Справа № 640/3716/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2016 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Губської Я.В.

при секретарі Балан Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» про відшкодування майнових збитків та моральної (немайнової) шкоди

ВСТАНОВИВ:

04.03.2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 01.10.2015 року сталася дорожня - транспортна пригода. Винним у ДТП визнано відповідача ОСОБА_2 згідно постанови Київського районного суду м. Харкова від 30.10.2015 року. Автомобіль позивача в ДТП був пошкоджений, розмір відновлювального ремонту склав 32450 грн., а страховою компанією відповідача відшкодовано лише частину витрат.

Уточнивши позовні вимоги (а.с. 45-48) ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача на його користь різницю між виплаченою сумою страховою компанією та фактично понесеними втратами на ремонт у розмірі 18472 грн. Також, просить відшкодувати моральну шкоду, яку оцінює в сумі 10000 грн. та яка полягає у порушенні нормального укладу життя, неможливістю користуватись своїм автомобілем тривалий час, втрати роботи торгівельним представником, погіршенні самопочуття, неспокої та роздратованості. Просить в позові відшкодувати на його користь і понесені судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просив їх задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача з позовними вимогами не погодився, зазначаючи, що відповідальність ОСОБА_2 застрахована в ПАТ «СК «ВУСО» і в межах ліміту 50000 грн. позивач має можливість звернутись до страхової компанії за виплатою страхового відшкодування в повному обсязі.

Представник третьої особи - ПАТ «СК «ВУСО» в судове засідання не з*явився, повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду, у зв*язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України майнова шкода, завдана діями фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, що завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як встановлено в судовому засіданні, 01 жовтня 2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2015 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП по факту ДТП 01.10.2015 року та йому призначене адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 340 грн. Зазначена постанова набула чинності, даних про її скасування у справі немає.

Таким чином, обставини ДТП, яка сталася 01.10.2015 року є встановленими при розгляді справи про адміністративне правопорушення, сторонами не оспорюються в даному судовому засіданні, та є обовязкові для суду при розгляді справи за позовом ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, спричиненої ДТП. Суд приходить до висновку, що шкода, завдана позивачу спричинена неправомірними діями ОСОБА_2 відповідача по справі. Доказів на підтвердження того, що шкода завдана не з його вини відповідачем суду не надано. Також не представлено суду доказів в обґрунтування того, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно матеріалів справи та пояснень сторін, позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить автомобіль НОМЕР_1 (а.с. 6), який був пошкоджений внаслідок ДТП 01.10.2015 року.

В звязку з ДТП автомобілю НОМЕР_1, якій належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1 спричинені механічні пошкодження. Згідно наданих позивачем до суду доказів - акт виконаних робіт від 15.01.2015 року, квитанція про оплату від 15.01.2016 року (а.с. 8-9, 49) вартість понесених ним витрат на відновлювальний ремонт пошкодженого від ДТП автомобіля НОМЕР_1 складає 32450 грн. Від відповідача не надходило заперечень або доказів неправомірності проведених робіт по ремонту пошкодженого автомобіля, у зв*язку з чим суд приходить до висновку, що доказів на спростування розміру визначеного відшкодування суду під час розгляду справи не надано.

За даними, наданими до суду відповідальність відповідача ОСОБА_2 застрахована в ПАТ «СК «ВУСО», що підтверджується полісом АI/7783975 обов*язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. (а.с. 28). Строк дії даного полісу з 27.04.2015 року по 26.04.2016 року, ліміт відшкодування за шкоду, завдану майну 50000 грн., франшиза 0 грн.

За даними, наданими до суду, позивачу було виплачено страхове відшкодування ПАТ «СК «ВУСО» у розмірі 13978 грн., що не оспорюється відповідачем в судовому засіданні та не спростовано належними та допустимими доказами. Невиплаченою залишилася сума витрат позивача, понесених ним на відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля у розмірі 18472 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача, як з особи, яка завдала шкоди.

Стосовно заперечень відповідача щодо відсутності підстав для стягненню з тих підстав, що ліміт страхового відшкодування складає 50000 грн. і він не повинен нести відповідальність, оскільки ці витрати покриваються лімітом страхового відшкодування, суд зазначає наступне.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Як передбачено ст. 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас, така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного.

Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 року по справі 6-2808цс15, згідно якої «право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.»

На підставі викладеного, доводи відповідача з приводу відсутності підстав для виплати відшкодування саме ним позивачу є необгрунтованими та безпідставними.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Відповідно до розяснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, розмір моральних страждань визначається з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача чи інших обставин.

Визначаючи розмір моральної шкоди суд враховує, що в результаті неправомірних дій та порушення ПДР України відповідачем під час ДТП позивачу завдано моральних та душевних страждань, він хвилювався, змінився його нормальний життєвий уклад та ті обставини, що він певний час втратив можливість користуватися транспортним засобом у звязку з його ремонтом, який йому необхідний був для роботи та відпочинку.

Враховуючи викладене та обставини скоєного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають задоволенню у розмірі 2000 грн.

Відповідально до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно від задоволеної частини.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 10,11,60,169, 88, 208, 212-215,218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування майнових збитків суму в розмірі 18472 грн., моральної шкоди в розмірі 2000 грн., понесених витрат по оплаті судових витрат пропорційно від задоволеної частини в розмірі 396,86 грн., усього - 20868, 86 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя