АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Куренков Є.С.
№22-ц/796/4644/2016 Доповідач Кравець В.А.
Справа №2/22/12
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Кравець В.А.,

суддів Качана В.Я., Шиманського В.Й.,

за участю секретаря Попандопало Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 листопада 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2008 року позивач ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ТОВ «Кредекс Фінанс» звернулося до суду із зазначеним позовом,мотивуючи вимоги тим, що 12.12. 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 32 452,00 доларів США з кінцевим терміном повернення до 10 грудня 2014 року.

З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором 12 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено договір поруки.

На підставі договору факторингу від 20 квітня 2012 року ПАТ «УкрСиббанк» продало ТОВ «Кредекс Фінанс» право вимоги за кредитним договором, включаючи права вимоги до боржника щодо сплати суми основного боргу, процентів, нарахованих на суму основного боргу, а також сплати штрафних санкцій.

Посилаючись на зазначені обставини та невиконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку із чим станом на 07.06.2010 року утворилась заборгованість зі сплати кредиту, процентів та пені за його користування в розмірі 45 876,42 долари США, що за курсом НБУ станом на 07.06.2010 становить 363 400,88 грн, ТОВ «Кредекс Фінанс» просило задовольнити його позовні вимоги та стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на його користь зазначену суму заборгованості.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04 листопада 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» заборгованість у розмірі 45 876 доларів США 42 цента, що за курсом Національного банку України станом на 07 червня 2010 року становить 363 400 гривень 88 копійок за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 12 грудня 2007 року.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясувавши дійсні обставини спору.

Вказує, що в пункті 2.2 Договору поруки № 164824 від 12 грудня 2007 року зазначено наступне: «у випадку невиконання Боржником своїх обов'язків за Основним договором Кредитор має право пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов'язковими до виконання Поручителем на 10-й день з дати відправлення йому такої вимоги (рекомендованим листом)».

В п. 5.4 цього ж договору вказано, що усі спори, які можуть мати місце вирішуються шляхом переговорів, а при неможливості досягнення згоди - в судовому порядку відповідно до чинного законодавства.

Пункт 5.7 Договору поруки передбачає, що підтвердженням факту відправлення повідомлення (рекомендованого листа) є поштова квитанція або інший поштовий документ, що підтверджує факт відправки, або вручення, або отримання повідомлення.

Таким чином повідомлення, що направляється кредитором поручителю, повинно бути здійснено у письмовій формі і буде вважатися поданим належним чином, якщо воно надіслано рекомендованим чи цінним листом, чи надано особисто поручителю.

Представником позивача не доведено в судовому засіданні направлення вимоги поручителю, а також факти переговорів між сторонами до моменту подання позовної заяви до суду.

Зазначив, що під час розгляду цивільної справи із Старівської сільської ради Бориспільського району Київської області отримано відомості, які підтверджують факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1. Свідоцтво про її смерть було видано секретарем виконавчого комітету Старівської сільської ради.

Сільський голова села Старе Бориспільського району Київської області ОСОБА_4 повідомив листом про те, що прийнято спадщину ОСОБА_5 - квартиру АДРЕСА_1, яка залишилася після смерті ОСОБА_3 (лист від 05.10.2015 № 392/02-17).

З огляду на фактичні обставини справи, ні умовами договору поруки, ні будь - яким іншим чином, відповідач ОСОБА_1 не надавав своєї згоди поручатися за виконання кредитних зобов'язань третіх осіб, у т.ч. спадкоємців боржника.

Суд у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин, з огляду на положення частини 3 статті 559 ЦК України не визначився із тим хто є зобов'язаною особою безпосередньо за кредитним договором після смерті ОСОБА_3, не врахував, що ОСОБА_1 не поручався за нового боржника за кредитним договором, а відтак є невмотивованим покладення судом на нього як на поручителя померлої ОСОБА_3 обов'язків по сплаті заборгованості за кредитним договором.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник - ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення. Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій статтею 215 ЦПК, і обов'язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Відповідно до ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Зазначені порушення норм матеріального та процесуального права є підставою відповідно до ст. 309 ЦПК України до скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті заявлених позовних вимог.

Судом встановлено, що 12.12.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк»,та ОСОБА_3 було укладено Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, відповідно до якого ОСОБА_3 було надано кошти у розмірі 32 452,00 дол. США на строк до 10.12.2014 року під 13 % річних.

Відповідно до Додатку № 1 до Кредитного договору, погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, згідно з графіком погашення кредиту протягом всього строку дії договору, погашення нарахованих процентів згідно з п. 1.3.4. Кредитного договору відбувається з 01 по 12 число кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані проценти. (т.1 а.с. 11-22)

З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_1 було укладено Договір поруки № 164824 від 12.12.2007 року, згідно якого останній зобов'язувався відповідати перед позивачем за виконання ОСОБА_3 усіх її зобов'язань в повному обсязі, що виникли із кредитного договору, в тому числі за повернення основної суми боргу, процентів за користування кредитними коштами, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених кредитним договором. Відповідальність відповідачів є солідарною. (Т.1 а.с.9-10)

20 квітня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» був укладений Договір факторингу № 05/12. Згідно даного договору відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 0 від 12.12.2007 року, що був укладений між AT «УкрСиббанк» (на момент укладення Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк») та ОСОБА_3, до умов Договору факторингу ТОВ «Кредекс Фінанс» набуло прав кредитора до ОСОБА_3. (Т.1 а.с.212-216)

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК).

Позивач набув статусу нового кредитора на підставі договору факторингу від 20.04.2012.

Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Отже, набуття позивачем права вимоги до боржників - фізичних осіб є правомірним.

У наслідок невиконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором, станом на 07.06.2010 року утворилася заборгованість у розмірі 45 876,42 долари США, що за курсом НБУ станом на 07.06.2010 року становить 363 400,88 грн., з яких: 32 452,00 дол. США, що за курсом НБУ станом на 07.06.2010 року становить 257 062,03 грн. - кредитна заборгованість; 10 066,98 США, що за курсом НБУ станом на 07.06.2010 року становить 79 743,57 грн. - заборгованість по процентам; 1542,55 дол. США, що за курсом НБУ станом на 07.06.2010 року становить 12 218,99 грн. - пеня за прострочення сплати процентів; 1814,89 дол. США, що за курсом НБУ станом на 07.06.2010 року становить 14 376,29 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог ‒ відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 610, 611 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення ‒ невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Сторони кредитного договору встановили як строк дії договору ‒до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів. Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів умовами договору визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до складу зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).

У справі, яка переглядається, за умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний щомісячно повертати кредит рівними частинами відповідно до умов кредитного договору, щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити неустойку за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Відповідно до розрахунку наданого позивачем, ОСОБА_3 останній платіж вносила у лютому 2008 року, а тому банк був зобов'язаний пред'явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя ‒ протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України) від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Оскільки позивач звернувся до суду із позовом до боржника і поручителя про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за його користування та пені 21.07.2008 року, то строк для звернення до суду не було пропущено як до ОСОБА_3 так і до поручителя ОСОБА_1

З матеріалів справи убачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року відповідач ОСОБА_3 померла, що підтверджується листом сільського голови Старівської сільської ради Бориспільського району Київської області. Факт смерті ОСОБА_3 в Книзі смертей по сільській раді зареєстровано: померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року згідно а/з № 14 від 03.04.2012 року, свідоцтво про смерть ОСОБА_3 було видано секретарем виконавчого комітету Старівської сільської ради. (Т.2 а.с.84-85, 78)

За життя ОСОБА_3 допустила порушення умов кредитного договору щодо повернення кредитних коштів.

Як на підставу задоволення своєї скарги апелянт вказував на те, що немає підстав для стягнення заборгованості з поручителя, оскільки він не давав згоди відповідати за зобов'язаннями нових боржників - спадкоємців.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 543 ЦК України в разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

За положеннями статей 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення такого зобов'язання боржник і поручитель відповідають як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За положеннями статті 523 ЦК України порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов'язання новим боржником.

Згідно із частиною третьою статті 559 ЦК України порука припиняється в разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника.

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов'язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов'язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов'язанні.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що в разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов'язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

На поручителів може бути покладено обов'язок щодо належного виконання зобов'язання за кредитним договором у випадку смерті позичальника лише за наявності в позичальника правонаступника, який прийняв спадщину, та згоди поручителя відповідати за нового боржника, зафіксованої в тому числі й у договорі поруки як згоди відповідати за виконання зобов'язання перед будь-яким боржником у разі переведення боргу за забезпечувальним зобов'язанням.

Проте, такої згоди поручителя ОСОБА_1 не зафіксовано у договорі поруки, а тому порука є припиненою, оскільки на поручителів може бути покладено обов'язок щодо належного виконання зобов'язання за кредитним договором у випадку смерті позичальника лише за наявності у позичальника правонаступника, який прийняв спадщину, та згоди поручителя відповідати за нового боржника, зафіксованої в тому числі й у договорі поруки як згоди відповідати за виконання зобов'язання перед будь-яким боржником у разі переведення боргу за забезпечувальним зобов'язанням.

Саме до цього зводяться правові висновки, що висловлені Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в постановах від 03 червня 2015 року у справі № 6-206 цс 15, від 26 грудня 2011 року та від 17 квітня 2013 року.

Згідно п.1 ч.1 ст. 201 ЦПК України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво. Пунктом 1 ч. 1 ст.1 203 ЦПК України встановлено, що провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктами 1, 2 і 5 частини першої статті 201 цього Кодексу - до залучення до участі у справі правонаступника чи законного представника.

Разом з тим, суд першої інстанції під час розгляду справи не розглянув клопотання представника позивача ТОВ «Кредекс Фінанс» від 29.07.2014 року № 34871 про зупинення провадження у справі для встановлення належного відповідача - правонаступника ОСОБА_3, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами по справі допускають правонаступництво.

З урахуванням викладеного для встановлення всіх обставин по справі та з метою недопущення порушення прав сторін, колегія суддів, 29.02.2016 року постановила ухвалу про зупинення апеляційного провадження до вступу правонаступника для участі у справі.

21 березня 2016 року на адресу Апеляційного суду міста Києва з Бориспільської районної державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи № 276/2014 за 2014 рік після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3.

Так, відповідно до повного витягу Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, 03.04.2012 року державною нотаріальною конторою була видана довідка № 14 для отримання допомоги на поховання ОСОБА_3 Заявником була ОСОБА_6, що проживає в АДРЕСА_2.

Інших відомостей щодо наявності спадкового майна після смерті ОСОБА_3 або відомостей щодо осі, які звернулися із заявами про прийняття спадщини - відсутні.

Також з наданих нотаріальною конторою відомостей щодо спадкової справи, убачається, що 09.08.2014 року ТОВ «Кредекс Фінанс», як кредитор померлої ОСОБА_3, звернувся із претензією.

Проте, така претензія залишилася без виконання, оскільки спадкового майна державною нотаріальною конторою не знайдено.

Оскільки зі смертю боржника зобов'язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми.

Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право, а не є строком позовної давності.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ТОВ «Кредекс Фінанс», оскільки ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за договором кредиту у липні 2008 року, тобто ще за життя ОСОБА_3, а з урахуванням того, що спірні правовідносини допускають правонаступництво, підстави для закриття провадження в частині вимог кредитора до померлої ОСОБА_3 у справі - немає.

Умовами ч.1,5 ст. 88 ЦПК України визначено, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з позивача ТОВ «Кредекс Фінанс» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 817,01 грн.

З урахуванням того, що у справі є лише вступна та резолютивна частини рішення, таке рішення слід скасувати та ухвалити нове, оскільки воно не відповідає вимогам закону.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду та відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. 218,303,304,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове наступного змісту.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1817,01 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді