Судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ Ступак О.В.
30 листопада 2016 року м. Київ
щодо вирішення цивільної справи за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа - Сквирське районне управління юстиції у Київській області, про встановлення факту визнання батьківства, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Сквирського районного суду Київської області від 29 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 18 лютого 2016 року.
За наслідками розгляду указаної справи 30 листопада 2016 року колегією суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ) постановлено ухвалу, якою відхилено касаційну скаргу ОСОБА_3, рішення Сквирського районного суду Київської області від 29 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 18 лютого 2016 року залишено без змін.
Таким чином, колегія суддів погодилася із висновками судів попередніх інстанцій про задоволення заяви ОСОБА_2 та наявність правових підстав, передбачених ч. 2 ст. 53 КпШС України, для встановлення факту, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що народився у с. Совхоз Дивичинського району Азербайджанської області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, є батьком ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які народилися у м. Сквира Київської області, оскільки ОСОБА_4 за життя визнав себе батьком дітей, а також спільно проживав та вів господарство з матір'ю дітей - ОСОБА_2
Із зазначеним рішенням колегії суддів ВССУ не погоджуюся та висловлюю окрему думку з огляду на таке.
Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_2 із січня 2000 року по січень 2004 року проживала однією сім'єю із ОСОБА_4 у будинку № АДРЕСА_1, що належав йому на праві власності.
ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_2 народила двох синів: ОСОБА_5 і ОСОБА_6, про що свідчать копії свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2.
На час народження дітей заявниця мала прізвище «ОСОБА_2», про що свідчить копія свідоцтва про укладання шлюбу та копія свідоцтва про розірвання шлюбу.
Діти були зареєстровані відповідно до вимог ч. 2 ст. 55 Кодексу про шлюб та сім'ю України, яка передбачає, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім'я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою. В разі смерті матері, визнання матері недієздатною, позбавлення її батьківських прав, а також при неможливості встановити викладеними в цій статті, за заявою осіб, зазначених у статті 163 цього Кодексу.
Так, згідно з копіями свідоцтв про народження, батьками ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, є ОСОБА_4 та ОСОБА_2.
ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_4 помер.
За життя ОСОБА_4, який проживав у будинку № АДРЕСА_1, склав заповіт на все майно на ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.
13 квітня 2010 року заявниця уклала шлюб із ОСОБА_9 та після реєстрації шлюбу отримала прізвище «ОСОБА_2».
Звертаючись у серпні 2015 року до суду з указаною заявою, ОСОБА_2 обґрунтовувала свої вимоги тим, що діти повинні знати свого батька - ОСОБА_4, який за свого життя за час спільного проживання та ведення господарства визнавав себе батьком дітей, а саме: забрав дітей із пологового будинку, зареєстрував дітей разом із матір'ю за місцем свого проживання, дарував дітям коштовні подарунки, крім того, склав заповіт, за яким заповів дітям по ј частини належного йому будинку.
Відповідно до ч. 1 п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до ч. 6 ст. 235 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
На мою думку, розглядаючи заяву ОСОБА_2, суди не звернули достатньої уваги на підстави поданої заяви, а саме: діти повинні знати свого батька, та залишили поза увагою роз'яснення, надані Пленумом Верховного Суду України у постанові від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», відповідно до яких у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право (п. 1).
Крім того, розглядаючи заяву по суті заявлених вимог у порядку, встановленому розділом ІV ЦПК України, суди не врахували вищевказаних роз'яснень Пленуму Верховного Суду України про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення юридично значимих фактів, за умови якщо встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.
Частинами 1-4 ст. 235 ЦПК України установлено, що під час розгляду справ окремого провадження суд зобовязаний роз'яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцієюі законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи.
З метою з'ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази.
Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.
Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.
Усупереч вищевикладеному суди не дослідили достатньо повно матеріалів справи, зокрема, залишили поза увагою наявну у справі заяву ОСОБА_3, в якій вона зазначила себе заінтересованою особою, про залишення заяви ОСОБА_2 без розгляду з тих підстав, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - законним представником ОСОБА_5 та ОСОБА_6, існує спір про право щодо спадкового майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_4, який повинен розглядатися за правилами позовного провадження (а. с. 25). У зв'язку з цим суд першої інстанції помилково не залучив ОСОБА_3 до участі у справі як заінтересовану особу, крім того, не обговорив питання про необхідність залучення до участі у справі органу місцевого самоврядування у м. Сквира Київської області - Сквирської міської ради Київської області, таким чином не з'ясував, чи може в такій категорії справи заінтересованою особою бути лише Сквирське районне управління юстиції у Київській області.
Апеляційний суд, переглядаючи справу в апеляційному порядку, не звернув достатньої уваги на доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 та надані нею докази про те, що рішенням Сквирського районного суду Київської області від 02 лютого 2012 року встановлено юридичний факт, що ОСОБА_3 дійсно проживала із ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, однією сім'єю без реєстрації шлюбу із 1985 року по 2001 рік за адресою: АДРЕСА_1, і за цей період вони спільно поліпшили умови проживання, здійснили перебудови і добудови, тому ОСОБА_3 мала на меті після встановлення цього факту вирішувати питання про право власності на частину спадкового майна, яке залишилося після смерті спадкодавця.
Отже, вищевказаним рішенням суду встановлено юридичний факт проживання ОСОБА_3 із ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період із 1985 року по 2001 рік, тому не є безспірними висновки судів у цій справі про встановлення факту проживання ОСОБА_2 однією сім'єю із ОСОБА_4 у період із січня 2000 року по січень 2004 року.
Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначала, що ОСОБА_4 залишив заповіт, за яким заповів усе своє майно, крім ОСОБА_5 та ОСОБА_6, також ОСОБА_10 (мати) і ОСОБА_11 (вітчим).
Однак усупереч вимогам ст. ст. 303, 314, 315 ЦПК України апеляційний суд не звернув достатньої уваги на вищевказані доводи апеляційної скарги, не зазначив обставин і фактів на їх спростування, чим порушив норми процесуального права.
У матеріалах справи на а. с. 56 міститься копія нотаріально посвідченого заповіту ОСОБА_10 від 10 грудня 2009 року, складеного на ім'я ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, а на а. с. 54 знаходиться копія свідоцтва про смерть ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року.
На а. с. 50 міститься копія рішення Сквирського районного суду Київської області від 22 червня 2012 року, ухвалене у справі № 1022/1684/2012 за позовом ОСОБА_2 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до Сквирської міської ради Київської області, третя особа - Сквирська районна державна нотаріальна контора, про визнання права власності на майно у порядку спадкування, яким зазначений позов задоволено та визнано за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1, по ј частини за кожним у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.
У той же час ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 22 травня 2015 року, постановленою у справі № 1022/1684/2012 за позовом ОСОБА_2 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до Сквирської міської ради Київської області, третя особа - Сквирська районна державна нотаріальна контора, про визнання права власності на майно у порядку спадкування, задоволено заяву Сквирської міської ради Київської області та скасовано у зв'язку з нововиявленими обставинами вищевказане рішення Сквирського районного суду Київської області від 22 червня 2012 року (а. с. 58-59).
Ураховуючи викладене, вважаю, що у судів не було підстав для розгляду заяви ОСОБА_2, заінтересована особа - Сквирське районне управління юстиції у Київській області, про встановлення факту визнання батьківства, і відповідно до положень ч. 6 ст. 235 ЦПК України така заява підлягала залишенню без розгляду з роз'ясненням ОСОБА_2, що вона має право подати позов на загальних підставах із дотриманням правил підсудності.
Оцінюючи морально-етичний бік справи, вбачається, що з часу народження дітей, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_2 року і за життя спадкодавця ОСОБА_4 (тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 року) заявниця не ставила питання про визнання батьківства ОСОБА_4, і лише після звернення до суду у червні 2015 року ОСОБА_3 в іншій справі за зустрічним позовом щодо спадкового майна після смерті ОСОБА_4, ОСОБА_2 у серпні 2015 року, тобто через 14 років після народження дітей і майже через 6 років після смерті спадкодавця звернулася до суду з вищевказаною заявою про встановлення факту визнання батьківства, з мотивів, щоб діти знали батька. Наведені обставини викликають обґрунтовані сумніви у меті встановлення факту, зазначеній у заяві.
Суддя О.В. Ступак