У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі:

Головуючого судді: Демянчук С.В.

суддів: Григоренко М.П., Шеремет А.М.,

секретаря судового засідання: Коробчук А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 17 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача страхова компанія «АСКО Медсервіс» про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 17 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 12590 грн. 48 коп. у відшкодування вартості проведеного позивачем ремонту автомобіля, 60 грн. за відкриття двох рахунків в Ощадному банку для перерахування страхового відшкодування, 243 грн. 60 коп. сплаченого судового збору та 300 грн. витрат, понесених на отримання правової довомоги, всього 13194 грн. 08 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

30 грудня 2015 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_2 моральної шкоди є незаконним, необґрунтованим та таке, що підлягає скасуванню.

Вказує, ОСОБА_2 він не бачив ніколи. На місці виникнення ДТП 17 жовтня 2014 року його не було. Також позивач на судових засіданнях не був присутнім жодного разу, через це не зрозуміло як він підтримував позов та ____________________________________________________________________________________________

Провадження № 22ц-787/305/2016 Головуючий у суді 1 інстанції: ОСОБА_3

Доповідач : Демянчук С.В.

давав пояснення в судовому засіданні.

Тому вважає, що оскільки ОСОБА_2 не був присутнім на жодному судовому засіданні і не мав представника, то суд першої інстанції при вирішенні даної цивільної справи прийняв необґрунтоване рішення, оскільки стороною позивача не було доведено свої вимоги. В даному випадку необхідно було застосувати вимоги ч. 3 ст. 169 ЦПК України.

Крім того вказує, що в позовній заяві не обгрунтовано заподіяння моральної шкоди ОСОБА_2, так само як це зроблено у рішені суду першої інстанції, оскільки виходячи із психічного стану позивача (згідно медичних документів) важко зрозуміти, як дії відповідача могли вплинути на психічні страждання ОСОБА_2.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди та відмовити у задоволенні позову в цій частині.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_2, батько ОСОБА_4, заперечив доводи апеляційної скарги, зазначивши, що позивач є інвалідом дитинства, який потребує постійного стороннього догляду. Пошкоджений відповідачем транспортний засіб надано сину органами соціального забезпечення для обслуговування, а через його пошкодження вони не мали належної змоги перевозити сина, в тому числі для лікування.

Відповідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

В частині задоволення позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди рішення суду першої інстанції не оскаржене, а тому, у відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" апеляційним судом не перевіряється.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, а також вимог, заявлених в суді першої інстанції, правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що 17 жовтня 2014 року внаслідок порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху України він допустив зіткнення його автомобіля з автомобілем позивача. В результаті зіткнення автомобіль ОСОБА_2 марки «Дайхатцо» отримав механічні ушкодження.

Постановою Сарненського районного суду від 18 листопада 2014 року ОСОБА_1 було визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП , накладено на правопорушника адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн.

Відповідно до звіту № 102К про оцінку автомобіля НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_2, матеріальний збиток завданий пошкодженням при ДТП складає з НДВ 4979 грн. 52 коп. Вказана сума страхового відшкодування платіжним дорученням 0000608 від 14 березня 2015 року перерахована ОСОБА_2 Наданими позивачем накладною від 08 січня 2015 року, виданою ФОП ОСОБА_5, підтверджена сплата ОСОБА_2 12900 грн. за придбані запчастини та квитанцією до прибуткового касового ордеру підтверджено сплату позивачем 4670 грн. за виконання ремонтних робіт .

Згідно долученої довідки МСЕК від 13 жовтня 2011 року, яка апеляційним судом оглянута в оригіналі, підтверджується, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано інвалідом першої групи /дитинства/ довічно та потребує постійного стороннього догляду та диспансерного нагляду невролога. /а.с.8, 9/.

Факт надання пошкодженого автомобіля для обслуговування ОСОБА_2, як інваліда, стверджується довідкою головного управління праці і соціального захисту населення. /а.с.10/

Положеннями ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір спричиненої ОСОБА_2 моральної шкоди, суд першої інстанції правильно врахував характер протиправного діяння відповідача, а саме, що позивач в силу свого захворювання був забезпечений автомобілем, який був ушкоджений з вини відповідача. Стан здоровя позивача в звязку з цим є незаперечною підставою для відшкодування моральної шкоди. Також судом взято до уваги ставлення відповідача до наслідків його дій, те, що ОСОБА_1, знаючи про те, що автомобіль є необхідним засобом для існування позивача, не вчинив ніяких дій для відновлення автомобіля, не запропонував своєї допомоги особі, яка була обмежена в своїх можливостях через відсутність транспорту .

Колегія суддів, враховуючи обставини справи, вважає, що визначений судом першої інстанції розмір морального відшкодування відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, та обсягу повесених позивачем моральних страждань.

За таких обставин справи та відповідно до зазначених норм матеріального права колегія суддів вважає, що в даному випадку наявні передбачені законом підстави для відшкодування моральної шкоди.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відхиляючи доводи апелянта, колегія суддів вважає їх такими, що не ґрунтуються на наявних доказах, які досліджено судом та які не спростовуються будь-якими іншими доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача моральної шкоди спростовуються матеріалами справи, що в силу вимог ст. 1167 ЦК України і є підставою для стягнення моральної шкоди.

З урахуванням вірно встановлених фактичних даних, судова колегія вважає оскаржуване рішення суду правильним по суті та ухваленим з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до норм процесуального права передбачається, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності; в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Однак, будь-яких належних та, заслуговуючих на увагу доказів, які б спростовували висновки суду, відповідач суду не наддав, а його доводи зводяться лише до заперечення сплати визначеного судом морального відшкодування.

Поскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, та, враховуючи, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, правильно встановив дійсні обставини справи, з'ясував характер взаємовідносин сторін, постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права, та зважаючи, що не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань, судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 17 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: С.В. Демянчук

Судді : М.П. Григоренко

ОСОБА_6