АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц /796/7835/2016 Головуючий у І інстанції Роман О.А.
Доповідач Котула Л.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Котули Л.Г.

Суддів: Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

За участю секретаря Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором позики,

в с т а н о в и л а

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позивач зазначив, що 20 травня 2011 року між нею та відповідачем було укладено договір позики, за яким остання отримала грошові кошти у розмірі 540 724, 80 грн., що за погодженням сторін відповідно до ч. 2 ст. 524 , ч. 2 ст. 533 ЦК України еквівалентно 67760, 00 дол. США та зобов'язалася повернути позику до 20 травня 2012 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором між ними укладено договір іпотеки від 20 травня 2011 року , відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала позивачу в іпотеку житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1653 га надану для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд.

Посилаючись на те, що своїх зобов'язань за договором позики позичальник не виконала, позику не повернула, станом на 25 листопада 2014 року сума боргу становить 1 161 647, 38 грн.,з яких : 1016937, 47 грн. - основний борг, 104 000,00 грн. - штраф, 40 709, 91 грн. - 3 % річних за період з 24 травня 2012 року по 25 листопада 2014 року.

В ході розгляду справи позивач з урахуванням зменшення позовних вимог, просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договором позики у сумі 1 330 833, 63 грн., 104 000, 00 грн. ( 8000 х13) - штрафу, оскільки з 20.06.2011 року по 20.05. 2012 року відповідач допустила 13 випадків порушення умов договору , за які настає відповідальність передбачена 5.9 Договору та 45972, 46 грн. - 3 % річних і 25 286, 24 грн. пені, а всього 1 506 092, 33 грн. і судові витрати , пов'язані з розглядом справи.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. БілаЦерква Київської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 кошти в сумі 1 509 746 грн. 33 коп. з яких: 1 330 833, 63 грн. - залишок суми позики;104 000, 00 грн. штраф за несвоєчасне повернення позики, в період з 20.06.2011 року по 20.05.2012 року;45 972, 46 грн. - 3% річних від простроченої суми в період з 24.05.2012 року;25 286, 24 грн. пеня за несвоєчасне повернення суми позики, в період з 04.06.2014 року по 04.06.2015 року; 3 654,00 грн. сплачений судовий збір за звернення до суду.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог в частині штрафу , пені та 3 процентів річних від простроченої суми з 24 травня 2012 року по 04 червня 2015 року скасувати та відмовити у задоволені позову в цій частині, оскільки судом порушені вимоги матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_3 , яка підтримала апеляційнускаргу і просили її задовольнити з підстав викладених у ній, представника позивача ОСОБА_4, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги , перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги , колегія суддів дійшла висновку , що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша статті 1050 ЦК України).

Судом встановлено, що 20 травня 2011 року між ОСОБА_2, ( після розірвання шлюбу змінено на "ОСОБА_2") та ОСОБА_1 укладено нотаріально посвідчений договір позики ( далі -Договір), відповідно до умов якого ОСОБА_2 передала ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 540724, 80 грн., що за погодженням сторін відповідно до ч. 2 ст. 524 та ч. 2 ст. 533 ЦК України дорівнював еквіваленту 67 760, 00 доларів США строком на 12 календарних місяців. Договір позики є безпроцентним. ( п. 1.1., 2.1., 2.2. 4.1., а.с. 10)

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором між сторонами укладено договір іпотеки від 20 травня 2011 року , відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала позивачу в іпотеку житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1, земельну ділянку площею 0,1653 га кадастровий номер НОМЕР_3, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за вказаною адресою ( п. 1.1., 2.1., 2.1.1. , а.с. 7).

Відповідно до п. 5.1. Договору після закінчення строку, визначеного в п. 4.1. цього Договору, позичальник зобов'язується протягом 3 календарних днів повернути позикодавцеві позику, частина якої залишилась не повернутою.

Згідно п. 5.2. Договору позичальник зобов'язується повертати готівкою або перераховувати на картковий рахунок НОМЕР_4 відкритий в ПАО КБ " Правекс - Банк" на ім я ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_2, а позикодавець отримати суми позики у наступному порядку : не пізніше 20 числа кожного місяця починаючи з 20 червня 2011 року по 20 травня 2012 року , суми позики кожна окремо у розмірі 15800, 40 грн., що за погодженням сторін відповідно до ч. 2 ст. 524 та ч. 2 ст. 533 ЦК України дорівнює еквіваленту 1980, 00 доларів США.

Суми частин позики зазначені в цьому пункті в еквіваленті долару США можуть змінюватись у зв'язку зі зміною курсу гривні України до долару США на день здійснення чергового повернення частини позики. В момент остаточних розрахунків згідно з п. 5.1. цього договору, зазначені частини позики будуть зараховані у належні з позичальника платежі по поверненню позики.

Відповідно до п. 5.3. Договору позика повинна бути повернута в смт. Димер Вишгородського району Київської області в строк до 20 травня 2012 року, про що має свідчити нотаріально засвідчена заява позикодавця про повний розрахунок за цим договором. Без цієї заяви позика вважається такою, що не повернута.

15 липня 2014 року позивач направила ОСОБА_1 вимогу про виконання порушеного зобов'язання, однак остання так і не повернула позивачу суму боргу ( а.с. 11,12).

За таких обставин, з наданого уточненого розрахунку позивачем станом на 04 червня 2015 року сума боргу за договором позики складає 1 506 092, 33 грн., з них :

- 1 330 833, 63 грн. - основний борг;

- 104 000,00 грн. ( штраф), згідно п. 5.9 Договору позики з 20.06.2011 року по 20.05.2012 року;

- 45 972, 46 грн. - 3 % річних за період з 24 травня 2012 року по 25 листопада 2014 року.;

- 25 286, 24 грн. - пені з 04.06.2014 по 04.06.2015 ( а.с. 136).

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції завесь часпрострочення, а також три проценти річних відпростроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором абозаконом. Стягнення з боржника, який порушив грошове зобов'язання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню у передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобов'язання, оскільки відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Відповідно до п. 5.8. Договору за кожен день затримки повернення позики або її частини позичальник зобов'язується сплачувати позикодавцю пеню в розмірі 5 % від суми неповернутої позики або її частини.

Водночас в оспорюваному рішенні суд першої інстанції правильно дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості (суми основного боргу , 3 % річних за період з 24 травня 2012 року по 04 червня 2015 року та пені з 04.06.2014 по 04.06.2015 , яка утворилась унаслідок невиконанням позичальником взятих за договором позики зобов'язань, оскільки зазначені вимоги заявлені в межах строків позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 261 ЦК України.

Що стосується доводів відповідача щодо пропуску позивачем позовної давності до вимог про стягнення штрафу та щодо неправильного застосування судом частини другої статті 258 ЦК України, тому необхідно зазначити таке.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Про застосування позовної давності представник відповідаач ОСОБА_3 заявила клопотання 14 квітня 2016 року в суді першої інстанції (а.с. 149).

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст. 610 ЦК України.

Згідно з п. 5.9. Договору у випадку затримки повернення позики або її частини більше ніж на 10 календарних днів позичальник зобов'язується сплачувати позикодавцю штраф у розмірі 8000,00 грн. в кожному такому окремому випадку.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Установивши, що з 20.06. 2011 по 20.05.2012 відповідачка 13 раз порушила строк повернення щомісячних платежів, а до суду звернулася з позовом 30 .01.2015 року, а тому суд дійшов помилкового висновку про дотримання позивачем строку позовної давності для стягнення штрафу за вказаний період.

За таких обставин, рішення суду в частині стягнення штрафу з ОСОБА_1 за період з 20 червня 2011 року по 20 травня 2012 року в сумі 104000,00 грн.необхідно скасувати і відмовити у задоволені позову в цій частині, у зв'язку з пропуском строку .

Керуючись ст. 303,304,307,309,316 ЦПК України , колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 13 лютого 2015 року в частині стягнення штрафу з ОСОБА_1 з 20 червня 2011 року по 20 травня 2012 року скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити ОСОБА_2 у задоволені позову до ОСОБА_1 про стягнення штрафу за період з 20 червня 2011 року по 20 травня 2012 року в сумі 104000,00 грн.

В іншій оскаржуваній частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: