Справа № 463/3040/15 Головуючий у 1 інстанції: Головатий Р.Я.
Провадження № 22-ц/783/1949/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі: головуючого судді Берези В.І., суддів: Бойко С.М., Штефаніци Ю.Г., за участю секретаря судового засідання Брикайло М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, на ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 21 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні спільною власністю та відшкодування матеріальної та моральної шкоди, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні прибудинковою територією, приведення прибудинкової території до попереднього стану,-

в с т а н о в и л а:

оскаржуваною ухвалою у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалу суду оскаржила представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3. Просить таку скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про забезпечення позову та накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1, площею 154, 9 кв.м, яка перебуває у власності ОСОБА_4

В апеляційній скарзі зазначає, що постановлена ухвала є незаконною. Мотивує тим, що мешканцями квартири №1 було захоплено частину підвальних приміщень, які перебували в спільному користуванні, та здійснено розширення площі підвалу без згоди співвласників сусідньої квартири. Вказує на факт підроблення документів, які стали підставою для розширення площі квартири №1, та що зумовило звернення до суду з уточненим зустрічним позовом про усунення ОСОБА_2 перешкод в користуванні підвалом та скасування правовстановлюючих документів. Крім того, вказує на порушення судом норм процесуального права, зокрема в частині неповного з`ясування обставин справи. Апелянт вважає, що у зв`язку з протиправністю оформлення права власності на реконструйоване приміщення, є обґрунтовані підстави допускати, що відповідачі робитимуть спроби відчужити дану квартиру третім особам. На думку апелянта, дані обставини свідчать про існування небезпеки заподіяння шкоди правам ОСОБА_2 як власника сусідньої квартири.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_5, його представника ОСОБА_6, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_4, ОСОБА_5 та зустрічної позовної заяви ОСОБА_2, між сторонами виник спір з приводу завданої матеріальної, моральної шкоди та створення перешкод в користуванні прибудинковою територією.

Згідно із заявою про забезпечення позову представник позивача за зустрічним позовом просила накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1, площею 154, 9 кв.м, яка перебуває у власності ОСОБА_4, мотивуючи тим, що у зв`язку з протиправністю оформлення права власності на реконструйоване приміщення, є обґрунтовані підстави допускати, що відповідачі робитимуть спроби відчужити дану квартиру третім особам у будь-який спосіб.

Постановляючи ухвалу про відмову у забезпеченні позову, суд першої інстанції виходив з того, що представник ОСОБА_2 не навів обгрунтованих доводів існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Крім того, взяв до уваги заперечення позивача та його представника, що обраний представником відповідача вид забезпечення позову не співмірний із заявленими позовними вимогами.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Частиною 3 ст. 151 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася в суд з такою заявою.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Судом з`ясовано обсяг позовних вимог, взято до уваги додані до позовних заяв докази в підтвердження наявності спору між сторонами, надано оцінку доказам заявника щодо доцільності забезпечення позову у спосіб, визначений заявником та зроблено вірний висновок про необґрунтованість доводів існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Посилання заявника на факт підроблення документів, які стали підставою для розширення площі квартири №1, зокрема на підроблення розпорядження Личаківської районної адміністрації від 16.06.2009 року №1020 «Про технічну можливість реконструкції квартири АДРЕСА_2, не є достатнім доказом у підтвердження спроби власника квартири №1 відчужити останню третім особам. До того ж, представником позивача за первісним позовом представлено виписку з протоколу №5-21 засідання міжвідомчої комісії в Личаківському районі м.Львова від 16.06.2009 року за заявою ОСОБА_4, з якої вбачається висновок про технічну можливість завершити самовільно розпочату реконструкцію квартири №1 з розширенням за рахунок підвальних приміщень, що, в свою чергу, вказує на існування спору між сторонами та небеззаперечність висновків заявника про порушення його прав.

Про відсутність наміру відчужити квартиру №1 може свідчити і, як зазначає представник позивачів за первісним позовом, здійснення ними дій з метою облагородження прибудинкової території, облаштування дерев`яного мощення.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 та ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Накладення арешту на квартиру порушуватиме абсолютне право ОСОБА_4, ОСОБА_5 як власника та користувача квартири, відповідно.

Згідно зі ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Ухвала суду відповідає вимогам закону, які врегульовують питання забезпечення позову, зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстав для її задоволення немає, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись п.1 ч.1 ст.312, ст.ст.313, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, відхилити.

Ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 21 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий: Береза В.І.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_7