Справа № 304/1152/15-ц
Провадження № 2/304/46/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2016 рокум. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Ганька І. І.,

при секретарі - Соханич Л.Ю.,

з участю представника ОСОБА_1 ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Перечинський районний сектор ГУ ДМС України в Закарпатській області про виселення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися в суд з вказаним позовом, який мотивують тим, що 03 травня 2014 року помер їх батько ОСОБА_6, після смерті якого відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку № 1 по вул. Берег в с. Дубриничі Перечинського району. Вони прийняли спадщину за батьком, подавши нотаріусу заяви про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк з дня її відкриття, і на даний час являються співвласниками спадкового будинку на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом. Однак, за життя їх батько прийняв на проживання у вказаний будинок відповідача ОСОБА_3 Оскільки відповідач на їх неодноразові повідомлення про виселення не реагує та у добровільному порядку покинути будинок відмовляється, тому просять позов задовольнити і виселити її з житлового будинку № 1 по вул. Берег в с.Дубриничі Перечинського району.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 позов підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_1 у судове засіданні не зявилися, однак подали суду заяви, в яких просили розглянути справу без їх участі, позов підтримали повністю та просили його задовольнити.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та її представник адвокат ОСОБА_4 проти позову заперечили, посилаючись на те, що підстав для виселення немає, оскільки відповідач з 2005 року проживала у вказаному будинку з покійним ОСОБА_1 на законних правах.

Представник Перечинського РС ГУ ДМС України в Закарпатській області в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Правом власності, згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 цього Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

У судовому засіданні встановлено, що позивачам на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 11 лютого та 02 березня 2015 року належить на праві спільної часткової власності будинок № 1 по вул. Берег в с. Дубриничі Перечинського району Закарпатської області по 1/3 кожному (а. с. 5-12).

Як визнано сторонами в судовому засіданні, в будинку № 1 по вул. Берег в с.Дубриничі Перечинського району без реєстрації проживає ОСОБА_3 При цьому відповідач вселилася у зазначений будинок до видачі позивачам вищевказаних свідоцтв про право на спадщину за законом, тобто за згодою попереднього власника ОСОБА_1, який помер 03 травня 2014 року (а. с. 19).

Разом з цим, право користування відповідачем даним будинком припинилося зі смертю спадкодавця ОСОБА_1 (батька позивачів) виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР з урахуванням положень ч. 1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Згідно ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 цього Кодексу до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_3 не є членом сімї власників будинку ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_1 відповідно до ч. 4 ст. 156, ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР, крім того, не являється і наймачем даного житла, оскільки договору найму житла з позивачами, відповідно до ст. 811 ЦК України, не укладала, а тому, суд приходить до висновку, що у відповідача відсутні правові підстави передбачені ч. 1 ст.405 ЦК України для користування належним позивачам на праві власності будинком № 1 по вул. Берег в с. Дубриничі Перечинського району.

Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб.

Отже враховуючи те, що позивачі предявили позов щодо захисту свого права власності, оскільки відповідач не виконує претензії-вимоги по звільненню спірного будинку шляхом виселення з нього добровільно (а. с. 13-18), і її право користування на дане житло припинилося на підставі ст. 405 ЦК України, що є наслідком її виселення, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судовий збір сплачений позивачем ОСОБА_5 підлягає стягненню з відповідача, що відповідає положенням ст. 88 ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 316 ч. 1, 317 ч.1, 319 ч. 1, 321 ч. 1, 405 ч. 1 ЦК України, ст. ст. 64 ч. 2, 150, 156 ч. ч. 1, 4 ЖК Української РСР, ст. ст. 11, 57-61, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Перечинський районний сектор ГУ ДМС України в Закарпатській області про виселення задовольнити.

Виселити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з житлового будинку № 1 по вул. Берег в с. Дубриничі Перечинського району Закарпатської області без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: ОСОБА_7