АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/654/16 Головуючий 1 інстанції Гаврилюк С.М.
Справа № 639/698/14 Доповідач: Коровін С.Г
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Коровіна С.Г.,

суддів: - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

при секретарі - Чабан А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 листопада 2015 року по справі за поданням старшого державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про визнання укладеної між стягувачами ОСОБА_4, ОСОБА_3 та боржником ОСОБА_5 організацією «Фонд розвитку освіти, культури, фізичного виховання» мирової угоди,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року до суду надійшло подання старшого державного виконавця Жовтневого ВДВС Харківського міського управління юстиції про визнання укладеної між стягувачами ОСОБА_4, ОСОБА_3 та боржником ОСОБА_5 організацією «Фонд розвитку освіти, культури, фізичного виховання» в особі голови Фонду ОСОБА_6 мирової угоди.

Із змісту поданої на затвердження судом мирової угоди вбачається, що згідно рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.03.2014 року задоволено позов ОСОБА_4, ОСОБА_3 та стягнуто з ОСОБА_5 організації «Фонд розвитку освіти, культури, фізичного виховання» в особі голови Фонду ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4, ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 46 740,00 гривень кожному.

26.08.2014 року до Жовтневого ВДВС Харківського МУЮ були надані заяви від стягувачів про відкриття виконавчого провадження.

Боржник та стягувані з метою врегулювання спору вирішили укласти мирову угоду на стадії виконання рішення суду.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 листопада 2015 року у задоволенні подання старшого державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про визнання укладеної між стягувачами ОСОБА_4, ОСОБА_3 та боржником ОСОБА_5 організацією «Фонд розвитку освіти, культури, фізичного виховання» мирової угоди відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_3 подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою затвердити мирову угоду між сторонами та визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності на нежитлові приміщення підвальної частини №1,2,3,4,5,6, загальною площею 90,9 кв.м. в житловому будинку літ «А-5», розташованих за адресою вул. Камська, буд. 2 в м. Харкові, що належали ОСОБА_5 організації «Фонд розвитку освіти, культури, фізичного виховання» на праві власності за договором від 28 січня 2011 року, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7, зареєстрованим в реєстрі №34.

В судове засідання сторону у справі черговий раз не зявилися. Раніше справа призначалася до розгляду апеляційним судом на 16 лютого 2016 року, сторони та зацікавлені особи у судове засідання не зявилися, за зазначеними адресами поштову кореспонденцію не отримують. Ухвала про залишення апеляційної скарги ОСОБА_3 без розгляду вона отримала за адресою зазначеною в апеляційній скарзі, про що свідчить отримане судом клопотання ОСОБА_3 про поновлення строку на апеляційне оскарження (а.с.152). Враховуючи зазначене, небажання ОСОБА_3 та інших осіб цікавитися розглядом справи, враховуючи, що справа знаходиться в провадженні апеляційного суду з грудня 2015 року колегія вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, які достовірно знають про знаходження справи в апеляційному суду, але цікавитися справою не бажають.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, дослідивши справу вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 березня 2014 року задоволені позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_3 і стягнуто на їх користь з ОСОБА_5 організації «Фонд розвитку освіти, культури, фізичного виховання» в особі голови Фонду ОСОБА_8 заборгованості у розмірі 46740 грн. кожному.

20 травня 2014 року за заявою позивачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було видано виконавчі листи на виконання зазначеного рішення.

15 жовтня 2014 року державним виконавцем ВДВС Харківського МУЮ у відповідності до ст. 372 ЦПК України до суду першої інстанції надійшла мирова угода від 15.09.2014 року між стягувачами ОСОБА_4 та ОСОБА_3П та боржником «Фондом розвитку освіти, культури, фізичного виховання» в особі голови фонду ОСОБА_8

Ухвалюю Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 листопада 2014 року у задоволенні заяви державного виконавця про визнання мирової угоди було відмовленою. Ухвала суду оскаржена не була.

24.09.2015 року до Жовтневого районного суду м. Харкова від державного виконавця ВДВС Харківського МУЮ повторно надійшло подання про визнання мирової угоди між стягувачами ОСОБА_4 та ОСОБА_3П та боржником «Фондом розвитку освіти, культури, фізичного виховання» в особі голови фонду ОСОБА_8 (а.с.106). . Боржник та стягувачі з метою врегулювання спору вирішили укласти мирову угоду на стадії виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст.372 ЦПК України, мирова угода, укладена між сторонами, або відмова стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення подається в письмовій формі державному виконавцеві, який не пізніше триденного строку передає її до суду за місцем виконання рішення для визнання.

Як вбачається з умов укладеної між сторонами мирової угоди, у зв`язку з відсутністю у боржника грошових коштів та досягнення примирення стягувачі та боржник визнає за ОСОБА_4 та ОСОБА_3П право власності на нежитлові приміщення підвальної частини № 1,2,3,4,5,6 загальною площею 90,9 кв.м в житловому будинку літ. «А-5», розташованих за адресою: місто Харків, вулиця Камська, будинок 2, що належали організації «Фонд розвитку освіти, культури, фізичного виховання» на праві власності за договором № 4658-В-С від 28 січня 2011 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрованим в реєстрі за № 34. Разом з тим суд звертає увагу, що мирова угода, яка укладається сторонами, може стосуватися лише спірних правовідносин та предмета позову. Крім того, умови мирової угоди не можуть суперечити закону та порушувати права і законні інтереси інших осіб або держави.

Як вбачається з тексту мирової угоди поданої на затвердження суду, спірні правовідносини стосуються визнання права власності на нерухоме майно, а відтак умови укладеної мирової угоди знаходяться поза межами предмету спору щодо стягнення заборгованості за договором про надання поворотної фінансової допомоги, за результатами вирішення якого було видано вказані вище виконавчі документи .

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст.372 ЦПК України, сторони можуть у виконавчому провадженні укласти мирову угоду. Суд має право перевірити і не визнати мирову угоду або не прийняти відмови стягувача від примусового виконання, якщо це суперечить закону або порушує права чи свободи інших осіб.

Відповідно вимог ст. 372 ЦПК України, суд перевіряє, чи умови мирової угоди не суперечать закону, а саме, чи дотриманий сторонами процедурний порядок звернення, чи дійсно укладено мирову угоду, який її зміст, чи зрозуміло, чітко, однозначно, безумовно викладено умови, чи стосується угода предмету спору, чи всі умови мирової угоди визначені у межах позову, стосуються предмету позову і засновані на взаємних поступках, чи в результаті ліквідується спір між сторонами.

З матеріалів справи вбачається. що в мировій угоді взагалі не зазначено взаємні поступки стягувачів відносно боржника щодо наявної суми заборгованості за вказаними вище виконавчими листами.

Окрім того, мирова угода в процесі виконання не може стосуватись питань про визначення фактичних обставин та відповідних правовідносин, основною метою такої угоди є встановлення (зміна) способу та порядку виконання ухваленого судового рішення, що може ґрунтуватись саме на взаємних поступках і, безумовно, стосуватись лише прав та обов'язків сторін й предмета спору. Така мирова угода не може виходити за межі спірних правовідносин, стосуватися прав та обов'язків осіб, які не є сторонами у спорі.

Укладення мирової угоди неможливе і в тих випадках, коли ті чи інші відносини чітко врегульовано законом і вони не можуть змінюватися волевиявленням сторін.

В даному випадку сторони виконавчого провадження намагаються шляхом укладення мирової угоди здійснити перехід прав власності на нерухоме майно. При цьому суд виходять з того, що вказане нерухоме майно не було предметом судового спору, а тому в рахунок примусового стягнення грошових коштів слід застосовувати спеціальний порядок звернення стягнення на таке нерухоме майно, який визначений ст.ст.52, 58, 62, 63 Закону України «Про виконавче провадження» та яким передбачено вчинення ряду дій (опис, арешт, оцінка, внесення відомостей до відповідних реєстрів) та реалізація шляхом продажу з прилюдних торгів.

Відповідно до положень Закону України від 1 липня 2004 р. № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»і Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 р. № 7/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 р. за № 157/6445) право власності на нерухоме майно виникає в особи з моменту його державної реєстрації.

Відповідно п.9.1 договору № 4658-В-С купівлі-продажу нежитлових приміщень, орендованих ОСОБА_5 організацією «Фонд розвитку освіти, культури, фізичного виховання» від 28.01.2011 року, на який сторони мирової угоди посилаються як на підставу права власності боржника на нерухоме майно нежитлові приміщення № 1-6 в житловому будинку літ. «А-5», розташованого за адресою: м. Харків, вул. Камська, 2, передбачено, що цей договір підлягає державній реєстрації. Власником нерухомого майна не надано доказів щодо державної реєстрації вказаного договору.

Враховуючи зазначене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що сторонами , якими укладена мирова угода, не доведено належними та допустимими доказами наявності зареєстрованого на праві власності за ОСОБА_5 організацією «Фонд розвитку освіти, культури, фізичного виховання» зазначеного у мировій угоді нерухомого майна.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що мирова угода містить умови, які суперечать ст.ст. 175, 372ЦПК України, ст. 49 ЗУ України «Про виконавче провадження», вказаною мировою угодою можуть бути порушені права третіх осіб, які не є сторонами виконавчого провадження. Суд першої інстанції обґрунтовано постановити ухвалу про не визнання цієї мирової угоди.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Колегія суддів погоджується з ухвалою суду першої інстанції і відхиляє апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.2 п.4, 313, 315,317 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити відхилити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді