У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Банк Національний Кредит» про стягнення коштів та моральної шкоди, за касаційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Банк Національний Кредит» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 19 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 17 жовтня 2011 року між ним та публічним акціонерним товариством «Банк Національний Кредит» (далі - ПАТ «БанкНаціональний Кредит») укладено договір про надання зарплатної платіжної картки та виконання розрахунків за операціями з картками, в зв'язку з чим відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про банки та банківську діяльність», а також ст. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» він є споживачем послуг банка. Основним призначенням виданої йому розрахункової картки є перерахування та отримання заробітної плати з товариства з обмеженою відповідальністю «Гарантія» (далі - ТОВ «Гарантія») де він працює та з яким у відповідача укладений відповідний договір про перерахування заробітної плати своїм працівникам.

Зазначає, що відповідач всупереч вимогам договору та чинного законодавства України з червня 2015 року припинив видачу йому заробітної плати, чим залишив його та родину без засобів існування.

На його вимогу від 1 липня 2015 року про видачу всіх належних йому коштів та закриття рахунку, відповідач повідомив, що згідно з ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація, яка на даний час діє в банку, не здійснює задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. При цьому відповідач визнав, що ці обмеження не поширюються на договори банківського рахунку, який вони з відповідачем уклали.

Вважав, що такі дії відповідача порушують умови договору, його майнові права, та що згідно з витягом по картковому рахунку відповідач зобов'язаний повернути йому 2 806 грн 3 коп.

Також вказував, що незаконними діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що незаконні дії відповідача змусили його та членів сім'ї відмовитися від задоволення своїх звичайних потреб, обмежити себе в поїздках до родичів на відпочинок, викликали сімейні скандали, погіршились стосунки з родичами. Спричинену йому незаконними діями відповідача моральну шкоду він оцінює у 2 тис. грн.

З огляду на викладені обставини просив позов задовольнити.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 19 січня 2016 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Банк Національний Кредит» на користь ОСОБА_3 судові витрати на правову допомогу в розмірі 1 тис. грн. Припинено правовідношення між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк Національний Кредит» за договором про надання заробітної платіжної картки на виконання розрахунків за операціями з картками від 17 жовтня 2011 року № ZP_STD-123. У задоволенні решти вимог відмовлено.

У поданій касаційній скарзі Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «БанкНаціональний Кредит», просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що вимога про припинення правовідносини за договором про надання заробітної платіжної картки на виконання розрахунків за операціями з картками від 17 жовтня 2011 року заявлена відповідно до положень ст. 16 ЦК України та ч. 1 ст. 1075 ЦК України у зв'язку з невиконанням боржником своїх обов'язків та є належним способом захисту прав, оскільки заява про закриття рахунку задоволена не була.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають

Судами установлено, що 17 жовтня 2011 року між ПАТ «Банк Національний Кредит» та ОСОБА_5 укладено договір № ZP_STD-123 про відкриття карткового рахунку та виконання розрахунків за операціями з картками.

Відповідно до умов пункту 1.1 договору банк відкриває держателю рахунок, надає в користування картку та виконує операції за розрахунками з карткою з умовами цього договору і Порядком здійснення розрахунків за допомогою пластикових платіжних карток міжнародних платіжних систем та правил користування зарплатними картками.

Відповідно до виписки по картковому рахунку від 2 липня 2015 року НОМЕР_1 на рахунку ОСОБА_3 знаходився вхідний залишок - 2 806 грн 3 коп.

ОСОБА_3 звертався до керуючого Бориспільським відділенням ПАТ «Банк Національний Кредит», за місцем відкриття вкладу, з метою отримання всіх належних йому коштів у розмірі 2 806 грн 03 коп., які знаходяться на його особовому рахунку НОМЕР_1 та закрити рахунок, про що свідчить копія заяви від 1 липня 2015 року.

Листом від 13 липня 2015 за № 39.3-01/186 відповідач в особі Бориспільського відділення ПАТ «БанкНаціональний Кредит» повідомив позивача про запровадження тимчасової адміністрації у банку, у зв'язку з чим про час та порядок виплат за договорами буде повідомлено додатково на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Згідно із ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Статтею 1074 ЦК України визначено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

За таких обставин, суди дійшли висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. Проте, суди не звернули уваги на таке.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку).

Листом від 13 липня 2015 за № 39.3-01/186 відповідач в особі Бориспільського відділення ПАТ «БанкНаціональний Кредит» повідомив позивача про запровадження тимчасової адміністрації у банку та роз'яснив особливий порядок задоволення вимог після запровадження тимчасової адміністрації, встановлений спеціальним законом. ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом про стягнення коштів у період запровадження тимчасової адміністрації ПАТ «Банк Національний Кредит», відповідач заяву залишив без задоволення з посиланням на обмеження, встановлені ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відсутні правові підстави здійснити грошові виплати поза процедурою, встановленою Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

У порушення зазначених норм процесуального права суди на наведені докази уваги не звернули, не надали їм оцінку у сукупності з іншими доказами та не встановили обставин справи, на підтвердження яких ці докази надано.

За таких обставин, суд у порушення ст. ст. 212-214 ЦПК України на вказане уваги не звернув та не сприяв всебічному й повному з'ясуванню обставин справи.

Залишаючи без змін вказане рішення суду першої інстанції, у порушення ст. 303 ЦПК України на вказане уваги не звернув і апеляційний суд.

Згідно із ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення судом норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи з наведеного, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги із скасуванням судових рішень та направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Банк Національний Кредит» задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 19 січня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик