АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/2377/15-ц Номер провадження 22-ц/786/793/16Головуючий у 1-й інстанції Окунь Т. В. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого - судді Пилипчук Л.І.,

суддів Карнауха П.М., Кривчун Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_2 в інтересах позивача ОСОБА_3

на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 18 січня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» про визнання правочину недійсним,-

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» про визнання недійсним договору фінансового лізингу на придбання транспортного засобу, укладеного 24.02.2015 року, стягнення з відповідача адміністративного платежу в сумі 32 890,00 грн. Посилався на несправедливі умови договору щодо визначення поняття адміністративного платежу, його розміру та не повернення у разі розірвання договору. Вважає, що такі умови порушують його права, як споживача, а також суперечать положенням Закону України «Про захист прав споживача» та Закону України «Про фінансовий лізинг».

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 18 січня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

З рішенням не погодився позивач. В апеляційній скарзі, поданій в його інтересах адвокатом ОСОБА_2, посилається не неповне з'ясування фактичних обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зокрема, зазначає про те, що суд не дав належної оцінки умовам договору, викладених у п.12.1. статті 12, щодо неповернення адміністративного платежу у випадку відмови споживача укласти або виконати договір , що суперечить правилу, закріпленому у п.4 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживача».

Вважає, що плата у розмірі 32 890,00 грн. за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору є неспівмірною, надмірною та непропорційно великою у порівнянні з вартістю послуги, що полягає нібито у перевірці, розгляді та підготовці документів для укладення договору.

Стверджує, що зазначена умова договору щодо вартості послуги щодо перевірки, розгляду та підготовки документів для укладення договору в розмірі 32 890,00 грн. та умова щодо неповернення такого адміністративного платежу у випадку відмови від договору - призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін на користь лізингодавця та заподіює шкоду лізингоодержувачу.

Просить рішення скасувати та ухвалити нове про повне задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

24 лютого 2015 року між ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» та ОСОБА_3 укладено договір №001206 фінансового лізингу, предметом якого став транспортний засіб марки «GEELY EMGRAND X7», вартістю 10 609,68 доларів США, що у гривневому еквіваленті на час укладення договору становить 328 900,00 грн./а.с.5-18/

Відповідно до п.1.7. договору предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: адміністративного платежу; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу.

Пунктом 8.1. договору сторони погодили, що лізингові платежі, які підлягають сплаті за цим договором на користь лізингодавця, відображають справедливу вартість предмета лізингу та забезпечують отримання лізингодавцем суми, очікуваної станом на дату виконання договору відповідно до чинного курсу обміну долара США до української гривні готівковими операціями, встановленого КБ АТ «Райффайзен Банк Аваль» при продажі долара США, станом на дату, коли кожен платіж підлягає оплаті.

У додатку №1 до даного договору визначено розмір: щомісячного авансового платежу - 422,07 дол. США; адміністративного платежу (10%) - 1 060,97 доларів США, комісія (3%)- 319,29 доларів США. /а.с. 19/

24 лютого 2015 року позивачем ОСОБА_3 здійснено перший внесок - адміністративний платіж в сумі 10% вартості предмету лізингу в сумі 32 890,00грн./а.с.23/

30.07.2015 року позивач направив відповідачу заяву з вимогою розірвати договір фінансового лізингу, мотивуючи незгодою з визначенням сплаченого ним першого внеску як адміністративного платежу, оскільки вважав, що сплачує частину вартості за предмет лізингу./а.с.21/

04 серпня 2015 року на вимогу ОСОБА_3 укладений з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» лізинговий договір розірвано. /а.с.24/

Статтею 12 договору лізингу встановлено порядок розірвання договору та порядок повернення коштів. Зокрема, п.12.1. передбачено, що лізингоодержувач, який сплатив адміністративний платіж, частково або повністю сплатив авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, має право розірвати договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвати договір. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає./а.с.11/

Звертаючись з вимогою про визнання договору недійсним, позивач посилався на те, що, укладаючи його, був введений в оману, оскільки отримав недостовірну інформацію про умови договору, а також помилявся щодо обставин, обумовлених цим правочином. Також зазначав про несправедливі умови договору щодо нього, як споживача.

Відмовляючи у задоволенні позову, міський суд виходив з того, що фактів недодержання при укладенні сторонами лізингового договору вимог ст.203 ЦК України, або вчинення правочину лізингоодержувачем під впливом помилки не встановлено, а тому відсутні підстави для визнання частини оспорюваного позивачем договору недійсним та/або нікчемним. Крім того, відповідно до положень п.12.1 договору не підлягає поверненню сплачений позивачем адміністративний платіж.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду, оскільки вони ґрунтуються на повно з'ясованих фактичних обставинах і правильно застосований нормах матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків районного суду не спростовують, зводяться до незгоди з рішенням та направлені на переоцінку доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами передбачені у ч. 3 ст. 18 вказаного закону і є вичерпним.

Позивач вважає, що передбачена у 4 реченні пункту 12.1 статті 12 договору умова про те, що адміністративний платіж не повертається у разі розірвання договору, - є несправедливою відповідно до п.4 ч.2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відхиляючи доводи позивача щодо наявності підстав для застосування положення ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», необхідно враховувати наступне.

Відповідно до ч.1 статті 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» сплата лізингових платежів лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане в лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу (ч.2 ст.16 Закону).

Таким чином, ч. 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначає у загальному порядку можливий склад лізингових платежів і не встановлює вичерпний перелік складових платежів, які можуть включати в себе лізингові платежі, та не містять імперативного припису щодо заборони сторонам договору фінансового лізингу визначати і відносити до лізингових безпосередньо у договорах лізингу інші платежі, так само як і визначати ціну у договорі (винагороду).

Згідно з ч. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Враховуючи зазначені норми, сторони вправі обирати та погоджувати будь-які умови договору та будь-які лізингові платежі, які необхідні для належного виконання правочину та які не суперечать закону.

З матеріалів справи вбачається, що сторони при укладенні договору погодили відповідні платежі, в тому числі й адміністративний платіж, розмір якого вказаний в додатку №1./а.с.19/ Позивач ознайомився з усіма істотними та іншими умовами договору й підписав кожну його сторінку, усвідомлюючи всі ризики та особливості, що притаманні договорам лізингу як змішаним договорам в розумінні п. 2 ст. 628 ЦК України.

Крім того, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає різні взаємовиключні підстави визнання угод недійсними.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», тобто умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Таким чином, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві.

З огляду на викладене оспорювані позивачем положення договору фінансового лізингу, викладені в Додатку №1 до договору в частині визначення розміру адміністративного платежу у сумі 32 890,00 грн. та викладені в четвертому реченні пункту 12.1. статті 12 договору про те, що при розірванні договору адміністративний платіж не повертається, - не мають ознак несправедливих умов.

Відповідно до договору адміністративний платіж - це обов'язковий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору.

Доводи ОСОБА_3 фактично зводяться до незгоди з розміром адміністративного платежу, який на його суб'єктивне сприйняття є занадто завищеним. При цьому він вважає, що адміністративний платіж є оплатою ксерокопіювання його паспорту та ідентифікаційного коду та значення цих даних в типовій набраній формі договору. Тоді як викладене спростовується умовами договору, які він погодив при підписанні.

Місцевий суд правильно оцінив також наведені позивачем доводи щодо помилки при укладенні оспорюваного договору, а саме неповідомлення його лізингодавцем про правову природу адміністративного платежу, який не є складовою вартості автомобіля, і не повертається лізингоодержувачу в разі розірвання договору.

Враховуючи викладене. колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст.303,304, 307, 308,314, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2 в інтересах позивача ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 18 січня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом 20 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий - суддя Л.І.Пилипчук

Судді /підписи/ П.М.Карнаух

Т.О.Кривчун

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області Л.І. Пилипчук