Справа № 450/1984/15 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/783/624/16 Доповідач в 2-й інстанції: Богонюк М. Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

При секретарі: Жукровській Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 листопада 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення недоотриманих аліментів та встановлення суми аліментів у фіксованій сумі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апелянт вважає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Стверджує, що судом не враховано, що відповідач ніколи не мав єдиного доходу і є саме особою, яка має мінливий та нестабільний дохід. Оформлений він на 0, 25 ставки лікарем проте, це займає лише 4 робочі дні на місяць. Решту часу він має можливість займатися іншою діяльністю, яка дає йому можливість вести достойний рівень життя. А відтак вважає, що позов підлягає до задоволення. Також вважає, що суд безпідставно відмовив у стягнення заборгованості по аліментах і пені за несвоєчасну сплату аліментів.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін на підтримання та заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до часткового задоволення.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення пені в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Постановою Пленуму ВСУ № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, в червні 2001 року сторони уклали шлюб від якого у них народилося троє дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3. В даний час сторони проживають окремо. Діти проживають з мамою (позивачем) та перебувають на її утриманні.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 липня 2013 року було вирішено стягувати аліменти з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_6 на утримання трьох дітей в розмірі ? частини заробітку відповідача щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

15.10.2013 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Саків О.В., винесено постанову про звернення стягнення на доходи (заробітну плату) ОСОБА_3 на виконання зазначеного вище рішення Пустомитівського районного суду Львівської області.

ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення з відповідача суми заборгованості по аліментах, пені та стягнення аліментів в твердій грошовій сумі.

Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення суми заборгованості по аліментах та пені (неустойки) за несплату аліментів суд першої інстанції вірно виходив з того, що заборгованість по аліментних платежах виникла не з вини відповідача. З таким висновком колегія суддів погоджується, оскільки він відповідає нормам матеріального права та наявним в справі доказам. Сума нарахованої заборгованості на час ухвалення рішення не підлягає повторному стягненню, оскільки така уже нарахована і буде виплачена позивачем.

Стаття 196 Сімейного Кодексу України, яка передбачає відповідальність за прострочення сплати аліментів, підлягає застосуванню у випадку виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду. В даному ж випадку заборгованість по сплаті аліментів у відповідача виникла, оскільки аліменти стягувалися Шевченківським відділом державної виконавчої служби м. Львова, шляхом направлення копії постанови про звернення стягнення на доходи до адміністрації Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги м. Львова. Ні Шевченківським ВДВС м. Львова, ні КМКЛШМД не повідомлялося ОСОБА_3 про наявність у нього заборгованості по сплаті аліментів.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 повністю сплатив існуючу заборгованість зі сплати аліментів.

Що стосується позовних вимог про встановлення суми аліментів у твердій грошовій сумі, то слід вказати наступне.

Стаття 180 СК України передбачає, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Статтею 184 СК України визначено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Частина перша ст.192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

При призначенні аліментів, відповідно до ст. 182 СК України та роз'яснень, що містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становища дитини; стан здоров'я та матеріальне становища платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України.

Судом достовірно встановлено, що аліментів на утримання неповнолітніх дітей, призначених рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 липня 2013 року, є недостатньо для їх фізичного, інтелектуального, морального, духовного і соціального розвитку. У звязку з чим і виникла заборгованість по нарахованих аліментах.

Враховуючи вищенаведене, а також розмір аліментів, який відповідач надає на утримання трьох дітей, матеріальне становище платника та одержувача аліментів, та те, що ОСОБА_3 є здоровою та працездатною людиною, який працює лікарем на 0,25 ставки, що займає 4 робочі дні на місяць, решта часу має можливість займатися іншою робою, який зобов'язаний забезпечувати своїй дитині належний рівень життя та умови для розвитку, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання трьох дітей в розмірі 800 грн. на кожну дитину і до досягнення дітьми повноліття. Сам відповідач стверджує, що таку суму коштів він добровільно надає позивачці для утримання дітей.

А відтак, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що відповідно до вимог ст.309 ЦПК України є підставою для часткового скасування судового рішення та ухвалення в частині відмови в задоволенні позову про стягнення аліментів в твердій грошові йсумі нового рішення про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання трьох дітей в розмірі 800 грн. на кожну дитину і до досягнення дітьми повноліття.

Керуючись ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п. п.1, 4 , 314 ч. 2, 316 ЦПК України колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 листопада 2015 року в частині відмови в задоволенні позову про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі - скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючого в АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, проживаючої в АДРЕСА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_9 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_10, у розмірі 800 грн. на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття.

В решті рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: