У х в а л а

7 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Лященко Н.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - відділ паспортної, реєстраційної та міграційної роботи Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві, про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и л а :

Подільський районний суд м. Києва рішенням від 21 квітня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовив.

Апеляційний суд м. Києва 25 червня 2015 року скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнив: визнав ОСОБА_5 таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1; ухвалив стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 365 грн 40 коп. судового збору.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 16 грудня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнив, рішення Апеляційного суду м. Києва від 25 червня 2015 року скасував, рішення Подільського районного суду м. Києва від 21 квітня 2015 року залишив у силі.

31 березня 2016 року ОСОБА_4 звернулась до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 71, 72 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР) та пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України».

На обґрунтування підстави перегляду зазначеного судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2016 року, в якій, на її думку, по-іншому, ніж в оскаржуваному судовому рішенні, застосовано вказані норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 16 грудня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявниця, касаційний суд, залишивши в силі рішення суду першої інстанції, погодився з його висновком про те, що відповідач з поважних причин не проживав у спірній квартирі, а тому відсутні правові підстави, передбачені статтями 71, 72 ЖК УРСР, для визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Разом з тим в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2016 року, наданій заявницею для порівняння, касаційний суд, залишивши судові рішення без змін, погодився з їх висновками про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням з огляду на те, що ця особа була відсутня у спірній квартирі понад 6 місяців без поважних причин.

Отже, у справі, про перегляд якої подано заяву, та у справі, судове рішення в якій надано заявницею для порівняння, встановлено різні фактичні обставини, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права при розгляді справ з подібних правовідносин.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - відділ паспортної, реєстраційної та міграційної роботи Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві, про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням, за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко