Ухвала

іменем україни

23 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,
суддів: Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О., Ситнік О.М., Ступак О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, виконавчого комітету Дзержинської районної у м. Харкові ради, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про скасування рішення, визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання недійсними договорів купівлі-продажу і договору дарування, поновлення порушеного права користування житловим приміщенням, вселення та за зустрічним позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6, виконавчого комітету Дзержинської районної у м. Харкові ради, ОСОБА_5, відділу громадянства та реєстрації фізичних осіб, публічного акціонерного товариства «Правекс-Банк» про визнання добросовісним набувачем нерухомого майна, визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщення та зобов'язання зняти з реєстрації, за касаційною скаргою ОСОБА_11 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 липня 2010 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 19 жовтня 2010 року,

в с т а н о в и л а:

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 звернулася до суду із позовом до виконавчого комітету Дзержинської районної у м. Харкові ради, ОСОБА_5 про зобов'язання виконавчого комітету укласти з нею договір найму жилого приміщення - квартири АДРЕСА_1, зобов'язання відділугромадянства та реєстрації фізичних осіб Дзержинського району зареєструвати її у квартирі, а ОСОБА_12 та ОСОБА_5 - зняти з реєстрації. Позивач ОСОБА_6 посилалася на те, що вона тривалий час проживала у квартирі однією сім'єю без реєстрації шлюбу із квартиронаймачем квартири - ОСОБА_12, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Син ОСОБА_12 - відповідач ОСОБА_5 у квартирі не проживає, тому позивач просила визнати його таким, що втратив право користування квартирою.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від

8 грудня 2006 року позов ОСОБА_6 задоволено. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 26червня 2007 року заочне рішення скасовано за заявою ОСОБА_5

У серпні 2007 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом про відновлення його порушеного права користування квартирою, посилаючись на те, що він був зареєстрований та проживав у квартирі свого батька ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 батько помер. На підставі заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 8 грудня 2006 року за позовом ОСОБА_6 його зняли з реєстрації у квартирі, рішенням виконавчого комітету Дзержинської районної у м. Харкові ради від 19 грудня 2006 року укладено договір житлового найму з ОСОБА_6, після чого остання приватизувала квартиру і продала її ОСОБА_8, у подальшому квартиру неодноразово було відчужено. Про існування заочного рішення, яким його позбавили житла, він дізнався значно пізніше, оскільки до суду його не викликали. Посилаючись на те, що ОСОБА_6 не проживала із його батьком, рішення суду, на підставі якого ОСОБА_6 оформила договір найму та право власності на квартиру, скасовано, ОСОБА_5 просив визнати недійсним рішення виконавчого комітету про укладення з ОСОБА_6 договору найму квартири, визнати недійсним свідоцтво про право власності ОСОБА_6 на квартиру у порядку приватизації, а також договір купівлі-продажу квартири, за яким ОСОБА_6 продала квартиру ОСОБА_8, а ОСОБА_8 продала квартиру ОСОБА_7, ОСОБА_7 подарувала квартиру ОСОБА_10, ОСОБА_10 продав квартиру ОСОБА_9, оскільки у ОСОБА_6 та у наступних продавців не було права на відчуження квартири, та розірвати договори, а сторони повернути у первісний стан. Також просив вселити його у квартиру.

Ухвалою суду від 11 травня 2010 року позовна заява ОСОБА_6 залишена без розгляду.

У червні 2010 року ОСОБА_9 подала зустрічний позов до суду, в якому просила визнати її добросовісним набувачем спірної квартири, визнати дійсним договір купівлі-продажу від 11 жовтня 2007 року, за яким вона стала власником квартири. Вимоги обґрунтовувала тим, що вона купила квартиру у ОСОБА_10, який був власником квартири. Заборони на продаж квартири не було, вона є добросовісним набувачем, однак її право власності не визнається ОСОБА_5, який заявив до неї позов. Крім того, ОСОБА_9 просила визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право користування квартирою та зобов'язати відділ громадянства та реєстрації фізичних осіб Дзержинського РВ ХМУ ГУ МВС України у Харківській областізняти ОСОБА_5 з реєстрації у спірній квартирі з тих підстав, що ОСОБА_5 власником квартири не був, станом на лютий 2007 року у квартирі не проживав, і втратив право користування нею.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 липня 2010 року позов ОСОБА_5 задоволено, скасовано рішення виконавчого комітету Дзержинської районної у м. Харкові ради від 19 грудня 2006 року № 188/14 про укладення з ОСОБА_6 договору житлового найму квартири АДРЕСА_1. Визнано свідоцтво про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1 від 29 грудня 2006 року на ім'я ОСОБА_6 недійсним. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 29 грудня 2006 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 та повернуто сторони у первісний стан. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 19 лютого 2007 року, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 та повернуто сторони у первісний стан. Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 11 вересня 2007 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 та повернуто сторони у первісний стан. Визнано недійсним договір купівлі-продажу продажу квартири АДРЕСА_1 від 19 лютого 2007 року, укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 та повернуто сторони у первісний стан. Поновлено порушене право ОСОБА_5 на користування квартирою АДРЕСА_1 та вселено ОСОБА_5 у вищевказане житлове приміщення. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_9 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 19 жовтня

2010 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення у справі, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено. Позов ОСОБА_9 частково задоволено. Визнано її добросовісним набувачем квартири за договором купівлі-продажу від 11 жовтня 2007 року. У задоволенні інших вимог ОСОБА_9 відмовлено.

Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 липня 2012 року касаційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 липня 2010 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 19 жовтня 2010 року скасовано та ухвалено нове рішення у справі про часткове задоволення позову ОСОБА_5 Скасовано рішення виконавчого комітету Дзержинської районної у м. Харкові ради від 19 грудня 2006 року № 188/14 про укладення з ОСОБА_6 договору житлового найму квартири АДРЕСА_1. Визнано недійсним свідоцтво від 29 грудня 2006 року про право власності ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 29 грудня 2006 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_8, сторони повернуто у первісний стан. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 19 лютого 2007 року, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_7, сторони повернуто у первісний стан. Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 11 вересня 2007 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_10, сторони повернуто у первісний стан. Визнано недійсним договір купівлі-продажу продажу квартири АДРЕСА_1 від 19 лютого 2007 року, укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_9, сторони повернуто у первісний стан. Вселено ОСОБА_5 у квартиру АДРЕСА_1. У решті вимог ОСОБА_5 відмовлено. У задоволенні вимог ОСОБА_9 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_11 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга ОСОБА_11 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Ухвалені у справі судові рішення не відповідають цим вимогам.

Судами попередніх інстанцій було встановлено, що ОСОБА_12 на підставі ордеру був зареєстрований та проживав у квартирі АДРЕСА_1. Квартира не була приватизована. Син ОСОБА_12 - ОСОБА_5 у 1996 році був зареєстрований у цій квартирі як члена сім'ї квартиронаймача. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_12 помер.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 8 грудня 2006 року було задоволено позов ОСОБА_6 про зобов'язання виконавчого комітету укласти з нею договір найму квартири АДРЕСА_1 та визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право користування квартирою та зняття його з реєстраційного обліку.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Дзержинської районної у м. Харкові ради від 19 грудня 2006 року № 188/14 з ОСОБА_6 укладено договір найму квартири АДРЕСА_1. 29 грудня 2006 року ОСОБА_6 видано свідоцтво про право власності на житло у порядку приватизації. ОСОБА_5 знято з реєстрації у квартирі.

На підставі нотаріально посвідчених договорів 29 грудня 2006 року ОСОБА_6 продала квартиру ОСОБА_8, 19 лютого 2007 року ОСОБА_8 продала квартиру ОСОБА_7, 11 вересня 2007 року ОСОБА_7 подарувала квартиру ОСОБА_10, 19 жовтня 2007 року ОСОБА_10 продав квартиру ОСОБА_9

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 червня 2007 року заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 8 грудня 2006 року скасовано за заявою ОСОБА_5, а у подальшому позовну заяву ОСОБА_6 залишено без розгляду.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_5 про поновлення порушеного права користування квартирою, суд першої інстанції виходив із того, що рішення суду, на підставі якого із ОСОБА_6 було укладено договір найму та вона оформила право власності на квартиру, скасовано; при новому розгляді позовна заява ОСОБА_6 залишена без розгляду, а тому у ОСОБА_6 не виникло право на укладення договору житлового найму та приватизацію квартири, а тому, відповідно, є недійсним і свідоцтво про право власності на її ім'я та договори відчуження квартири. ОСОБА_9 відмовлено у позові на підставі ст. ст. 330,390 ЦК України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення у справі про відмову ОСОБА_5 у позові, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_9, апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_5 втратив право користування квартирою, тому його права не порушені, ОСОБА_9, яка є останнім власником квартири, є добросовісним набувачем, оскільки придбала квартиру на законних підставах.

Скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій, суд касаційної інстанції виходив із того, що наявні підстави для часткового задоволення позову ОСОБА_5 та відмови у задоволенні позову ОСОБА_9 При цьому судом було встановлено, що ОСОБА_6 не була законним власником квартири та не мала права на її відчуження, а отже договір купівлі-продажу від 29 грудня 2006 року, за яким ОСОБА_6 продала спірну квартиру ОСОБА_8, як укладений у порушення ст. 317 ЦК України, підлягає визнанню недійсним на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 215 ЦК України. З цих же підстав підлягають визнанню недійсними і наступні договори відчуження, як такі, що суперечать закону та порушують права позивача. Разом із цим суд вважав, що ОСОБА_5 підлягає вселенню у спірну квартиру, оскільки він має речове право на цю квартиру, остання вибула із його володіння та користування поза його волею, відчуженням квартири порушені його права.

Однак такі висновки судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій є передчасними та зроблені без повного з'ясування всіх обставин у справі.

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

З матеріалів справи та доводів касаційної скарги вбачається, що на час розгляду справи в суді касаційної інстанції власником квартири АДРЕСА_1, відповідно до договору купівлі-продажу від 16 вересня 2011 року, укладеного з ОСОБА_9, була ОСОБА_11

Указані обставини свідчать про те, що оскаржуваними судовими рішеннями порушуються права заявника ОСОБА_11, оскільки вона до участі у справі як останній власник спірної квартири залучена не була та була позбавлена права на захист від пред'явленого позову.

Отже, оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені як місцевим судом, так і апеляційним і касаційним судами, то рішення цих судів підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно встановити, хто є останнім власником спірної квартири та у порядку ст. ст. 10, 33 ЦПК України вирішити питання щодо залучення такого власника до участі у справі в якості сторони.

Керуючись статтями 336, 338, 344, 345, 348ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_11 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 липня 2010 року, рішення апеляційного суду Харківської області від 19 жовтня 2010 року та рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 липня 2012 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

М.В. Демяносов Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук О.М. Ситнік О.В. Ступак Головуючий Судді: