Номер провадження: 22-ц/785/1837/16
Головуючий у першій інстанції Мишко В. В.
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Фальчука В.П., Таварткіладзе О.М.,

з участю секретаря судового засідання - Тер-Григорьяна Л.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.12.2015 року,

встановила

25.08.2015 року ОСОБА_2 звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, мотивуючи свої вимоги тим, що 25.08.2014 року квартиру ОСОБА_2 було затоплено, що підтверджується Актом комісії житлового фонду КП «ЖЭО-1» № 545 від 05.09.2014 року, причиною затоплення стало халатне відношення власників квартири НОМЕР_1 до використання санітарно-технічним обладнанням квартири. Унаслідок залиття квартира ОСОБА_2 потребує термінового поточного ремонту, оскільки мешкати в ній стало неможливо. Відповідач добровільно відшкодовувати завдану шкоду не бажає попри неодноразові звернення позивача. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь суму відшкодування завданої матеріальної шкоди в розмірі 13 075 грн.; суму відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 1 700 грн., та судові витрати.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.12.2015 рокуу задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що суд першої інстанції помилково не вважав Акт комісії житлового фонду КП «ЖЭО-1» № 545 від 05.09.2014 року належним доказом та не прийняв його до уваги. Крім того зазначив, що відповідачем під час судового засідання не спростовано відомості, які були надані позивачем.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін впливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення районного суду не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову міськрайонний суд дійшов до висновку, що позивач не довів наявності причинного зв'язку дій ОСОБА_3 із завданням шкоди та пошкодження майна позивача та наданий позивачем акт не підтверджує факт пошкодження майна позивача з вини відповідача, позивачем не надано належних документів в підтвердження причин залиття та розміру заподіяної шкоди.

Виходячи з вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов до висновку про відсутність в діях відповідача елементів цивільного правопорушення: протиправність дій, вина та причинний зв'язок з наслідками, а саме ушкодженнями квартири позивача, тому вимоги ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 є власником квартири НОМЕР_2, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на квартиру від 08.10.1993 року, записаному у реєстрову книгу за № 64г-716 (а.с.5, 16).

ОСОБА_3 є власником квартири НОМЕР_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, тобто проживає у квартирі поверхом вище ОСОБА_2

25.08.2014 року квартиру ОСОБА_2 було затоплено.

Згідно з Актом комісії житлового фонду КП «ЖЭО-1» № 545 від 05.09.2014 року, причиною затоплення стало халатне відношення власників квартири НОМЕР_1 до використання санітарно-технічним обладнанням квартири (а.с.6).

Згідно з даним актом в результаті затоплення в квартирі НОМЕР_2, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_2, з'явилися сліди плям темного кольору: в кімнаті на стелі на площі 0,4x0,4 м" (квадратних метрів); на стіні на площі 0,4x4 квадратних метрів; в коридорі на стіні на площі 0,5x2,5 квадратних метрів; в спальній кімнаті на стіні на площі 2,5x2,5 квадратних метрів.

Також, згідно з Актом КП «ЖЭО-1» № 545 від 05.09.2014 року, ОСОБА_2 було завдано такої матеріальної шкоди: в санвузлі на одвірку - відлущення фарби; на підлозі - часткова деформація плиток лінолеуму на площі (4x5 + 1x6,5 + 1,2x2) квадратних метрів.

Згідно з висновком, складеним спеціалістом з ремонтних робіт ОСОБА_4, вартість проведення ремонту квартири НОМЕР_2, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_2 становить 13 075 грн. (а.с.7-15).

У наслідок залиття квартира позивача потребує термінового поточного ремонту, оскільки мешкати в ній стало неможливо.

Відповідач добровільно відшкодовувати завдану в повному обсязі шкоду не бажає попри неодноразові звернення ОСОБА_2

Відповідно до п.2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, який повинен встановлювати причини залиття, зокрема чи залиття спричинено унаслідок несправності внутрішньо будинкових мереж водопостачання та водовідведення та з'ясування питання чи не було це наслідком недбалості осіб, мешканців квартир або інші обставини, що могли спричинити залиття. Форма вказаного акту встановлена в додатку № 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій.

Таким чином, висновок районного суду, проте, що акт № 545 від 05.09.2014 року, складений КП «ЖЭО-1», не відповідає встановленій діючим законодавством формі не ґрунтується на законі.

Вказаний висновок складений та затверджений уповноваженими особами, в якому зазначено, зокрема що залиття спричинено унаслідок недбалості осіб, мешканців квартир відповідача.

Згідно з п. 2 ст. 1064 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від відшкодування шкоди, якщо доведе, що шкода заподіяна не з його вини. Це так звана презумпція вини заподіювача шкоди. Стосовно до обов'язки доказування це означає, що позивач у позовній заяві посилається на вину відповідача, але не зобов'язаний її доводити - вина відповідача презюміруется і відповідач (заподіювач шкоди) сам доводить її відсутність.

Крім того, в ході розгляду справи відповідач ОСОБА_3 визнала свою винну у завдані шкоди залиттям квартири.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню.

Отже, вина у спричиненні шкоди відповідачем залиттям квартири встановлена.

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Так, згідно ст. 322 ЦК України власник, зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Таким чином збитки, завданні ОСОБА_2, повинна відшкодувати ОСОБА_5

Вирішуючи питання про розмір відшкодування, що підлягає стягненню, колегія суддів виходить з наступного.

Як було вказано, згідно висновку, складеним спеціалістом з ремонтних робіт ОСОБА_4, вартість проведення ремонту квартири НОМЕР_2, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_2 становить 13 075 грн. (а.с.7-15).

В ході розгляду справи в суді, відповідач, не визнаючи розміру заподіяної шкоди, відмовилась від проведення судової експертизи, не дивлячись на те, що їй було роз'яснено як право на заявлення такого клопотання так і наслідки відмови у проведенні експертизи.

Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 13 075 грн. збитків.

Оцінюючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів виходить з того, що відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Оскільки судом встановлено вину відповідача ОСОБА_3 у заподіянні матеріальної шкоди позивачу, вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню.

В судовому засіданні колегією суддів було встановлено, що позивачу заподіяна моральна шкода, яка полягає у перенесених моральних стражданнях в зв'язку із отриманим стресом, пов'язаним із пошкодженням належного йому майна, незручностях проживання у залитій квартирі, необхідності звернення до суду за захистом порушених його прав.

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості з урахуванням обставин справи та тяжкості страждань позивача, колегія суддів вважає, що компенсація моральної шкоди підлягає стягненню з відповідача у розмірі 1700,00 грн.

Таким чином, аналізуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції на усі зазначені обставини уваги не звернув, що призвело до неправильного вирішення спору, тому рішення районного суду на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

У зв'язку з задоволенням позову, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 779,52 грн.

Керуючись 209, 303, 307, 308, 309 313, 317 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.12.2015 року- скасувати і ухвалити нове.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 відшкодування матеріальних збитків у розмір 13075,00 грн. та завданої моральної шкоди у розмірі 1700,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 779,52 грн.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.М.Таварткіладзе

В.П.Фальчук