АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
Справа № 635/838/15-ц. Головуючий 1 інст.: - Пілюгіна О.М.
Провадження № 22-ц/790/1849/16. Суддя-доповідач: - Кокоша В.В.
Категорія: відшкодування витрат.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 березня 2016 року. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді: - Кокоші В.В.,

суддів: - Черкасова В.В., Шевченко Н.Ф.,

за участю секретаря : - Остапович Л.С.,

заслухавши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 13 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 - про відшкодування витрат,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_8 звернулася в суд із вказаним позовом, який уточнила у травні 2015 року.

В обґрунтування позовних зазначала, що згідно договору купівлі-продажу від 14 березня 1996 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Харківського району державної нотаріальної контори за р. №2-570, їй та ОСОБА_6 належить на праві спільної часткової власності житлового будинок АДРЕСА_1

Вона є власником 2/3 частин будинку, ОСОБА_6 власником 1/3 частини будинку.

Відповідач проживає в будинку, однак ухиляється від його утримання та оплати комунальних послуг з газопостачання, електропостачання та водопостачання.

З березня 2012 року по листопад 2014 року нею сплачено з власних коштів комунальні послуги у розмірі 5601 грн. 54 коп., з яких: за спожитий природній газ - 2786 грн. 31 коп.; за послуги водопостачання - 594 грн. 59 коп.; за використану електричну енергією - 2220 грн. 64 коп.

Крім того, 15 травня 2013 року вона за власні кошти придбала побутовий лічильник газу вартістю 420 грн., за допомогою якого здійснюється облік спожитого нею та відповідачем природного газу.

Загальна сума понесених нею витрат на утримання будинку, оплат комунальних послуг з березня 2012 року по листопад 2014 року склала 6021 грн. 54 коп.

Оскільки ОСОБА_6 проживає в будинку та користується комунальними послугами, він має відшкодувати їй половину сплачених нею коштів у розмірі 3010 грн. 72 коп., з яких: за спожитий природній газ -1393 грн. 16 коп.; за спожиту воду - 297 грн. 30 коп.; за використану електроенергію - 1110 грн. 32 коп.; половину вартості лічильника газу - 210 грн.

Відповідач відмовляється сплати їй половину витрачених нею коштів на оплату комунальних послуг та придбання лічильника газу, що спонукає її звернутися з позовом в суд.

Посилаючись на вказані обставини та ст. ст. 322, 358, 360, 525, 526, 544 ЦК України, ОСОБА_8 просила суд стягнути з ОСОБА_6 в порядку регресу на її користь витрати по оплаті комунальних послуг у розмір 3010 грн. 72 коп., судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_7, позов визнала частково.

Не заперечувала щодо сплати позивачу грошових коштів за спожитий природній газ та спожиту воду.

Заперечувала проти стягнення з відповідача на користь позивача витрат по оплаті електроенергії та вартості газового лічильника, оскільки АК «Харківобленерго» відключило житловий будинок від електропостачання і її довіритель останні роки користувався електроенергією шляхом «переноски» від сусіда. Заперечувала проти стягнення з відповідача на користь позивача вартості лічильника у сумі 210 грн., оскільки заміна лічильника відбулась за ініціативою позивача, а її довіритель згоди на це надавав.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 13 серпня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 суму понесених витрат у розмірі 3010 грн. 72 коп., з яких: 1393 грн. 16 коп. - за спожитий природній газ; 297 грн. 30 коп. - за спожиту воду; 1110 грн. 32 коп. - за спожиту електроенергію; 210 грн. - вартість лічильника газу.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 суму судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що позивач та відповідач є співвласниками житлового будинку та повинні утримувати його. З березня 2012 року по листопад 2014 року витрати на утримання будинку та житлово-комунальні послуги несла лише позивачка, а тому відповідач має відшкодувати їй половину понесених нею витрат.

Колегія суддів погоджується з висновком суду в цій частині, оскільки він відповідає обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов'язує.

Відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

За замістом ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг відноситься комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Згідно п.п. 5, 10 ч. 3 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний сплачувати житлово-комунальні послуги.

Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону України «Про електроенергетику», відносини між громадянами (споживачами електричної енергії) та енергопостачальниками регулюються «Правилами користування електроенергією для населення», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України №1357 від 26 липня 1999 року.

Пунктом 42 «Правил надання населенню послуг з газопостачання», що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №2246 від 9 грудня 1999 року (зі змінами та доповненнями) передбачено, що споживач електричної енергії зобов'язаний оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Правовідносини між газопостачальними підприємствами, газорозподільними підприємствами та фізичними особами (населенням) - споживачами газу регулюються «Правилами надання населенню послуг з газопостачання», що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №2246 від 9 грудня 1999 року, пунктом 29 якого передбачено, що споживач природного газу зобов'язаний своєчасно вносити плату за надані послуги з газопостачання.

Правовідносини між підприємствами водопостачання та споживачем води регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, пунктом 30 якого передбачено, що споживач зобов'язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.

З матеріалів справи вбачається, що згідно договору купівлі-продажу від 14 березня 1996 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Харківського району державної нотаріальної контори за р. №2-570, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 є власниками житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_8 належить на праві власності 2/3 частини будинку, ОСОБА_6 належить на праві власності 1/3 частина будинку (а. с. 8-10).

Вказаний будинок підключений до мереж централізованого електро-, газо-, водопостачання.

В будинку АДРЕСА_1 встановлені побутовий лічильник газу, прилад обліку електричної енергії.

Позивачка ОСОБА_8 є абонентом Мерефянської філії ПАТ «Харківгаз», в якій на її ім'я відкрито особовий рахунок НОМЕР_2; абонентом КП «Харківські теплові мережі Харківського району, в якому на її ім'я відкрито лицевий рахунок НОМЕР_1; абонентом Харківського районного відділення «Харківенергозбут» АК «Харківобленерго», в якому на її ім'я відкрито особовий рахунок НОМЕР_3 (с. 10-11, 97).

Відповідач ОСОБА_6 не є абонентом організацій, які надають послуги з централізованого електро-, газо-, водопостачання, та не уклав з ними самостійних договорів на отримання житлово-комунальних послуг.

Судовим розглядом встановлено, що позивачка ОСОБА_8 та відповідач ОСОБА_6 зареєстровані та мешкають в належному їм будинку, користуються послугами з електропостачання, газопостачання та водовідведення.

Копіями квитанцій досліджених судом першої інстанції підтверджено, що з березня 2012 року по листопад 2014 року ОСОБА_8 сплатила з власних коштів за комунальні послуги 5601 грн. 54 коп., з яких: за спожитий природній газ - 2786 грн. 31 коп.; за послуги водопостачання - 594 грн. 59 коп.; використану електричну енергією - 2220 грн. 64 коп. (а. с. 12-30, 56-71).

Крім того, 15 травня 2013 року ОСОБА_8 за власні кошти придбала побутовий лічильник газу вартістю 420 грн., який використовується в будинку для здійснення обліку спожитого нею та відповідачем природного газу ( а. с.72-74).

Загальна сума витрат понесених ОСОБА_8 на утримання будинку та оплату комунальних послуг з березня 2012 року по листопад 2014 року склала 6021 грн. 54 коп. ( а. с. 54-55).

Таким чином ОСОБА_6, який є власником 1/3 частини будинку АДРЕСА_1, зобов'язаний був утримувати свою власність та сплачувати отримані ним комунальні послуги.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно стягнув з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 половину вартості послуг, що були понесених нею на оплату комунальних послуги з березня 2012 року по листопад 2014 року, а саме - 3010 грн. 72 коп., з яких: 1393 грн. 16 коп. - за спожитий природній газ; 297 грн. 30 коп. - за спожиту воду; 1110 грн. 32 коп. - за спожиту електроенергію; 210 грн. - вартість лічильника газу.

При вирішенні спору суд першої інстанції помилково керувався нормами ч. 1 ст. 554, ч. 1 ст. 1191 ЦК України, оскільки правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями ст. ст. 319, 322, 360 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

У зв'язку з цим, колегія суддів вважає за необхідне виключити з мотивувальної частин рішення суду посилання суду на норми ч. 1 ст. 554, ч. 1 ст. 1191 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про те, що з початку 2013 року ОСОБА_6 не користувався електричною енергією та природним газом, оскільки ОСОБА_8 їх відключила, не можуть бути прийняті до уваги колегії судів.

Із довідки Харківського РВЕ АК «Харківобленгерго» №455/46-1425 від 10 серпня 2015 року залученої до справи вбачається, що з письмовою заявою про відключення електромережі будинку АДРЕСА_1 споживач ОСОБА_8 у період з 2012 року по 10 серпня 2015 року до Харківського РВЕ не зверталася. Відключення вказаного будинку (частини житлового будинку) від електромережі не відбувалося, акт про відключення не складався (а. с.97).

Доказів того, що Мерефянська філія ПАТ «Харківгаз» з березня 2012 року по листопад 201 року здійснювала відключення будинку АДРЕСА_1 від газопостачання, представником ОСОБА_6 - ОСОБА_7 до суду першої та апеляційної інстанції не надано.

Не можуть бути прийняті до уваги колегії суддів і доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про те, що позивачкою не надано суду квитанції про оплату послуг з водопостачання за березень 2012 року на суму 50 грн., січень 2013 року на суму 7 грн. 23 коп., а також квитанції про оплату послуг з електропостачання за жовтень 2013 року на суму 60 грн., за грудень 2013 року на суму 350 грн., за липень 2014 року на суму 15 грн. 11 коп., за серпень 2014 року на суму 19 грн. 22 коп.

Вказані обставини спростовуються копіями рахунків за водовідведення КП «Теплові мережі Харківського району» на ім'я ОСОБА_8 за березень 2012 року, січень 2013 року, в яких вказано, що споживачем оплачено послуги за цей період часу у сумі 50 грн. та 7 грн. 23 коп. (а. с.63,65).

Копіями рахунків за електроенергію АК «Харківобленерго» на ім'я ОСОБА_8 за листопад 2013 року, січень 2013 року, серпень 2014 року та вересень 2014 року, в яких вказано, що споживачем оплачено послуги за цей період часу у сумі 60 грн., 350 грн., 15 грн. 11 коп., 19 грн. 12 коп.( а. с. 56,61).

Колегія суддів не може погодитися з рішенням суду в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп.

Відповідно п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди І та ІІ груп.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідача ОСОБА_6 є інвалідом І групи безстроково та згідно Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору (а. с. 156).

За обставин, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп. та відмовити позивачці у задоволенні позову в цій частині.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 13 серпня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп. скасувати та відмовити у задоволенні позову в цій частині.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді: