Справа № 755/7556/16-ц
"18" жовтня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Гончарука В.П.
при секретарі Краснової І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ ,,Українська страхова компанія ,,ГАРАНТ -АВТО» про стягнення середньогго заробітку у зв'язку з затримкою розрахунку при звільненні моральної шкоди та інфляційних витрат,-
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ ,,Українська СК ,,ГАРАНТ -АВТО» про стягнення середньогго заробітку у зв'язку з затримкою розрахунку при звільненні моральної шкоди, 3% річних та інфляційних витрат, мотивуючи свої вимоги тим, що 11.03.2015 року його було прийнято на роботу до ПАТ ,,Українська СК ,,ГАРАНТ -АВТО» на посаду заступника начальника управління правового забезпечення.
24.07.2015 року був звільнений за власним бажанням. Причиною звільнення була тривала невиплата заробітної плати.
Відповідно до довідки про доходи виданої відповідачем ПАТ ,,Українська СК ,,ГАРАНТ -АВТО» середньоденна заробітна плата складає 526,32 грн.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12.04.2016 року стягнуто з ПАТ Українська СК,, ГАРАНТ -АВТО» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні з 27.07.2015 року по 12.04.2016 року в сумі 99474,48 грн. та моральну шкоду у розмірі 1000 грн.

Однак, відповідач має сплатити 9053,28 грн. середнього заробітку у зв'язку з затримкою розрахунку при звільненні за період часу з 13.04.2016 року по 27.04.2016 року.

Позивач в судове засідання не з'явився. Надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечив та просив провести розрахунок заборгованості станом на дату ухвалення рішення.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.

У відповідності до ст. 169 ч. 4 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів - в порядку заочного розгляду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював в ПАТ ,,Українська СК ,,ГАРАНТ -АВТО» в період часу з 11.03.2015 року по 24.07.2015 року на посаді заступника начальника управління правового забезпечення.

Наказом від 24.07.2015 року № 316-кго ОСОБА_1 було звільнено за власним бажанням згідно з п.3 ст. 38 КЗпП України.

Внаслідок не виплати відповідачем заробітної плати утворилась заборгованість у сумі 62160,63 грн., відповідно до рішень комісії по трудових спорах.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини

Так, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12.04.2016 року стягнуто з ПАТ Українська СК,, ГАРАНТ -АВТО» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні з 27.07.2015 року по 12.04.2016 року в сумі 99474,48 грн. та моральну шкоду у розмірі 1000 грн.

Вищенаведеним рішенням, яке набрало законної сили, встановлена вина відповідача в тому, що він порушував права позивача на отримання належних йому грошових сум, право на отримання яких було визнане за позивачем судом.

В період з 13.04.2016 року по 27.04.2016 року позивачу ОСОБА_1 не було виплачено відповідачем ПАТ ,,Українська СК ,,ГАРАНТ -АВТО» середнього заробітку у зв'язку з затримкою розрахунку при звільненні.

Відповідно до вимог статті 116 КЗпП України слідує, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводяться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати відноситься: основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плат, це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці.

Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Статтею 47 Кодексу передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу

Також статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 8 Постанови Кабінету Міністрів «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 8 лютого 1995 р. нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до довідки про доходи виданої відповідачем ПАТ ,,Українська СК ,,ГАРАНТ -АВТО» середньоденна заробітна плата позивача ОСОБА_1 складала 526,32 грн.

Відповідач ПАТ ,,Українська СК ,,ГАРАНТ -АВТО» на час судового розгляду не здійснив виплату заборгованості, а тому керуючись вимогами ч. 1 ст. 117 КЗпП України відповідач повинен станом на 18 жовтня 2016 р. відшкодувати на користь позивача середній заробіток за весь час затримки в розмірі 68947,92 грн. = 526,32 грн. (середньоденний заробіток за 1 день) х 131 (число робочих днів).

Позивач також просить стягнути відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати у розмірі 3897,27 грн. та 3 % річних у розмірі 1536,84 грн.

Проте у цій частині позов задоволенню не підлягає, оскільки спірні правовідносини у межах заявлених вимог регулюються нормами трудового законодавства на яке не поширюються положення Цивільного кодексу України, у тому числі норма ст. 625 ЦК України, якою визначено правові наслідки порушення зобов'язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Таким чином, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв'язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов'язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ст. ст. 10, 60 ЦПК України.

Судом встановлено, що порушення законних прав позивача призвели до моральних страждань, втрати нормального життєвого спілкування з рідними та близькими, загострення хронічних захворювань , тому відповідно до ст.237-1 КЗпП України з відповідача підлягає стягненню моральна шкода на користь позивача в розмірі 5000 грн.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази на підставі вказаних норм закону, суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 68947,92 грн. - сума середнього заробітку у зв'язку з затримкою розрахунку при звільненні та 5000 грн. - моральної шкоди.

На підставі ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 94,47,117,116, 237-1 КЗпП України, п. 8 Постанови Кабінету Міністрів «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 8 лютого 1995 р, ст. 23,1167 ЦК України, ст.ст. 60, 88, 212-215, 218, 223, 224-228, 233, 294 ЦПК України суд,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ПАТ ,,Українська страхова компанія ,,ГАРАНТ -АВТО» про стягнення середньогго заробітку у зв'язку з затримкою розрахунку при звільненні моральної шкоди, 3% річних та інфляційних витрат - задовольнити частково.

Стягнути з ПАТ ,,Українська страхова компанія ,,ГАРАНТ -АВТО» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні з 13.04.2016 року по 18.10.2016 року в сумі 68947,92 грн.. та 5000 грн. - моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ПАТ ,,Українська страхова компанія ,,ГАРАНТ -АВТО» на користь державного бюджету України судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

суддя