У х в а л а

іменем україни

16 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

Мазур Л.М., Попович О.В.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Глобал Капітал» про захист прав споживача, за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником ОСОБА_4, на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 29 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, у якому на підставі ст. ст. 10, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» просив стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Глобал Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Глобал Капітал») неустойку у розмірі 157 840 грн 05 коп. за порушення строків виконання договору про участь у Фонді фінансування будівництва (далі - ФФБ) № 03-08/2007-20 від 03 серпня 2007 року.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилався на те, що 03 серпня 2007 року між ним та ТОВ «ФК «Глобал Капітал» було укладено договір про участь у ФФБ, згідно з умовами якого він на підставі повного визнання Правил ФФБ А «Перша черга котеджного містечка «Деснянське», надав згоду на участь у ФФБ, взяв на себе зобов'язання виконувати Правила ФФБ, передав кошти ТОВ «ФК «Глобал Капітал» в управління з метою отримання у власність об'єкта інвестування, яким є одноквартирний житловий будинок, будівельна адреса: між АДРЕСА_1, кількість кімнат - 6, проектна площа 507,06 кв. м, № земельної ділянки - 152. Запланованою датою введення об'єкта до експлуатації передбачено 30 вересня 2009 року.

Позивач вказував на те, що він свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, перерахувавши управителю вартість вимірювальних одиниць об'єкта інвестування у розмірі 4 764 318 грн 44 коп., а 27 січня 2014 року та 09 квітня 2014 року вони із забудовником підписали акти прийому-передачі індивідуального будинку котеджного типу за адресою: АДРЕСА_2, та документи, які необхідні для оформлення права власності на цей будинок.

Посилаючись на те, що відповідач свої зобов'язання за договором в частині контролю за забудовником щодо дотримання строків виконання робіт на об'єкті будівництва належним чином не здійснював, систематично повідомляючи його про перенесення строку введення об'єкта будівництва до експлуатації, внаслідок чого об'єкт будівництва - містечко малоповерхової забудови станом на час пред'явлення позову - серпень 2015 року, до експлуатації не введено, ОСОБА_3 просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29 березня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї ТОВ «ФК «Глобал Капітал», колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, виходили з того, що укладеним між сторонами договором та Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» не передбачена відповідальність за порушення строків прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію, та врахували досягнення сторонами мети укладеного договору, яка полягає у набутті позивачем права власності на об'єкт інвестування.

Крім того апеляційний суд також зазначив, що підстав для стягнення неустойки згідно зі ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» немає.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що зазначеним вимогам ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що 03 серпня 2007 року між ОСОБА_3 та ТОВ «ФК «Глобал Капітал» було укладено договір № 03-08/2007-20 про участь у ФФБ, за умовами якого довіритель (позивач) на підставі повного визнання ним Правил ФФБ А «Перша черга котеджного містечка «Деснянське», надав згоду на участь у ФФБ, взяв на себе зобов'язання виконувати Правила ФФБ, передав кошти управителю (відповідачу) в управління з метою отримання у власність об'єкта інвестування та встановив обмеження щодо окремих дій управителя з управління коштами, а управитель прийняв кошти в управління, зарахував їх на рахунок ФФБ з подальшим їх використанням у порядку, визначеному правилами ФФБ та договором.

Об'єктом будівництва є містечко малоповерхової забудови у АДРЕСА_3, будівництво якого організовує забудовник згідно з договором управителя ФФБ з забудовником, та фінансування будівництва якого здійснює управитель за рахунок отриманих від довірителів в управління грошових коштів відповідно до умов договору про участь у ФФБ. Запланованою датою введення об'єкта в експлуатацію зазначено 30 вересня 2009 року.

Згідно з п. п. 1.9, 1.10 договору вказані відомості про об'єкт інвестування, а саме за будівельною адресою: АДРЕСА_3, № будинку АС-052, кількість кімнат - 6, проектна площа - 507,06 кв. м, № ділянки - 152 (а. с. 8).

Також судами установлено, що позивач виконав свої зобов'язання за договором, здійснивши перерахування управителю за об'єкт інвестування у ФФБ у розмірі 4 764 318 грн 44 коп.

Згідно з договором про уступку майнових прав від 13 січня 2009 року, ТОВ «ФК «Глобал Капітал» уступив ОСОБА_3 майнові права на об'єкт інвестування, які ТОВ «ФК «Глобал Капітал» набув відповідно до умов договору від 14 червня 2007 року № 14-06/07 про організацію спорудження об'єкта будівництва з підприємством «Вертикаль». Об'єкт інвестування закріплено за ОСОБА_3 на підставі договору від 03 серпня 2007 року про участь у ФФБ (а. с. 34).

27 січня 2014 року між підприємством «Вертикаль» (забудовник) та ОСОБА_3 було підписано акт прийому-передачі індивідуального будинку котеджного типу АДРЕСА_2 а 9 квітня 2014 року - акт прийому-передачі документів, необхідних для оформлення права власності на цей будинок (а. с. 22, 23). На підставі вказаних документів ОСОБА_3 24 квітня 2014 року видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - житловий будинок АДРЕСА_2 (а. с. 39).

Пунктом 7.3 договору встановлено, що якщо довіритель виконав усі зобов'язання перед управителем та після введення об'єкта будівництва до експлуатації підписав акт приймання-передачі закріпленого за ним об'єкта інвестування, то умови цього договору про участь в ФФБ вважаються виконаними та управління майном припиняється.

За змістом ч. 11 ст. 20 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми при будівництві житла та операціях з нерухомістю» для встановлення факту виконання відповідачем умов договору про участь у ФФБ та факту припинення управління майном, необхідне настання всіх трьох наступних умов у їх поєднанні: виконання довірителем всіх зобов'язань перед Управителем ФФБ; введення об'єкта до експлуатації; підписання довірителем із забудовником акту прийому-передачі закріпленого за ним об'єкта інвестування, після введення об'єкта в експлуатацію.

Статтями 14, 15 цього Закону (в редакції, чинній на момент укладення договору про участь в ФФБ) не передбачалось зазначення строку введення об'єкта до експлуатації в договорі про участь у ФББ, а визначалось обов'язковим зазначення цього строку саме у свідоцтві про участь у ФФБ.

На виконання п. 2.1 договору про участь у ФББ управитель (ТОВ «ФК «Глобал Капітал») видав ОСОБА_3 свідоцтво про участь у ФФБ ТОВ «ФК «Глобал Капітал» за програмою забудовника підприємства «Вертикаль» від 29 грудня 2008 року, відповідно до якого позивач вніс кошти у розмірі 4 764 318 грн 44 коп., що відповідає кількості закріплених за довірителем вимірних одиниць об'єкта інвестування. Вказаним свідоцтвом передбачено, що запланованою датою введення об'єкта будівництва до експлуатації є 30 вересня 2009 року (а. с. 17).

Таким чином колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що апеляційний суд на вказане уваги не звернув та передчасно вважав, що у договорі про участь в ФББ не зазначено строк введення об'єкта до експлуатації.

Крім того колегія суддів суду касаційної інстанції не погоджується з висновком суду про те, що вказаним договором не передбачено відповідальності управителя за порушення строків будівництва об'єкта будівництва, а, відтак, підстави для стягнення з відповідача неустойки відсутні.

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (п. 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (п. 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (п. 17); виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (п. 3).

Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

Отже норми Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються до правовідносин фінансово-кредитних механізмів при будівництві житла та операціях з нерухомістю в частині, не врегульованій спеціальним законом.

Крім того, відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно із ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов'язання, яка має на меті окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов'язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов'язання.

Окрім того, до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію, і навпаки, з моменту порушення - являє собою міру відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 травня 2016 року у справі № 6-37цс16, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Зважаючи на вищевикладене колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції, у порушення ст. ст. 212 - 214, 303, 315 ЦПК України на зазначені вище положення закону та обставини справи уваги не звернув, не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, а тому ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_3, подану представником ОСОБА_4, задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 29 березня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

В.М. Коротун

Л.М. Мазур

О.В. Попович