У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіВІНГАЛЬ В.М.
суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2,
при секретарі:ОСОБА_3
за участю:представника позивача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 грудня 2015 року у справі за позовною заявою ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в:

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 грудня 2015 року позов ОСОБА_6 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 суму боргу за договором позики 20000 грн., три відсотки річних в розмірі 729 грн. 86 коп. та інфляційні втрати в сумі 10932 грн., а всього 31661 грн. 86 коп. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 судові витрати в сумі 487 грн. 20 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_5 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 зазначає, що суд першої інстанції задовольняючи позов послався на те, що доказом отримання відповідачем позики є оригінал договору позики наданого суду позивачем, наявність якого у позивача свідчить про неповернення боргу відповідачем. Проте наявність оригіналу договору позики не може бути достатнім доказом існування між сторонами правовідносин, що виникли з договору позики та доказом отримання відповідачем коштів. Апелянт зазначає, що позивач при зверненні до суду повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргових зобовязань, проте всупереч ст. 60 ЦПК України позивачем не надано докази отримання відповідачем за договором позики грошових коштів і матеріали справи не містять розписки відповідача про отримання від позивача позики у розмірі 20000 гривень.

Вислухавши суддю доповідача, доводи представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам відповідає рішення суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 суд першої інстанції виходив з того, що відповідач кошти позивачу не повернув, а тому на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Такий висновок відповідає матеріалам справи і вимогам закону, який регулює спірні правовідносини.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 відповідно до договору позики взяла у ОСОБА_6 борг в розмірі 20000 гривень та зобовязалась повернути їх до 13.01.2014 року, однак у встановлений термін борг не повернула, що підтверджується оригіналом договору позики. Згідно із договором № 1 від 20.01.2014 року про внесення змін до договору позики грошових коштів від 13.07.2013 року, сторони змінили договір в частині строку повернення грошових коштів та визначили, що відповідач зобовязана повернути позивачу зазначені в договорі в договорі позики кошти до 13.07.2014 року.

Відповідно до ст. 526 ЦПК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Доводи апелянта про те, що матеріали справи не містять розписки відповідача про отримання від позивача позики у розмірі 20000 гривень не знайшли свого підтвердження матеріалами справи.

Отже, виходячи з того, що відповідач порушив умови Договору, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов, доводи апеляційної скарги не містять достатніх підстав для скасування рішення суду, ухваленого з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:Судді: