Апеляційний суд Житомирської області
Справа №291/1203/15-ц Головуючий у 1-й інст. Нейло В. М.
Категорія 30 Доповідач Трояновська Г. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Талько О.Б., Павицької Т.М.

з участю секретаря Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 29 січня 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з названим позовом. В обґрунтування вимог зазначав, що він є автором книги „Заспівай моє серце . За усною домовленістю з братами ОСОБА_3, які обіцяли заплатити йому за книги 11100 грн., по 60 грн. за кожну, 21.11.2013 року він передав відповідачам 185 примірників книг у присутності жителів села, які зібралися на святкування релігійного свята Михайла в Будинку культури с. Ягнятин Ружинського району Житомирської області. Відповідачі подякували йому, наголосивши, що закупили у нього, як у автора, ці книги для односельчан. Учні старших класів вручили кожному присутньому в залі по одній книзі, всього 165 книг, а ще 20 книг після концерту попросили учасники художньої самодіяльності вокального ансамблю „Любисток. В ході розгляду справи позивач уточнив і збільшив позовні вимоги, зазначивши, що вказана у позовній заяві подія відбулась не у 2013 році, а у 2012 році та остаточно просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку завдані ними збитки в розмірі 20226 грн., з яких сума вартості 185 примірників книг 11100 грн. та 9126,00 грн. індексу споживчих цін, а також 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а всього 30226грн.

Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 29 січня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Зазначає, що рішення суду є необєктивним, таким, що порушує його як конституційні так і цивільні права. Зокрема, вказує, що суд не взяв до уваги того, що хоч договір між ним та відповідачами і був усним, однак відповідачі у присутності односельців наголосили, що вони купляють ці книги у нього за власний рахунок і ці обставини були підтверджені у судовому засіданні свідками.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив її задоволити. Відповідачі в судове засідання не зявились, по час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вартість книг, яку позивач просить стягнути з відповідачів становить 11 100 грн., що перевищує більше ніж у двадцять разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а тому правочин повинен бути вчинений у письмовій формі. Щодо усної домовленості між сторонами про вчинення правочину, суд вказав, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, однак такої домовленості не було дотримано, оскільки оплати вартості книжок у день їх передачі односельчанам не було проведено, а самі відповідачі категорично заперечують існування домовленості щодо оплати вартості книг.

Колегія суддів вважає такий висновок правильним.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 є автором книги „Заспівай моє серце, виданої книжково-газетним видавництвом „Полісся. Книга отримана автором 24 жовтня 2012 року /а.с.13/.

На запит позивача ОСОБА_4 культури і туризму Ружинської райдержадміністрації повідомив, що відповідно до Указу Президента України від 10 травня 1999 року установлено в ОСОБА_5 матері, який відзначається щорічно у другу неділю травня, а щорічно на свято Михайла у Ягнятинському сільському Будинку культури проводиться ОСОБА_5 села, оскільки свято Михайла є престольним у селі Ягнятин /а.с.57/.

ОСОБА_1 у позовній заяві зазначив, що він передав книги відповідачам, за які вони пообіцяли заплатити 11 110грн. на день Михайла 21.11.2013 року. В ході розгляду справи цю дату уточнив, та вказав, що подія відбулась 21.11.2012 року.

Відповідачі стверджували, що зазначена подія відбулась на святкуванні Дня матері 08.05.2013 року /а.с.61/ та категорично заперечували наявність домовленості з позивачем щодо оплати вартості книг.

За клопотанням сторін судом першої інстанції були допитані свідки, які дали суперечливі пояснення щодо обставин події та дати свята, на якому у сільському будинку культури були вручені односельчанам книги ОСОБА_1

Так, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 вказали, що подія відбулась на свято Михайла, а свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 вказали, що це було на ОСОБА_5 матері. Свідки давали неточні та суперечливі пояснення щодо року події, кількості, вартості книг та домовленості про їх оплату відповідачами.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу, належить вчиняти у письмовій формі.

Правові наслідки недодержання вимоги закону про письмову форму правочину передбачені ст. 218 ЦК України.

Суд першої інстанції хоча й задовольнив клопотання сторін про допит у судовому засіданні свідків, проте дійшов обгрунтованого висновку про те, що у відповідності до ч. 1 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами, а рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Крім того, за змістом п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 р. № 9 не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину.

Відтак, судом першої інстанції встановлено, що вартість книг, яку позивач просить стягнути з відповідачів становить 11100 грн., що перевищує більше ніж у двадцять разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а тому відповідно правочин повинен бути вчинений у письмовій формі.

Крім того, позивачем не надано суду жодного доказу вчинення правочину з приводу відчуження книг між ним та відповідачами саме 21.11.2012 року в приміщенні будинку культури в с. Ягнятин Ружинського району (письмові докази, засоби аудіо-, відеозапису), за допомогою яких зафіксована воля відповідачів по справі щодо оплати за власний рахунок наданих позивачем книг для розповсюдження серед мешканців села, присутніх в будинку культури.

Оплати вартості книжок в момент їх передачі проведено не було, відповідачі не тільки не підтвердили факту існування домовленості щодо оплати книг, а й категорично заперечили ці обставини, їх поведінка не засвідчує їх волю до настання відповідних правових наслідків.

З огляду на встановлені обставини справи та застосовані норми матеріального права, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Посилання в апеляційній скарзі на показання свідків, як на обгрунтування своїх позовних вимог, не свідчить про незаконність рішення суду, оскільки відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, а суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що в даному випадку рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення на підставі наданих сторонами та досліджених у судовому засіданні доказів, повно і всебічно зясувавши обставини, на які посилаються сторони як на підставу своїх вимог і заперечень.

Рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 29 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді