АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4694/2016 Доповідач - Шиманський В.Й.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 лютого 2016 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Качана В.Я., Кравець В.А.

при секретарі - Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Борецького Богдана Орестовича в інтересах Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 23 листопада 2015 року у справі за поданням Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України МедведєваО.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_5,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 23 листопада 2015 року у задоволенні вказаного подання відмовлено.

В апеляційній скарзі, з посиланням на порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування даної ухвали та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню у зв'язку з наступним.

З матеріалів справи вбачається, що 18.12.2012 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська було видано виконавчий лист №403/12771/12 за результатом розгляду цивільної справи за позовом ПАТ «Банк Кредит Дніпро» до ТОВ «Транс-Кредит», ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

22.04.2013 року відкрито виконавче провадження ВП № 37765326 по виконанню виконавчого листа №№ 403/12771/12 про стягнення солідарно з ОСОБА_5, ТОВ «Транс-Кредит» на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» коштів на загальну суму 53 986 885, 88 грн., встановлено боржникам строк для добровільного його виконання.

Звертаючись до суду з поданням, державний виконавець зазначав, що боржник ухиляється від виконання судового рішення, а тому є підстави для для тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано доказів вжиття державним виконавцем всіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів для виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 33 Конституції України встановлено що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

В силу ст. 13 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну і повертатися у свою країну.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України «Про виконавче провадження».

Частиною 1 статті 377-1 ЦПК України встановлено, що питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів ( посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

За змістом п.18 ч.3 ст.11 вказаного Закону, державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Отже, Законом встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань. Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з'являтися за викликом державного виконавця.

Згідно Узагальнення Верховного Суду України «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» від 01.02.2013 року з погляду значення словосполучення «ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст.11 Закону № 606-XIV, означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання».

Натомість, в матеріалах справи відсутні докази про направлення постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 22.04.2013 року боржнику та підтвердження того, що боржник повідомлений про відкриття вказаного провадження та про строки його добровільного виконання.

З наявних в матеріалах справи доказів також не вбачається факту отримання боржником вимоги державного виконавця №20-2-37765326/16 направленої боржнику 03.06.2015 року.

З огляду на викладене, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження обізнаності боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження про стягнення з нього на користь стягувача суми заборгованості та умисного ухилення його від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

З огляду на викладене, оскаржена у справі ухвала відповідає нормам процесуального права, а тому ця ухвала не може бути скасованою з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

В решті, оскаржена у справі ухвала відповідає нормам процесуального права, а тому не може бути скасованою з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.307, 312 ЦПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Борецького Богдана Орестовича в інтересах Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» - відхилити.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 23 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: