Провадження номер 2/522/620/16
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 лютого 2016 року Приморський районний суд міста Одеса у складі
головуючого судді - Шенцевої О.П.,
при секретарі судового засідання Соболевій О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк" до ОСОБА_1, Першого ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, про звільнення майна з-під арешту,-
У судове засідання представник позивача не з'явився, надавши заяву про розгляд справу у його відсутність.
В судове засідання відповідач ОСОБА_1 не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений завчасно в установленому законом порядку у відповідності до вимог ст. 74 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, свою думку щодо позову у будь-якій формі не висловив.
В судове засідання відповідачі ОСОБА_2 ВДВС ОМУЮ, ВДВС Біляївського районного управління юстиції не з'явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені завчасно в установленому законом порядку у відповідності до вимог ст. 74 ЦПК України, до суду надійшла заява представника ОСОБА_2 ВДВС ОМУЮ про про розгляд справи у його відсутність.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів щодо взаємовідносин сторін, суд вважає можливим заочно розглядати справу у відсутності відповідача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований, доведений та підлягає задоволенню.
Однак, вищезазначений автомобіль підлягає звільненню з-під арешту з наступних підстав.
Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про заставу» право застави виникає з моменту укладання договору застави.
В даному випадку, по-перше: право застави у ПАТ КБ ПриватБанк виникло 24.01.2007 року, а постанови про накладення арешту та оголошення розшуку були винесені у 2008-2013 роках, тобто пізніше ніж було укладено договір застави між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1.
Отже, державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями та перешкоджає своїми діями виконати заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31.07.2012 року.
Згідно ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення зпід арешту.
Статтею 54 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майно зпід арешту.
Відповідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.76 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються як на праві власності на описане майно, так і на праві володіння ним і відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно.
Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається.
Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.
Згідно ст. 1 ЗУ «Про заставу» кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення в вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.
Відповідно до ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про заставу» та ч. 1,2 ст. 589 ЦК України визначено, що в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушеним зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
Статтею 54 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майна зпід арешту.
За таких обставин, суд вбачає, що є всі підстави для задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про звільнення майна з-під арешту.
Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Судом встановлено, що внаслідок невиконання відповідачем умов договору позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору.
Керуючись ст. ст. 54, 60 Закону України «Про виконавче провадження»,ст.ст. 10, 11, 58, 64, 88, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -
Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк" - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ ПРИВАТБАНК судові витрати у сумі 243,60 грн.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до палати по цивільним справам апеляційного суду Одеської області шляхом подачі через Приморський суд м Одеси на протязі 10-ти днів з дня проголошення рішення, апеляційної скарги

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя

25.02.2016