Провадження №2/592/160/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2016 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в особі судді Князєва В.Б., з участю секретаря судових засідань Шипиленко О.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та надання дозволу на виїзд дитини з України без згоди батька, -

встановив:

Позивач ОСОБА_2 звернулася з позовом до суду, який мотивує тим, що з 07.03.2003 р. зареєструвала шлюб з відповідачем. Від спільного проживання є син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач зазначає, що з грудня 2013 р. шлюбні відносини з відповідачем припинено, спільне господарство не ведеться. Після припинення сумісного проживання син проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Як зазначає позивач, відповідач участі у вихованні та догляді дитини не бере, її фізичним, духовним та моральним розвитком не цікавиться, матеріальної допомоги не надає. ОСОБА_2 має потребу разом з сином в період з 01.01.2016 р. по 16.07.2021 р. тимчасово виїжджати за кодон, а саме до країн ЄС, насамперед до Італії, Франції для відпочинку та оздоровлення. Так, виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню світогляду дитини, добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку, як особистості, оскільки дитина цікавиться багатьма речами, подіями та явищами, це фізично та морально зміцнить дитину, пристосує її до комунікабельності, дозволить вивчати іноземні мови, розширить кругозір. Вона позбавлена можливості звернутися до відповідача за отриманням дозволу на виїзд дитини за кордон України для відпочинку та оздоровлення, так як їй протягом двох років не відоме місце перебування та проживання відповідача.

Тому позивач просить:розірвати шлюб з відповідачем і надати ОСОБА_2 дозвіл на виїзд ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька дитини, ОСОБА_3, на період з 01.01.2016 р. по 16.07.2021 р. до Італійської Республіки та Французької Республіки.

Відповідач в судове засідання не з'явився по невідомій суду причині, хоча про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає необхідним позов задовольнити частково.

Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 07.03.2003 року (а.с. 8).

Від спільного проживання у сторін є син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 9).

Позивач разом із сином, ОСОБА_4, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 12).

Згідно копії пенсійного посвідчення ОСОБА_2 вбачається, що остання має ІІІ групу інвалідності з дитинства (а.с.10,11).

З грудня 2013 р. шлюбні відносини між сторонами припинено.

Таким чином, між сторонами склалися цивільно-правові відносини, які регулюються Сімейним Кодексом України.

Згідно ст. ст. 105, 110 СК України суд вважає необхідним цей шлюб розірвати.

Згідно частини 1 статті 179 ЦПК України,- предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 57 ЦПК України ,- доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають зазначення для вирішення справи. При цьому кожна сторона за правилами ч.ч. 1,3,4 ст. 60 ЦПК України зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

При розгляді справ щодо надання одному з батьків тимчасового дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди іншого необхідно встановити факт відсутності згоди іншого батька або підтвердити факт ухилення одного з батьків від надання такої згоди, що може бути самостійною підставою для відмови у позові.

Порушуючи питання надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька, підставою звернення до суду позивач вказує на те, що вона позбавлена можливості звернутися до відповідача за отриманням дозволу.

Відповідно до ст.141 Сімейного Кодексу,- мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ч.3 ст.313 ЦК України,- фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до п.2 ч.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 р., - виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Належних та допустимих доказів відмови батька від надання дозволу на виїзд за кордон дитини, в тому числі з урахуванням того, що діючим законодавством передбачена можливість нотаріального посвідчення згоди батька на виїзд дитини, позивач ОСОБА_2 суду не надала.

Не надано позивачем належних та допустимих доказів і на підтвердження того, що виїзд дитини за кордон має тимчасовий характер та здійснюватиметься в інтересах дитини. Так, суду не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували відмову батька дитини, яким є відповідач, надати згоду у встановленому законом порядку на виїзд дитини за кордон, рівно як і не наведено обставин, які б унеможливлювали оформити виїзд дитини за кордон через встановлену законом процедуру, що свідчить про те, що підстави для надання суду дозволу на виїзд дитини за кордон відсутні.

Позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував необхідність виїзду дитини за кордон, вказано мета такого виїзду: відпочинок та оздоровлення, однак не додано жодної довідки про стан здоров'я дитини з рекомендаціями лікаря на лікування та оздоровлення дитини саме за межами України, також не зазначено конкретний час перебування дитини за кордоном.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини без згоди батька за кордон необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

З врахуванням викладеного, керуючись ст.313 Цивільного кодексу України, ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 р. «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», ст. ст. 105, 110 СК України, ст.ст. 57 - 60, 64, 209, 212 - 215, 294 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та надання дозволу на виїзд дитини з України без згоди батька задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, який зареєстрований 07 березня 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Деснянського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис № 304.

В іншій частині вимог відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 487,20 грн. повернення судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд м. Суми. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.Б. Князєв