У х в а л а

іменем україни

14 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Кадєтової О.В.,

Карпенко С.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 29 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування вимог ПАТ «Альфа-Банк» посилалося на те, що 12 червня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ТАС-ІНВЕСТБАНК» (далі - ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 512-Ф, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у сумі 50 000 доларів США, а відповідач зобов'язувався в порядку та на умовах, що визначені в договорі, повернути кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі у строки та на умовах, що передбачені договором. 18 травня 2011 року відповідно до договору про внесення змін і доповнень № 6 до кредитного договору № 512-Ф від 09 лютого 2006 року суму кредиту було збільшено до 66 346 доларів США. Банк свої зобов'язання виконав, кредит надав, але відповідач свої зобов'язання належним чином не виконує, кредит та відсотки не сплачує.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК», та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за вказаними кредитним договором, а 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за вказаним договорам, внаслідок чого до позивача перейшли права кредитора за цим договором.

У зв'язку із неналежним виконанням умов кредитного договору станом на 29 грудня 2014 року у позичальника перед банком утворилася заборгованість у розмірі 536 723 грн 65 коп., яку позивач просив стягнути із відповідача.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 29 березня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 536 723 грн 65 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування оскаржуваних судових рішень із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 09 лютого 2006 року між ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 512-Ф, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 50 000 доларів США, строк дії кредитної лінії з 09 лютого 2006 року по 08 лютого 2011 року, розмір процентної ставки становить 15 % річних, з цільовим призначенням - на споживчі потреби.

Відповідно до умов договору, позичальник зобов'язувався своєчасно повернути одержані кошти кредиту, сплачувати проценти за користування кредитом та сплачувати інші платежі, передбачені договором.

06 листопада 2006 року між ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» та ОСОБА_2 було укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору № 512-Ф, яким збільшено ліміт заборгованості за кредитною лінією до 65 000 доларів США.

11 лютого 2008 року між ЗАТ «Сведбанк Інвест», яке є правонаступником ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК», та ОСОБА_2 було укладено додатковий договір № 2 до кредитного договору № 512-Ф, яким вони виклали п. 1.1 кредитного договору в іншій редакції та встановили, що позичальник сплачує банку комісію за збільшення ліміту заборгованості по відновлювальній кредитній лінії за ініціативою позичальника в розмірі 1 % від суми збільшення кредиту та комісію за зміну графіку погашення заборгованості за кредитною лінією в розмірі 0,05 % від суми основного боргу.

29 травня 2009 року між ЗАТ «Сведбанк Інвест» та ОСОБА_2 було укладено додатковий договір № 3 до кредитного договору № 512-Ф, яким додаток № 1 виклали в новій редакції та сторони домовились не встановлювати комісії.

17 травня 2011 року між ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником ЗАТ «Сведбанк Інвест», та ОСОБА_2 було укладено договір про внесення змін та доповнень № 4 до кредитного договору, яким сторони домовились перевести поновлювальну кредитну лінію у не поновлювальну та встановити графік зменшення розмірі ліміту кредитної лінії.

17 травня 2011 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про внесення змін та доповнень №5 до кредитного договору № 512-Ф від 09 лютого 2006 року, яким сторони домовились вважати кошти, надані позичальнику у вигляді кредитної лінії, що не поновлюється, кредитом в розмірі 62 400 доларів США; сторони визначили, що на дату укладення договору строкова заборгованість за кредитом відсутня; розмір простроченої заборгованості по процентах за кредитним договором складає 3 972 долари США; строк користування кредитом встановили до 08 лютого 2016 року.

18 травня 2011 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про внесення змін та доповнень № 6 до кредитного договору № 512-Ф від 09 лютого 2006 року, яким сторони домовились, що на дату укладення цього договору розмір строкової заборгованості за кредитом складає 66 346 доларів США; прострочена заборгованість за кредитом відсутня.

Кредитний договір № 512-Ф від 09 лютого 2006 року сторонами договору викладено в новій редакції, відповідно до якої банк має право надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 66 372 доларів США на строк по 08 лютого 2016 року включно, розмір процентної ставки становить 16 % річних за весь строк користування кредитом, кредит надається позичальнику лише після укладення іпотечного договору, цільове призначення кредиту - споживчі потреби.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК», та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за вказаними кредитним договором, а 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за вказаним договорам, внаслідок чого до позивача перейшли права кредитора за цим договором.

Відповідно до наданого банком розрахунку, станом на 29 грудня 2014 року у позичальника перед ним утворилася заборгованість у розмірі 536 723 грн 65 коп.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у строк, встановлений у зобов'язанні.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що позичальник не виконує умови кредитного договору щодо своєчасного повернення суми отриманого кредиту та сплати нарахованих за кредитними коштами відсотків, а тому є всі підстави для стягнення з позичальника отриманих ним коштів, відсотків за користування кредитом та пені.

Доводи касаційної скарги відповідача про те, що до позивача не перейшло право вимоги безпідставні, оскільки обставини, на які посилається заявник, були предметом дослідження у судах і висновки з цього приводу, зроблені судами, ґрунтуються на встановлених у суді обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Отже доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їхзміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 29 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: О.В. Кадєтова

С.О. Карпенко