ухвала

іменем україни

02 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Гвоздика П.О., Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г., Завгородньої І.М., Мартинюка В.І.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8 - на рішення апеляційного суду Київської області від 09 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 14 липня 2006 року ОСОБА_7 уклав з Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), кредитний договір № 0, відповідно до умов якого банк зобов'язувався надати позичальнику кредит у сумі 26 700,00 дол. США, а позичальник зобов'язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 14 липня 2006 року № 0 відповідач ОСОБА_6 та банк уклали іпотечний договір від 14 липня 2006 року № 487, відповідно до умов якого в іпотеку було передано нерухоме майно - земельну ділянку, межі якої визначені на місцевості, цільове призначення - будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,1500 га, місце розташування: АДРЕСА_1.

12 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Кей-Колект» відповідно до договору факторингу № 1 та договору про відступлення прав за іпотечними договорами свої права вимоги за зобов'язаннями за кредитним договором від 14 липня 2006 року № 0 та іпотечним договором від 14 липня 2006 року № 487.

На порушення умов кредитного договору позичальник свої зобов'язання належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 01 грудня 2013 року заборгованість ОСОБА_7 за кредитним договором становить 32 338,15 USD, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складало - 510 004,96 грн, а саме: заборгованість за основною сумою кредиту - 18 184,36 USD, що за офіційним курсом НБУ станом на 11 листопада 2014 року складає 286 785,54 грн; заборгованість за процентами - 14 153,79 USD, що за офіційним курсом НБУ складає 223 219,42 грн.

Враховуючи викладене, позивач просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 14 липня 2006 року № 0 звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ТОВ «Кей-Колект» права власності на земельну ділянку, межі якої визначені на місцевості, цільове призначення - будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, площа 0,1500 га, місце розташування: АДРЕСА_1, а також припинити право власності ОСОБА_6 на спірну земельну ділянку та стягнути з нього на користь ТОВ «Кей-Колект» сплачений судовий збір.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 09 липня 2015 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 лютого 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_7 перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» за кредитним договором № 0 від 14 липня 2006 року в розмірі 32 338,15 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 510 004 грн 96 коп., та складається з заборгованості по основній сумі кредиту -286 785 грн 54 коп.; заборгованості за процентами -223 219 грн 42 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки: земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, загальною площею 0,1500 га, цільове призначення - будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в селі Забір'я Києво-Святошинського району Київської області, по вулиці Івана Франка, шляхом визнання за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» права власності на вищевказану земельну ділянку.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» судовий збір в сумі 5 481 грн.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_8 - просить скасувати рішення апеляційного суду Київської області від 09 липня 2015 року, залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 14 липня 2006 року ОСОБА_7 уклав з АКІБ «УкрСиббанк» кредитний договір № 0, відповідно до умов якого банк зобов'язувався надати позичальнику кредит в сумі 26 700,00 USD, а позичальник зобов'язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором відповідач ОСОБА_6 та ПАТ «УкрСиббанк» уклали іпотечний договір від 14 липня 2006 року № 487, відповідно до умов якого в іпотеку було передано нерухоме майно - земельну ділянку, межі якої визначені на місцевості; цільове призначення - будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,1500 га, місце розташування: АДРЕСА_1.

12 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Кей-Колект» відповідно до договору факторингу № 1 та договору про відступлення прав за іпотечними договорами свої права вимоги за зобов'язаннями з кредитного договору від 14 липня 2006 року № 0 та іпотечного договору від 14 липня 2006 року № 487.

На порушення умов кредитного договору позичальник свої зобов'язання належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 01 грудня 2013 року заборгованість ОСОБА_7 за кредитним договором становить 32 338,15 USD, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 510 004,96 грн, а саме: заборгованість з основної суми кредиту - 18 184,36 USD, що за офіційним курсом НБУ станом на 11 листопада 2014 року складає 286 785,54 грн; заборгованість за процентами - 14 153,79 USD, що складає 223 219,42 грн, що підтверджується наявною у справі довідкою-розрахунком заборгованості.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з порушення позивачем вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку», ненадання ним доказів належності предмета іпотеки відповідачу ОСОБА_6, відсутності грошової оцінки земельної ділянки та відсутності її опису.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що факт невиконання боржником ОСОБА_7 умов кредитного договору встановлено, наслідком чого стало утворення заборгованості за ним, звернення ТОВ «Кей-Колект» як особи, до якої перейшло право вимоги, до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку, визначеному іпотечним договором, є обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству.

Відповідно до п. 3.7 договору іпотеки звернення стягнення по застереженню про задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється відповідно до розділу 5 цього договору іпотеки та відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку».

Пунктом 4.2 договору іпотеки передбачено, що у разі настання обставин, зазначених в п. 4.1 цього договору іпотеки, іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

У повідомленні, про яке йдеться в п. 5.1, іпотекодержатель зазначає, який зі способів задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачені ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», застосовується іпотекодержателем для задоволення своїх вимог (п. 4.3 договору іпотеки).

Згідно з п. 4.4 договору іпотеки, у разі застосування передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателя як способу задоволення вимог іпотекодержателя (абз. 2 ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку») право власності переходить до іпотекодержателя з моменту отримання повідомлення, про яке йдеться в п. 5.1 цього договору іпотеки.

Частиною 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із ч. 3 ст. 36 Закону договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;

Відповідно до ст. 37 Закону іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Доводи касаційної скарги щодо того, що договором про іпотеку не передбачено такого способу задоволення вимог іпотекодержателя, як визнання за ним права власності на предмет іпотеки, оскільки в договорі іпотеки відсутній 5 розділ, на який вказує п. 3.7 договору іпотеки, не знайшли свого підтвердження.

Так, апеляційний суд, дослідивши матеріали справи, зокрема договір іпотеки, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем, оскільки умовами договору передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Разом з тим посилання в договорі на 5 розділ, який відсутній у договорі, є лише технічною помилкою та не свідчить про відсутність умови договору про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Київської області від 09 липня 2015 року, оскільки судове рішення законне та обґрунтоване, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8 - відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 09 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко В.І. Мартинюк