоване рішення. Керуючись ст. ст. 336, 338, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 16 грудня 2015 року скасувати. Заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 червня 2015 року в частині вимог про стягнення збитків скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 червня 2015 року в частині вимог про зобов'язання припинити дію кредитного договору та зняття обтяження із заставного майна залишити в силі. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий П.О. Гвоздик Судді: О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко В.І. Мартинюк І.М. Завгородня В.І. Мартинюк О.М. Ситнік