У Х В А Л А

Іменем України

15 березня 2016 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

Головуючого - судді Фазикош Г. В.

суддів - Власова С. О., Бисаги Т. Ю.

з участю секретаря - Рогач О. Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, від імені яких діє їх представник ОСОБА_5, на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_6, Обєднання співвласників багатоквартирного будинку "Олімп-2 м. Ужгород", третя особа - управління державної архітектурно-будівельної інспекції в Закарпатській області, про зобовязання вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2013 року позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6, у якому просили зобов'язати її знизити поверховість об'єкту нерухомого майна , що знаходиться в АДРЕСА_1, та зоборонити їй проводити будівельні роботи по будівництву багатоквартирного житлового будинку ( Т.1, а.с.2-5).

У лютому 2014 року позивачі подали до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, у якій просили зобов'язати відповідачку привести об'єкт будівництва - багатоквартирний житловий будинок у АДРЕСА_1 у відповідність до погодженого проекту будівництва багатоквартирного будинку, знизити його поверховість та перенести його на відстань 8 метрів від існуючого житлового будинку АДРЕСА_2 (Т.1, а.с.69-72).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 29 квітня 2014 року до участі у даній справі в якості співвідповідача було залучено об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Олімп-2 м. Ужгород", на баланс якого було передано вже збудований будинок в АДРЕСА_1 ( Т.1, а.с. 176).

У квітні 2014 року представник позивачів ОСОБА_5 подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, у якій просила задовольнити заявлені раніше вимоги й щодо залученого співвідповідача (Т1, а.с.182-183).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 13 липня 2015 року в задоволенні позову відмовлено повністю ( Т.2, а.с. 154).

В апеляційній скарзі представник позивачів ОСОБА_5 просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Стверджує, що це рішення є незаконним та необґрунтованим, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що при здійсненні будівництва спірного багатоквартирного житлового будинку не було дотримано погодженої в проектній документації відстані між ним та житловими будинками АДРЕСА_3, що, зокрема, впливає на рівень пожежної безпеки. Ця обставина є доведена матеріалами справи, однак не врахована судом при ухвалені рішення. Крім того, відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд вважав, що права позивачів не порушені, оскільки останні є лише забудовниками своїх земельних ділянок, а не власниками будинків, а тому зробити остаточний висновок щодо відстані між будинками неможливо. Апелянт вважає такий підхід необґрунтованим.

У судовому засіданні в апеляційній інстанції представник позивачів ОСОБА_5 скаргу підтримала із наведених у ній підстав. При цьому вона пояснила, що вимоги про знесення будинку її довірителі не заявляли, однак, оскільки будинок збудовано з порушеннями, його слід «пересунути на один метр шляхом штовхання гідравлічним методом», така технологія існує та вже застосовувалася в інших містах. Водночас, належних доказів (експертних висновків тощо) на підтвердження такої технічної можливості представник позивача суду не надала.

Представник відповідача об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Олімп-2 м. Ужгород" у судовому засіданні скаргу не визнав та просив відхилити. При цьому він пояснив, що будинок вже збудовано, введено в експлуатацію, а квартири у ньому продані та мають інших власників. Проведеною судовою експертизою дійсно встановлено окремі відхилення від проекту, однак загалом ці відхилення стосуються внутрішнього планування будинку, що не впливає на права чи інтереси позивачів. Спосіб захисту права, який просить застосувати представник позивачів, є неналежним, а права позивачів не порушено.

Заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши зібрані у справі матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 11 ЦПК України).

Згідно статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 90 ЗК України, ст.375 ЦК України власники земельних ділянок мають право споруджувати на них житлові будинки, виробничі та інші будівельні споруди. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: отримання замовником або проектувальником вихідних даних; розроблення проектної документації та проведення у передбачених законом випадках, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт; прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

З матеріалів справи слідує, що відповідачці ОСОБА_6 належить земельна ділянка площею 0,0600 га по АДРЕСА_4 в м. Ужгороді цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 (державний акт на право власності на землю серії НОМЕР_2 від 10 квітня 2008 року). На цій земельній ділянці ОСОБА_6 збудувала 12-ти квартирний житловий будинок.

Встановлено, що перед початком будівництва відповідачка отримала необхідну дозвільну документацію, зокрема: 24.09.2012 року управлінням архітектури та містобудування Ужгородської міської ради їй видано містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки №164/2012; отримано проектно-технічну документацію, ПП «Давінчі Дизайн» розроблено проект забудови «Будівництво багатоквартирного будинку по АДРЕСА_4, який отримав позитивний експертний звіт філії ДП «Укрдержбудекспертиза» у Закарпатській області за №07-1520-12 від 19.12.2012 року. Згідно постанови КМУ №466 «Деякі питання виконання підготовчих та будівельних робіт» від 13.04.2011 року було подано до інспекції ДАБК у Закарпатській області декларацію про початок виконання будівельних робіт, яка зареєстрована за №ЗК 3 від 19.12.2012 року.

У 2013 році будівництво було завершено. 06.11.2013 року інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Закарпатській області, на підставі звернення замовника, відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затв. постановою КМУ №461 від 13.04.2011 року, 12-ти квартирний триповерховий (з мансардою) житловий будинок був прийнятий до експлуатації на підставі декларації про готовність обєкта до експлуатації, яка зареєстрована Інспекцією ДАБК у Закарпатській області 06.11.2013 року за № ЗК 58. Рішенням виконкому Ужгородської міської ради за №400 від 13.11.2013 року затверджено поштову адреса вказаного житлового будинку: АДРЕСА_1.

Відповідно до РП «Будівництво багатоквартирного будинку по АДРЕСА_4 передбачалось, що відстань між житловими будинками поз.№12 та №11 «а» - 8 метрів, відстань від житлового будинку поз.12 до межі суміжної земельної ділянки 4,0 метри.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №222 від 15.04.2015 року, проведеної у даній справі, при проведенні обмірів, на день проведення експертизи, встановлено, що відстань від незавершеного будівництвом житлового будинку АДРЕСА_1 зі сторони головного фасаду становить 6,93 м., в тому числі відстань від стіни багатоквартирного житлового будинку до існуючої огорожі 4,07 м., відстань від незавершеного будівництвом житлового будинку №11 «а» до існуючої огорожі 2,86 м., відстань між будинками зі сторони дворового фасаду 7,09 м., в тому числі відстань від стіни багатоквартирного житлового будинку до існуючої огорожі - 4,23 м., відстань від незавершеного будівництвом житлового будинку №11 «а» до існуючої огорожі 2,86 м. (Т.2., а.с.17-35).

Експертом також встановлено, що багатоквартирний житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, відповідає експлуатаційним нормам, однак частково не відповідає вимогам будівельних норм, що встановлені чинним законодавством для житлових будинків, в частині протипожежних відстаней між житловими будинками.

Відповідно до наявного у справі висновку експертного дослідження №06/15 від 24.04.2015 року за експертною спеціалізацією (розподіл земель та визначення порядку користування земельними ділянками) у результаті співставлення координат земельної ділянки ОСОБА_6 згідно фактичного користування та згідно документації із землеустрою встановлено, що фактична межа земельної ділянки у АДРЕСА_1, належна на праві власності ОСОБА_6, з боку суміжного землевласника позивача ОСОБА_3 (АДРЕСА_5) не виходить за її межі згідно правовстановлюючих документів. Фактична ширина фасаду раніше єдиної земельної ділянки в АДРЕСА_2 та 11 «а» згідно фактичного користування становить 22,10 м., з яких ширина фасаду земельної ділянки під №11 «а» становить 11,00 м., а ширина фасаду іншої ділянки становить 11,10 м. При цьому, ширина фасаду даної земельної ділянки згідно правовстановлюючих документів становить 22, 00 м.( Т.2, а.с. 90-95).

В судовому засіданні в апеляційній інстанції судовий експерт ОСОБА_7 роз'яснив свій висновок та вказав, що спірний будинок дійсно частково не відповідає проектно-технічній документації в частині планувальних рішень, оскільки мало місце зміна планування внутрішніх приміщень квартир та облаштування входу, а також в частині розташування житлового будинку на земельній ділянці. При цьому протипожежна відстань між спірним будинком та сусіднім будинком, який не добудовано ( це будинок одного із позивачів), не відповідає будівельним вимогам, а саме є меншою приблизно на один метр, ніж передбачено нормами. Усунути таке порушення можливо без знесення будинку за допомогою вжиття інших технічних рішень, однак такого питання перед експертом не ставили.

Відмовляючи у задоволені заявлених у даній справі позовних вимог, місцевий суд виходив з того, що будівництво спірного багатоквартирного будинку не було самочинним і, хоча при його здійсненні відповідачем було допущено певні порушення, однак такі не є істотними та не вплинули на права чи інтереси позивачів.

Колегія апеляційного суду виходить з того, що відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об'єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

За змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва особи, зазначені у цих пунктах, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об'єкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат.

З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом. Отже, за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва або проведення його перебудови інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий позов може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України , статтею 103 ЗК України.

Цей висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, статті 3 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 19 листопада 2014 року (справа № 6-180 цс14).

Водночас слід враховувати, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність. При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, суди повинні в кожному випадку з'ясовувати, зокрема, наскільки збудована будівля за розміром відповідає площі, поверховості, розміщенню та іншим умовам, передбаченим проектом; як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

У необхідних випадках для з'ясування питань, що виникають при розгляді таких справ і потребують спеціальних знань, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може призначити відповідну експертизу згідно з вимогами статті 143 ЦПК. Відсутність відповідної експертизи у разі необхідності її проведення може бути підставою для відмови в позові, при цьому факт відхилення від проекту та порушення будівельних норм і правил має довести особа, яка пред'явила позов про знесення самочинного будівництва (частина сьома статті 376 ЦК, частина перша статті 60 ЦПК).

Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. В інших випадках суд за позовом відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування може на підставі частини сьомої статті 376 ЦК зобов'язати забудовника здійснити перебудову житлового будинку, будівлі, споруди або іншого об'єкта нерухомості, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил, у тому разі, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам, порушує права інших осіб, коли порушення будівельних норм і правил є істотним, а також є технічна можливість виконати перебудову. Якщо технічна можливість перебудови об'єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна. Відхилення від проекту забудови об'єкта нерухомості або від вимог будівельних норм і правил, які не є істотними, не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства, не суперечать санітарно-технічним вимогам і правилам експлуатації, не впливають на міцність і безпечність цього об'єкта (зокрема, відхилення у житловому будинку від внутрішнього планування зі збереженням чи незначним відхиленням від установленого проектом розміру житлової площі, незначна зміна його зовнішніх габаритів, місця розташування тощо), не можуть бути підставою для задоволення вимог про перебудову чи про знесення об'єкта нерухомості.

Матеріалами даної справи встановлено, що позивач ОСОБА_3 є забудовником щодо незавершеного будівництва житлового будинку АДРЕСА_5 позивач ОСОБА_4 - житлового будинку АДРЕСА_2 Ці незавершені будинки є зблокованими та утворюють один будинок котеджного типу та розташовані на земельній ділянці, що є суміжною до земельної ділянки відповідача ОСОБА_6 Отже, ці позивачі вправі заявляти позовні вимоги до відповідача ОСОБА_6 з підстав, передбачених статтями 376, 391, 396 ЦК України, статтею 103 ЗК України.

Водночас, у разі пред'явлення вимог про перебудову здійсненого будівництва або його знесення як самочинного, саме позивачі повинні довести суду належними, достатніми та допустими доказам, що допущені порушення є істотними, порушують права позивачів, а здійснення перебудови у спосіб, який вони просять застосувати у позові, є технічно можливим та є таким, що забезпечить захист їх права.

У даному випадку позивачі просили зобов'язати обох відповідачів привести об'єкт будівництва - багатоквартирний житловий будинок у АДРЕСА_1 у відповідність до погодженого проекту будівництва, а саме перенести його на відстань 8 метрів від існуючого житлового будинку АДРЕСА_2. Такий спосіб захисту свого права вони просять застосувати суд й у апеляційній скарзі (Т.2, а. с. 162). На переконання колегії, факт недотримання відповідачем ОСОБА_6 відповідної протипожежної норми доведено вказаним вище висновком судової експертизи, однак жодних належних доказів щодо технічної можливості перенесення збудованого житлового будинку на вказану відстань позивачі суду не надали, а тому такий позов задовольнити неможливо.

Враховуючи викладене та фактичні обставини справи, колегія вважає, що рішення суду першої інстанції про відмову у задоволені позову є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, від імені яких діє їх представник ОСОБА_5, - відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді