Справа № 583/402/16-ц
01 березня 2016 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого судді Ярошенко Т.О.
при секретарі Безрядіній О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю та визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням
09 лютого 2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що йому на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом належить житловий будинок за адресою вул. Полтавська, 124 м. Охтирка Сумської області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом та технічним паспортом. ОСОБА_1 перебував з відповідачкою в шлюбі з 04 вересня 2010 року по 14 жовтня 2013 року. Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14 жовтня 2013 року шлюб між ними було розірвано. В належному позивачеві будинку зареєстрована відповідачка, яка в даному будинку не проживає ще до моменту розлучення і по теперішній час.
Просить усунути перешкоди в користуванні належним йому на праві власності житловим будинком та визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою вул. Полтавська, 124 м. Охтирка Сумської області внаслідок відсутності цієї особи за вищевказаною адресою понад один рік.
В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали повністю, зазначивши, що відповідачка була зареєстрована з 11 грудня 2012 року в будинку за адресою м. Охтирка, вул. Полтавська, 124 Сумської області як член сімї, оскільки він перебував з нею в зареєстрованому шлюбі. Шлюб між ними розірвано 14 жовтня 2013 року і з того часу відповідачка вибула до своїх батьків за адресою АДРЕСА_1, де і проживає по даний час. Вважає, що відповідачка втратила право користування цим житлом, оскільки, вона понад один рік не проживає за місцем реєстрації.
Відповідачка, будучи двічі повідомленою під розписку про розгляд справи в судове засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомила (а.с.24,27).
За таких обставин суд вважає можливим провести заочний розгляд справи у відсутність позивачки в порядку ст.224-225 ЦПК України, про що позивач не заперечував.
Суд, проаналізував матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом позивач та відповідачка перебували в зареєстрованому шлюбі з 04 вересня 2010 року.
ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить житловий будинок за адресою м. Охтирка, вул. Полтавська,124, Сумської області, який він отримав у спадщину, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на спадщину за законом (а.с. 5) виданим 12 січня 2012 року.
У вказаний житловий будинок відповідачка зареєструвалася за згодою позивача як член його сімї дружина, що підтверджується копією будинкової книги (а.с 28).
Шлюб між сторонами розірваний, про що мається рішення Охтирського міськрайонного суду від 14 жовтня 2013 року (а.с. 28).
Як пояснив у суді позивач та його представник , що відповідачка після розірвання шлюбу вибула до своїх батьків за адресою АДРЕСА_2, де і проживає по даний час.
Це також підтверджується матеріалами справи, зокрема довідкою № 8 від 02 лютого 2016 року (а.с. 8) квартального комітету «Тецівський», в якій вказано, що з 19 вересня 2013 року фактично ОСОБА_2О не проживає за місцем реєстрації. У підтвердження вказаних обставин позивачем надано суду копію позовної заяви, з якою відповідачка зверталася в суд до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів, в якій вказувала свою адресу проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 29-30), що також свідчить про те, що відповідачка без поважних причин понад один рік не проживає за місцем своєї реєстрації. Протилежного відповідачкою суду не доведено.
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює: право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Зокрема, відповідно до ч.3 ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений права користування житловим приміщенням інакше, як з підстав і в порядку, передбачених законом за відповідним рішенням суду.
Згідно ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своєю власністю на власний розсуд, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Статтями 386 та 391 Цивільного кодексу України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до положень ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом, у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
У пункті 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що члени сімї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина 1 статті 405 ЦК). Таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. Тому стосовно права членів сімї власника житлового приміщення на користування ним застосовуються положення статті 405 ЦК. Відсутність члена сімї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сімї права користування житлом, і у цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.
Таким чином,аналізуючи приведені докази та даючи їм оцінку, суд вважає, що право позивача порушено і підлягає захисту з вищевикладених підстав.
Згідно ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути судові витрати по справі, а саме судовий збір в розмірі 551,20 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212-215, 224-225 ЦПК України,
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Усунути перешкоди в користуванні належним на праві власності ОСОБА_1 житловим будинком та визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим будинком за адресою Сумська область, м. Охтирка, вул. Полтавська, 124.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 понесені судові витрати в розмірі 551 гривень 20 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте Охтирським міськрайонним судом Сумської області, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Сумської області через Охтирський міськрайонний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду ОСОБА_3