У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

Карпенко С.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Черкаської області від 11 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 18 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 54 457,67 доларів США зі сплатою 15% річних з кінцевим терміном повернення 18 квітня 2028 року.

Того ж дня між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 укладений договір іпотеки, за умовами якого останні передали в іпотеку банку належну їм квартиру АДРЕСА_1.

У порушення умов кредитного договору, ОСОБА_3 не виконувала зобов'язання, у зв'язку з чим станом на 4 квітня 2014 року виникла заборгованість в сумі 155 508,48 доларів США.

Оскільки ОСОБА_3 в добровільному порядку заборгованість не сплачує, позивач просив у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на передану в іпотеку квартиру та виселити відповідачів зі зняттям їх з реєстраційного обліку.

Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 серпня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Справа в апеляційному порядку розглядалась неодноразово і останнім рішенням апеляційного суду Черкаської області від 11 лютого 2016 року заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 серпня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 18 квітня 2008 року звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 шляхом її продажу ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно і реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення апеляційного суду Черкаської області від 11 лютого 2016 року в частині відмови у задоволенні позову про виселення відповідачів зі зняттям їх з реєстраційного обліку та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У іншій частині рішення суду апеляційної інстанції не оскаржується і касаційною інстанцією не переглядається.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах його повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, у складі, визначеному цим Законом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині виселення відповідачів, суд апеляційної інстанції виходив з того, що банк не надав письмових доказів їх повідомлення про необхідність погашення заборгованості та про виселення, отже, банком не виконано приписи, установлені частиною 3 статті 109 ЖК Української РСР і частиною 2 статті 40 Закону України «Про іпотеку», тому ці вимоги є передчасними.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Судами встановлено, що 18 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит в сумі 54 457,67 доларів США зі сплатою 15% річних з кінцевим терміном повернення 18 квітня 2028 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором того ж дня між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 укладений договір іпотеки, за умовами якого останні передали в іпотеку банку належну їм квартиру АДРЕСА_1.

У порушення умов кредитного договору, ОСОБА_3 не виконувала зобов'язання, у зв'язку з чим станом на 4 квітня 2014 року виникла заборгованість в сумі 155 508,48 доларів США.

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку».

Так, за змістом частин першої, другої статті 39 цього Закону, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

За змістом частини третьої статті 109 ЖК Української РСР, громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше жиле приміщення, за винятком випадків, зазначених у відповідному житловому законодавстві.

Відповідно до частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Зі змісту зазначених норм убачається, що вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в порядку звернення стягнення за рішенням суду. Задоволення позову про виселення мешканців з переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем вимог частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку». З урахуванням частини другої статті 39 цього Закону відповідне рішення може бути прийняте судом (за заявою іпотекодержателя) одночасно з прийняттям рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Саме до цього зводяться правові висновки, зроблені Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 9 вересня 2015 року (справа №6-455цс15), які згідно зі статтею 360 ЦПК України є обов'язковими для судів, що зобов'язані узгодити свою судову практику з рішеннями Верховного Суду України.

Ураховуючи викладене, рішення суду апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог про виселення на підставі ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 11 лютого 2016 року у частині вирішення позовних вимог про виселення скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.Кузнєцов
Судді: Т.Л.Ізмайлова О.В.Кадєтова С.О.Карпенко Г.І.Мостова