АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Апеляційне провадження Доповідач - Іванченко М.М.
№22-ц/796/6816/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Іванченка М.М.

суддів: Рубан С.М., Желепи О.В.

при секретарі: Перетятько А.К.

за участю:

позивача: ОСОБА_3

представника позивача: ОСОБА_4

відповідача: ОСОБА_5

представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, Київської міської ради, треті особи: Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), приватне акціонерне товариство «Інститут землевпорядних технологій», про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та зобов'язання знести самочинно зведений паркан

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 14 березня 2016 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернулась до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_5, Київської міської ради, треті особи: Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), ПрАТ «Інститут землевпорядних технологій», в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила визнати недійсним Державний акт на право власності НОМЕР_1 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 від 10 грудня 2011 року на ім'я відповідача ОСОБА_5; зобов'язати відповідача ОСОБА_5 за свій рахунок привести свою та самовільно зайняту частину її земельної ділянки по АДРЕСА_2 до попереднього стану шляхом знесення самочинно зведеного паркану; -у разі невиконання рішення суду в цій частині протягом 2-х місяців з дня набрання ним законної сили знести самочинно зведений ним паркан між земельними ділянками її засобами, стягнувши з відповідача понесені нею на це витрати.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 14 березня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5, Київської міської ради, треті особи: Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), ПрАТ «Інститут землевпорядних технологій», про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та зобов'язання знести самочинно зведений паркан - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У поданій апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для розгляду справи. Зазначає, що при виготовленні технічної документації, яка стала підставою для видачі оспорюваного державного акту на землю, було встановлено фактичний розмір земельної ділянки по вул. Горького, 12 в м. Києві, яка складає 0,0812 га. Також вказує, що побудований паркан між ділянками, що належать ОСОБА_3 та ОСОБА_5 виконує функції межі, що перешкоджає позивачеві здійснювати догляд за частиною будинку і здійснювати поточний ремонт, оскільки паркан розташований на відстані 0,24м-0,27м від виступаючої конструкції стіни будинку, який належить ОСОБА_3

Позивач та її представник в суді апеляційної інстанції підтримали апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 та його представник заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили її відхилити.

Відповідач Київська міська рада та треті особи: Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), ПрАТ «Інститут землевпорядних технологій» у судове засідання не з'явились про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Тому відповідно до ст.305 ЦПК України колегія суддів вирішила розглядати справу за їх відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом ОСОБА_3 є власником будинку АДРЕСА_2, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27 квітня 2012 року (а.с. 5, том1).

Судом встановленою, що відповідно до Договору купівлі-продажу від 14 травня 1987 року ОСОБА_5є власником житлового будинку 12 по вул. Горького в м-р. Жуляни м. Києва.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи архівної довідки від 31 травня 2005 року, виданої Архівним відділом Києво- Святошинського району Київської області, житловий будинок, що належить ОСОБА_5 на праві власності, розташований на земельній ділянці 0,08 га.

Судом також встановлено, що на виконання рішення виконкому Київської міської ради народних депутатів №163 від 17 лютого 1992 року « Про проведення в місті Києві інвентаризації земель і ведення державного земельного кадастру» 06 серпня 1994 року встановлені існуючі зовнішні межі земельної ділянки в натурі, погоджені суміжними землекористувачами - ОСОБА_8, матір'ю ОСОБА_3, та ОСОБА_5, власниками будинків АДРЕСА_1

Складеним за наслідками обстеження актом було встановлено, що в користуванні відповідача ОСОБА_5 знаходиться земельна ділянка розміром 820,86 кв. м. по АДРЕСА_1.

20 червня 2007 року Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради/Київська міська державна адміністрація/ позивачу було видано Свідоцтво про право власності на будинок.

Встановлено, що 27 листопада 2007 року ОСОБА_5 звернувся із заявою до Київської міської ради щодо безоплатної передачі йому у власність земельної ділянки площею 0,0820 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1.

Відповідно до рішення Київської міської ради від 09 липня 2009 року № 987/2043 ОСОБА_5 передано у власність земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,0821 га. Та 10 лютого 2011 року Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради (КМДА) ОСОБА_5 видано Державний акт на право власності серії НОМЕР_1 на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1.

Частино 1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі приватизації земельних ділянок, що раніше були надані їм у користування.

У відповідності до ч.ч. 1,2 3 ст.116 ЗК України громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для індивідуального дачного будівництва у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Відповідно до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільної справ» роз'яснено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині вимог ОСОБА_3 про визнання недійсним державного акту на право власності на землю з огляду на те, що матеріали справи не місять належних та допустимих доказів того, що які вимоги законодавства України порушено при видачі оспорюваного акта.

Посилання апелянта на те, що побудований паркан між ділянками перешкоджає позивачеві здійснювати догляд за частиною будинку і здійснювати поточний ремонт, колегією суддів не приймаються до уваги з огляду на те, що вказаний паркан побудований у відповідності до плану земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2. Крім того необхідно зазначити, що позивачем не надано доказів порушення відповідачем прав позивача щодо користування земельною ділянкою, яка перебуває у неї у користуванні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Також необхідно зазначити, що ОСОБА_3 зверталась з позовом до ОСОБА_5, Київської міської ради про визнання недійсним акту на право користування земельною ділянкою, усунення перешкод у користуванні земельної ділянки та знесення самовільно встановленої огорожі. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 03 березня 2014 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22 травня 2014 року, позивачу було відмовлено в позові. Рішеннями встановлено, що діями відповідача права позивачки не порушуються.

Відповідно до ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Рішення суду є законним та обґрунтованим, відповідає вимогам матеріального права, внаслідок чого підстав для його скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 14 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: