Справа № 462/2447/15 Головуючий у 1 інстанції: Боровков Д.О.
Провадження № 22-ц/783/5284/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Приколоти Т.І., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 05 липня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Українське державне проектне лісовпорядне виробниче обєднання звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Львівська державна лісовпорядна експедиція про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, у зв»язку з оплатою незаконно звільненому працівнику часу вимушеного прогулу в розмірі 134038,43 грн. в порядку регресу та стягнення судового збору у розмірі 1340,39 грн.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь Львівської державної лісовпорядної експедиції 134038,43 грн. шкоди. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Українського державного проектного лісовпорядного виробничого обєднання (ВО «Укрдержліспроект») 1340,39 грн. судового збору.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що позов було подано неналежним позивачем, оскільки з позовом звернулось ВО «Укрдержліспроект», хоча вимога заявлена про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу на користь Львівської державної лісовпорядної експедиції, яка є окремою юридичною особою і у випадку порушення прав останньої, вона сама могла б звернутись до суду із позовом. Також зазначає, що у звільненні ОСОБА_3 відсутня вина відповідача у зв»язку з тим, що звільнення відбувалось на виконання наказу Львівської державної лісовпорядної експедиції, жодних заперечень щодо звільнення працівника з боку профспілкової організації не було, а тому судом першої інстанції не вірно застосовано положення ст. 237 КЗпП України та безпідставно стягнуто з ОСОБА_2 шкоди в порядку регресу. Крім цього просить врахувати, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 27.03.2014 року у справі № 461/3088/13 стягнуто із Львівської державної лісовпорядної експедиції на користь ОСОБА_3 середній заробіток на час вимушеного прогулу в сумі 97909,74 грн. і саме ця сума підлягала б стягненню з відповідача, а не зазначена в оскаржуваному рішенні сума шкоди в розмірі 134038,43 грн. З підстав вищенаведеного апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За загальними положеннями ЦПК України обов»язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що оскільки з вини тимчасово виконуючого обов»яки директора Львівської державної лісовпорядної експедиції ОСОБА_2 було незаконно звільнено провідного інженера таксатора ОСОБА_3, що встановлено рішенням Галицького районного суду м. Львова від 27.03.2014 року, яким стягнуто Львівської державної лісовпорядної експедиції на користь ОСОБА_3 97909.74 грн. за час вимушеного прогулу та сплачено 36128.69 грн. Єдиного соціального внеску, що спричинило Львівській державній лісовпорядній експедиції майнову шкоду у розмірі 134038.43 грн., а відтак така сума з врахуванням положень п.8 ч.1 ст. 134 КЗпП України підлягає стягненню з керівника, з вини якого незаконно був звільнений працівник.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу.

Відповідно до ч. 4 ст. 136 КЗпП України стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу.

Судом встановлено, що відповідно до Статуту Львівської державної лісовпорядної експедиції зазначена експедиція входить до складу Українського державного проектного лісовпорядного виробничого обєднання (ВО «Укрдержліспроект»).

Наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 12.02.2013 року № 159-к на головного інженера Львівської державної лісовпорядної експедиції ОСОБА_2 з 13.02.2013 року було покладено тимчасово виконання обовязків начальника вказаної експедиції.

Згідно з наказом тимчасово виконуючого обовязки начальника Львівської державної лісовпорядної експедиції ОСОБА_2 від 21.02.2013 року № 13-7ос «Про особовий склад» ОСОБА_3 провідного інженера-таксатора Львівської державної лісовпорядної експедиції було звільнено з 22.02.2013 року, в звязку зі скороченням штатів, п. 1 ст. 40 КзпП України.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 27.03.2014 року (справі № 461/3088/13-ц ) за позовом ОСОБА_3 до Львівської державної лісовпорядної експедиції (треті особи: ОСОБА_2, Профспілковий комітет Львівської державної лісовпорядної експедиції) про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди вирішено позов задоволити частково; скасувати наказ Львівської державної лісовпорядної експедиції №13-7ос від 21 лютого 2013 року про особовий склад; поновити ОСОБА_3 на посаді провідного інженера-таксатора Львівської державної лісовпорядної експедиції з часу незаконного звільнення з роботи; стягнути із Львівської державної лісовпорядної експедиції на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 97909,74 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто із Львівської державної лісовпорядної експедиції на користь держави судовий збір у розмірі 114,70 грн.

Таким чином, наказом в.о. начальника Львівської державної лісовпорядної експедиції від 21.02.2013 року № 13-7ос ОСОБА_2, було незаконно звільнено провідного інженера-таксатора ОСОБА_3, який в подальшому рішенням суду був поновлений на роботі у зв»язку із незаконним звільненням. Незаконність звільнення ОСОБА_3, звільнення його наказом в.о. керівника Львівської державної лісовпорядної експедиції ОСОБА_2 встановленні рішенням Галицького районного суду м. Львова від 27.03.2014 року, а відтак з врахуванням положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 24.12.2014 року № 748-к трудовий договір з ОСОБА_2 припинено, його звільнено з посади начальника Львівської державної лісовпорядної експедиції.

У пункті 8 Узагальнення про практику застосування судами законодавства, відповідальність працівників за шкоду, заподіяну роботодавця, затвердженого постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2015 року № 12, зазначено, що згідно з пунктом 8 ч.1 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівників на іншу роботу несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з її вини підприємству, установі, організації. Відповідно до п.8 ч.4 ст. 134 і ст. 237 КЗпП України матеріальна відповідальність на службову особу за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації оплатою працівникові вимушеного прогулу або різниці у заробітку при незаконному звільненні або незаконному переведенні його на іншу роботу можна покласти при наявності її персональної вини в цьому. Застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п.8 ч.1 ст. 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов»язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв»язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або час у виконання нижче оплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом чи розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність у цих випадках настає незалежно від форми вини.

Як зазначено у п.8 Узагальнення про практику застосування судами законодавства, відповідальність працівників за шкоду, заподіяну роботодавця, затвердженого постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2015 року № 12, згідно з п.8 ч.1 ст. 134 КЗпП України суб»єктами повної матеріальної відповідальності є службові особи, за наказом чи розпорядженням яких працівника незаконно звільнено чи переведено на іншу роботу. Судам слід пам»ятати, що у такому випадку прямою дійсною шкодою є грошові суми, виплачені звільненому чи переведеному працівникові за період вимушеного прогулу чи виконання нижче оплачуваної роботи (якщо суд поновив звільненого з роботи працівника або ж визнав переведення неправомірним).

У п.9 вищезгаданого узагальнення зазначено про те, що судам слід пам»ятати, що у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх колишніми працівниками, потрібно керуватися нормами статей 130- 137 КЗпП України. Звільнення працівника не припиняє його обов»язку відшкодувати заподіяну підприємству, установі, організації шкоду.

Задовольняючи позов та стягуючи з відповідача 134038.43 грн., суд першої інстанції взяв до уваги довідку Львівської державної лісовпорядної експедиції № 233 від 21.05.2015 року, згідно з якою загальна сума витрат зазначеної експедиції на виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 27.03.2014 року становила 134038,43 грн. (97909,74 грн. + 36128,69 грн. (сплачено Єдиний соціальний внесок) = 134038,43 грн.).

Враховуючи наведене вище суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що розмір прямої дійсної шкоди, яка була заподіяна відповідачем, складає 134038,43 грн. (грошова сума виплаченої ОСОБА_3 компенсації за період вимушеного прогулу), і тому саме ця сума підлягає до стягненню з відповідача.

Разом з тим, як вбачається довідки Львівської державної лісовпорядної експедиції № 233 від 21.05.2015 року із суми в розмірі 97909.74 грн., стягнутою за рішенням Галицького районного суду м. Львова на користь ОСОБА_3, утримано 18661.63 грн., йому фактично виплачено 79248.11 грн. Львівською державною лісовпорядною експедицією сплачено єдиний соціальний внесок у розмірі 36128.69 грн.

З врахуванням того, що прямою дійсною шкодою є грошові суми, виплачені звільненому чи переведеному працівникові за період вимушеного прогулу чи виконання нижче оплачуваної роботи, беручи до уваги, що Львівською державною лісовпорядною експедицією фактично виплачено ОСОБА_3 79248.1 грн., колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_4 на користь Львівської державної лісовпорядної експедиції 134 038.43 грн.

На думку колегії суддів з ОСОБА_4 слід стягнути на користь Львівської державної лісовпорядної експедиції 79248.1 грн., які, як встановлено судом, були фактично виплачені ОСОБА_3 на виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 27.03.2014 року про поновлення його на роботі та стягнення коштів за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення:1) неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З врахуванням вищенаведеного, оскаржуване рішення в частині задоволення позову та стягнення з ОСОБА_2 на користь Львівської державної лісовпорядної експедиції 134038.43 грн. шкоди слід змінити, зменшивши розмір шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь Львівської державної лісовпорядної експедиції з 134038.43 грн. до 79248.11 грн.

Керуючись ст. 303, п.3 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 05 липня 2016 рокув частині задоволення позову та стягнення з ОСОБА_2 на користь Львівської державної лісовпорядної експедиції 134038.43 грн. шкоди змінити, зменшивши розмір матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь Львівської державної лісовпорядної експедиції з 134038.43 грн. до 79248.11 грн.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Приколота Т.І.

ОСОБА_5

З оригіналом згідно.

Судове рішення набрало законної сили: 28.11.2016р.

Суддя: Шеремета Н.О.

Дата оформлення копії: 02.12.2016р.

Помічник судді: Карнидал В.В.