УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Дем'яносова М.В., Леванчука А.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_9, третя особа - управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, про визнання недійсною довіреності, визнання недійсним правочину з купівлі-продажу автомобіля, скасування державної реєстрації транспортного засобу, визнання права власності на транспортний засіб, витребування майна із незаконного володіння, за касаційною скаргою ОСОБА_8 на рішення апеляційного суду Харківської області від 18 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що йому належав на праві власності автомобіль AUDI А4, 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

11 жовтня 2014 року ним видано нотаріально посвідчену довіреність на ім'я ОСОБА_4 без права передоручення строком на один рік, якою уповноважив останнього експлуатувати та розпоряджатися належним йому автомобілем.

14 листопада 2014 року ОСОБА_4 у порядку передоручення видав від його імені нотаріально посвідчену довіреність на ім'я ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, якою уповноважив останніх, які діють незалежно один від одного, експлуатувати та розпоряджатися на їх розсуд належним йому автомобілем.

22 березня 2015 року ним скасована довіреність від 11 жовтня 2014 року

Проте у січні 2015 року ОСОБА_6 продав вказаний автомобіль ОСОБА_8, який ухиляється від його повернення.

Просив: визнати недійсною довіреність, видану ОСОБА_4 в порядку передоручення на ім'я ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, посвідчену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстровану за № 2015; визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля AUDI А4, державний номерний знак НОМЕР_1, який зареєстрований на ім'я ОСОБА_8; скасувати державну реєстрацію права власності на автомобіль AUDI А4, державний номерний знак НОМЕР_2, який зареєстрований на ім'я ОСОБА_8 та 13 січня 2015 року постановлений на облік в управлінні державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області (далі - УДАІ ГУМВС України в Харківській області); визнати за ним право власності на автомобіль AUDI А4, державний номерний знак НОМЕР_2; витребувати із незаконного володіння ОСОБА_8 зазначений транспортний засіб.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2015 року позов задоволено частково. Визнано недійсною довіреність, видану 14 листопада 2014 року в порядку передоручення від імені ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, що посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстрована за № 2015. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 18 травня 2016 року рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2015 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним правочину з купівлі-продажу автомобіля, скасування державної реєстрації транспортного засобу, визнання права власності на транспортний засіб, витребування майна із незаконного володіння скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля AUDI А4, державний номерний знак НОМЕР_1, укладений 10 січня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 Скасовано державну реєстрацію права власності на вищевказаний автомобіль, який зареєстрований 13 січня 2015 року в УДАІ ГУМВС України в Харківській області на ім'я ОСОБА_8 Визнано за ОСОБА_3 право власності на автомобіль AUDI А4, державний номерний знак НОМЕР_2. Зобов'язано ОСОБА_8 повернути автомобіль AUDI А4, державний номерний знак НОМЕР_2, ОСОБА_3 Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_8, посилаючись на неправильне застосуванням судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2014 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом встановлено, що 11 жовтня 2014 року ОСОБА_3 видав нотаріально посвідчену довіреність без права передоручення на ім'я ОСОБА_4 строком на один рік, якою уповноважив останнього експлуатувати та розпоряджатися (продати, здати в оренду, заставити тощо) належним йому автомобілем AUDI А4, державний номерний знак НОМЕР_1 (а. с. 5).

14 листопада 2014 року ОСОБА_4 у порядку передоручення видав від імені ОСОБА_3 нотаріально посвідчену довіреність на ім'я ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, які діють незалежно один від одного, чим уповноважив останніх експлуатувати та розпоряджатися належним ОСОБА_3 автомобілем (а. с. 6).

10 січня 2015 року ОСОБА_6 продав вказаний транспортний засіб ОСОБА_8 за ціною 108 600 грн, на підставі чого останньому була видана довідка-рахунок серії ВІА № 650419 (а. с. 67), після чого автомобіль AUDI А4 був за ним зареєстрований 13 січня 2015 року в УДАІ ГУМВС України в Харківській області, закріплено номерний знак НОМЕР_2.

25 березня 2015 року за заявою ОСОБА_3 зареєстровано припинення дії довіреності від 11 жовтня 2014 року (а. с. 39).

Згідно ч. 3 ст. 58 Закону України «Про нотаріат» доручення, видане в порядку передоручення, підлягає нотаріальному посвідченню після подання основного документа, в якому застережено право на передоручення, або після подання доказів того, що представник за основним дорученням примушений до цього обставинами для охорони інтересів особи, яка видала доручення.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину, серед іншого, є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені зокрема ч. ч. 1, 3 ст. 203 цього Кодексу, згідно з якими зміст правочину не може суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, − відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оскільки волевиявлення ОСОБА_3 не було направлено на уповноваження третіх осіб, а саме ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, на керування та розпорядження належним йому автомобілем AUDI А4, державний номерний знак НОМЕР_1, відтак ОСОБА_6 не мав права відчужувати спірний автомобіль ОСОБА_8, а тому договір купівлі-продажу, укладений 10 січня 2015 року між ними, є недійсним, державна реєстрації на транспортний засіб, зареєстрований 13 січня 2015 року в УДАІ ГУМВС України в Харківській області на ім'я ОСОБА_8, підлягає скасуванню, про що правильно вказав апеляційний суд.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а рішення апеляційного суду залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 18 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Дем'яносов М.В. Леванчука А.О.