Справа № 336/6927/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запорожжя у складі:

головуючого судді: Наумова О.О.,

при секретарі: Сергієнко С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача в інтересах позивача 22.09.2015 року звернувся до суду із зазначеним позовом, в позовній заяві зазначає, що 09.11.2005 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено договір №SAMDN2005 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної карти, за яким відповідач по справі отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 25000,00 грн. на строк дії карти, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та порядок, встановлений договором. Позивачем були виконано умови договору та надано відповідачу кредит.

У порушення умов договору та ст.ст.526, 527, 530 ЦК України відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку із чим станом на 13.07.2015 року утворилась заборгованість 45311,85 грн., а саме - заборгованість за кредитом в сумі 10000,00 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 35311,85 грн. Від цієї суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 19868,99 грн., яка була задоволена рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк», різниця становить 25442,86 грн. у звязку із чим позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 25442,86 грн. за договором №SAMDN2005 від 09.11.2005 року, а також судові витрати, сплачені при предявленні позову у розмірі 1218,00 грн.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, наполягає на його задоволенні.

В судовому засіданні представник відповідача, проти позову заперечував, та просив застосувати позовну давність до заявлених вимог.

Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, оцінивши та проаналізувавши всі надані докази, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ «ПриватБанк» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Частиною 1 ст.527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 530 ЦК України врегульовано строк (термін) виконання зобов'язання, а саме частиною першою встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, за змістом ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

За змістом ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якою передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Судом встановлено, що 09.11.2005 року ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено договір №SAMDN2005, за яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 25000,00 грн. на строк дії карти та зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором (а.с.10).

Свої зобов'язання за Кредитним договором ОСОБА_1 виконав у повному обсязі, що підтверджується наявними у справі доказами.

З позовної заяви встановлено, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання. В зв`язку з викладеним, згідно наданих позивачем розрахунків станом на 13.07.2015 року відповідач має заборгованість 45311,85 грн., а саме - заборгованість за кредитом в сумі 10000,00 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 35311,85 грн. (а.с.6).

Згідно наданого Банком розрахунку заборгованості за договором №SAMDN2005 від 09.11.2005 року, надходження готівки особистих коштів платника ОСОБА_2 для погашення кредиту по карті 4627 ********7184 було проведено 29.08.2008 року на суму 300,00 грн. У подальшому, починаючи з вересня 2008 року погашення кредитного договору ОСОБА_2 не здійснювалось (а.с.81-87).

Як вбачається з договору №SAMDN2005 від 09.11.2005 року, сторони встановили як строк дії договору до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобовязань, так і строки виконання зобовязань щомісячним погашенням платежів.

Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно з ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Як встановлено, ОСОБА_2 перестав виконувати щомісячні зобовязання з погашення кредиту та зобов'язання зі сплати процентів за користування кредитом з вересня 2008 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 09.08.2011 року, яке набуло законної сили 22.08.2011 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №SAMDN2005 від 09.11.2005 року, яка виникла станом 16.09.2010 року у розмірі 19868,99 грн. (а.с.5).

У подальшому, починаючи з вересня 2008 року будь-яке погашення або шляхом внесення коштів ОСОБА_2Л, або шляхом перерахування Банком коштів з інших карт не здійснювалося.

Таким чином, момент виникнення заборгованості слід рахувати з вересня 2008 року.

Із позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитом позивач звернувся до суду 22.09.2015 року (а.с.2).

Разом з тим, відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

По справі відсутні докази щодо існування погодженої сторонами іншої тривалості строку позовної давності відповідно до ст.259 ЦК України.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України).

За висновками Верховного Суду України про застосування ст.257 ЦК України до правовідносин, у яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, викладеними у постанові від 19 березня 2014 року №6-14цс14, за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Зазначена правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року по справі №6-116цс13.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після ереривання перебіг позовної давності починається заново (чч.1, 3 ст.264 ЦК України).

Судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору (п.п.1.1) позичальнику на протязі перших 30 діб з моменту виникнення заборгованості по Кредитному ліміту (льотний період) проценти нараховуються виходячи із ставки 0,01% річних. У разі непогашення такої заборгованості в 30-денний строк з моменту її виникнення позичальник сплачує комісію за несвоєчасне погашення кредитного ліміту в Льготний період 2,5% від заборгованості. З 31-го дня виникнення заборгованості по Кредитному ліміту нарахування процентів за користування Кредитним лімітом проводиться виходячи із Базової процентної ставки. Проценти за користування кредитним лімітом підлягають сплаті щомісячно в строк до 30 числа кожного місяця.

Згідно п.п.8.2 кредитного договору, строк дії договору встановлюється необмеженим часом до моменту внесення Клієнтом грошових коштів на картрахунок.

Отже, сторони встановили як строк дії договору до повного погашення позичальником заборгованості за кредитом та процентами за користування ним так і строки виконання зобовязання щомісячним погашенням платежів щомісяця до 30-го числа кожного календарного місяця для основної заборгованості і для процентів за користування кредитом.

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами до 30 числа кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Таким чином, строк загальної позовної давності слід рахувати з 30.08.2008 року. У свою чергу банк звернувся до суду з позовом до відповідача 22.09.2015 року.

Тому на думку суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» пропустило строки звернення до суду за захистом свого порушеного права.

Згідно ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 перестав виконувати щомісячні зобовязання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом з серпня 2008 року, у звязку із чим у нього утворилась заборгованість за кредитним договором.

У свою чергу банк звернувся до суду з позовом до нього 22.09.2015 року, пропустивши строк позовної давності.

Представник відповідача ОСОБА_3 надала суду заяву в якій просила застосувати строк позовної давності, тому на підставі ч.4 ст.267 ЦК України у задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв'язку із спливом позовної давності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 60, 88, 212, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів після проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.О. Наумов