У Х В А Л А

29 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Сімоненко В.М., Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4, ОСОБА_5 про перегляд рішення Личаківського районного суду м. Львова від 5 листопада 2014 року, ухвали апеляційного суду Львівської області від 5 травня 2015 року й ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи : Львівська міська рада, відділ Держземагентства у м. Львові, про поділ земельної ділянки та визнання права власності,

встановила:

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 05 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 05 травня 2015 року, позов задоволено.

Проведено поділ земельної ділянки площею 0,0988 га за адресою: АДРЕСА_1. Виділено ОСОБА_4, ОСОБА_5 у спільну часткову власність у рівних частках земельну ділянку площею 0,0130 га з наступними геометричними розмірами за годинниковою стрілкою: 15,62 м, 4,97 м, 1,03 м, 12,4 м, 2,92 м, 10,1 м, 2,92 м, 8,33 м, 7,22 м.

ОСОБА_6 виділено у власність земельну ділянку площею 0,0624 га з наступними геометричними розмірами за годинниковою стрілкою: 20,24 м, 5,8 м, 4,2 м, 16,2 м, 19,00 м, 21,2 м, 8,2 м, 14,2 м, 9,0 м, 11,0 м, 3,60 м, 1,03 м, 4,97 м, 15,62 м, 3,47 м, 2,29 м.

Виділено ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 у спільну часткову власність у рівних частках земельну ділянку загальною площею 0,0234 га, із яких: земельна ділянка площею 0,0211 га - під будинком за адресою: АДРЕСА_1, та земельна ділянка площею 0,0023 га - для обслуговування будинку з наступними геометричними розмірами за годинниковою стрілкою: 1,0 м, 2,29 м, 3,47 м, 7,22 м, 8,33 м, 2,29 м, 1,0 м, 3,33 м, 8,33 м, 5,08 м, 3,47 м, 3,28 м.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилено, рішення судів попередніх інстанцій залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4, ОСОБА_7 просять скасувати рішення судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права та на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статей 358, 368, 369, 377 ЦК України, статей 89, 120 ЗК України.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Задовольняючи позов ОСОБА_6, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив із рекомендацій, викладених у висновку повторної судової інженерно-технічної експертизи від 30 травня 2014 року № 901, при цьому, на думку суду, вирішення спору у такий спосіб найбільш враховуватиме інтереси сторін та є найбільш наближеним до встановленого між землевласниками реального порядку користування земельною ділянкою, окрім того, запропонований експертом варіант виділу позивачу частки земельної ділянки в натурі ґрунтується на вимогах закону.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 квітня 2012 року суд касаційної інстанції виходив із того, що якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суди при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач, слід виходити з розміру його частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

У наданому для порівняння рішенні Верховного Суду України від 4 червня 2008 року суд, будучи касаційною інстанцією, виходив із того, що нормами земельного законодавства не передбачена можливість передачі у власність чи користування окремих співвласників багатоквартирних будинків земельної ділянки (на якій розташований багатоквартирний будинок) або її частини.

У наданій для порівняння постанові Верховного Суду України від 3 квітня 2013 року суд виходив із того, що якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них.

У наданій для порівняння постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року суд виходив із того, що при відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об'єкт нерухомості, як і у справі, яка переглядається, слід застосовувати положення частини четвертої статті 120 ЗК України.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що судами касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшли протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог, а надані для порівняння постанови Верховного Суду України не слугують прикладом невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи : Львівська міська рада, відділ Держземагентства у м. Львові, про поділ земельної ділянки та визнання права власності за заявою ОСОБА_4, ОСОБА_5 про перегляд рішення Личаківського районного суду м. Львова від 5 листопада 2014 року, ухвали апеляційного суду Львівської області від 5 травня 2015 року й ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

В.М. Сімоненко

А.Г. Ярема