Справа № 576/2334/16-ц
Провадження № 2/576/667/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.11.16 м. Глухів

Глухівський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Сапона О.В.

при секретарі Самойленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Глухові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 20 грудня 2010 року відповідачка взяла в нього в борг 4000 доларів США, які зобовязувалась повернути до 1 квітня 2011 року. Однак, до теперішнього часу відповідачка своє зобовязання повністю не виконала, лише у серпні та вересні 2014 року вона частково повернула борг в сумі 200 доларів США. За таких обставин позивач просить стягнути із відповідачки борг за договором позики в сумі 3800 доларів США, що складає 96862 грн.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача позову не визнав, пояснивши, що в грудні 2010 року відповідачка ОСОБА_2 дійсно взяла в борг у позивача 4000 доларів США, які зобовязувалась повернути до 1 квітня 2011 року. Також не заперечує того факту, що відповідачка не здійснила по даному договору жодного платежу. Але враховуючи, що позивач пропустив строки позовної давності, то в задоволенні його вимог представник відповідача просить відмовити.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Так, судом встановлено, що 20 грудня 2010 року відповідачка взяла в борг у позивача 4000 доларів США, які зобовязувалась повернути до 1 квітня 2011 року, що підтверджується оригіналом відповідної розписки.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та якості.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Однак, ст. 256 ЦК України визначено поняття позовної давності строку, у межах якого особа може звернутися дотсуду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до укладеного між сторонами договору позики, відповідачка зобовязувалась повернути позивачу борг в строк до 1 квітня 2011 року. Таким чином, початком строку перебігу позовної давності є 2 квітня 2011 року. Однак із позовом про захист свого порушеного права позивач звернувся до суду лише у листопаді 2016 року, тобто більше ніж через 5 років після початку перебігу строку позовної давності.

Оскільки сторони не укладали письмовий договір про збільшення тривалості позовної давності, а позивачем подано позов після спливу строків позовної давності, то у відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України дана обставина є підставою для відмови у позові.

Посилання позивача на ті обставини, що в 2014 році відповідачка частково погасила борг, а тому перебіг позовної давності був перерваний, суд не може прийняти до уваги з наступних підстав:

По-перше, на підтвердження своїх доводів позивачем представлено ксерокопії розписок, про ніби-то отримання ним від відповідачки грошових коштів в рахунок погашення боргу за договором позики від 20.12.2010 року. Однак, в судовому засіданні представник відповідачки категорично заперечив такі факти. Крім того, вищевказані розписки складені особисто позивачем і в них немає жодних даних про те, що відповідачка дійсно здійснила ці платежі, або іншим чином визнала борг.

По-друге, із змісту представлених позивачем розписок випливає, що відповідачка частково погасила борг у серпні та вересні 2014 року. Тобто, ці платежі були здійснені після спливу трирічного строку позовної давності, який почав перебіг з 2 квітня 2011 року.

Однак, за змістом ст. 264 ЦК України переривання перебігу позовної давності можливе лише під час перебігу його строку, а не після його спливу.

За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 213, 214 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В :

В звязку із пропуском строків позовної давності ОСОБА_3 відмовити в задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

На рішення суду може бути подано апеляцію до апеляційного суду Сумської області на протязі 10 днів з дня його проголошення.

Суддя