Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/2665/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)
28.12.2016 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого: Надопта А.А.,

при секретарі: Онисько С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Виноградові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та надання дозволу на виготовлення проїздного документу та надання дозволу на виготовлення проїздних документів дитині та виїзд дитини за кордон без згоди батька,

В С Т А Н О В И В :
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , про збільшення розміру аліментів та надання дозволу на виготовлення проїздного документу та надання дозволу на виготовлення проїздних документів дитині та виїзд дитини за кордон без згоди батька.

Обгрунтовуючи свої вимоги позивачка вказує, що вона та відповідач ОСОБА_2 зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Іловайської міської ради міста Харцизька Донецької області 09 вересня 2006 року.

Під час перебування у шлюбі із відповідачем у них народився один син: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Харциським міським судом Донецької області, рішенням від 24 грудня 2010 року, шлюб між сторонами було розірвано (Справа № 2-13436/2010р., головуючий суддя Носовська Л.О.).

28 березня 2013 року до Харциського міського суду Донецької області позивачка ОСОБА_1 подала позовну заява про стягнення аліментів на дитину.

Так, рішенням Харциського міського суду Донецької області від 07 травня 2013 року справа №248/2566/13-ц було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно.

На даний момент 1/4 від заробітку (доходу) відповідача аліментів які не сплачує відповідач на неповнолітню дитину дуже мало, у зв`язку з підвищенням цін на продукти, одежу та інші потреби дитини. Позивачка не має змоги самостійно забезпечувати дитину матеріально. Дитина постійно росте і потреби в купівлі цих речей є необхідними. Також хоче зазначити, що дитина в такому віці дуже швидко розвивається і потребує здорового харчування, а саме: фрукти, йогурти та різні солодощі. Тим більше на даний час позивачка працює військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України, здійснює догляд за сином самостійно, це ще більше ускладнює її становище.

23.05.2016 року позивачка разом з сином, поїхали до Українського наукового-дослідницького інституту соціальної і судової психіатрії та наркології в м. Київ. Пройшовши обстеження, отримали консультаційний висновок спеціалістів № 122, яким встановлений діагноз F 84.0, а саме: «.. Д3: Детский аутизм с качественными нарушениями социальной реципрокности и коммуникации, перцепторными нарушениями и стереотипными формами поведения, нарушением активности и внимание, расстройством рецептивной речи (HP I уровня), дизартрическими нарушениями, когнитивной недостаточностью, соответствующей легкой умственной отсталости…»

Наразі, син позивачки являється дитиною-інвалідом який, потребує різного роду лікарських засобі, задля того, щоб стан здоровя дитини не погіршувався. ОСОБА_4 на даний час в Україні лікарські засоби є дуже дорогими, самостійно купляти їх позивачка не завжди має змоги, тому що крім цих препаратів, дитина потребує здорового харчування, особливого догляду (постійного), одягу, іграшок та багато чого іншого.

На основі вищевикладеного, позивачка просить суд стягнути аліменти із відповідача ОСОБА_2 на утримання дитини в розмірі по 1500 грн. в місяць.

З моменту припинення між сторонами фактичних шлюбних відносин, маючи реальну можливість приймати участь у вихованні та забезпеченні дитини, відповідач з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не спілкується з дитиною, участі у житті доньки свідомо не приймає.

Для формування світогляду дитини, покращення стану її здоров`я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов`язків, позивачка має намір вивезти дитину за кордон, а саме в Ізраїль , Грецію, Єгипет, Болгарію, Турцію, Індію, ОСОБА_5 та Угорщину. Вважає, що така подорож матиме неабияке значення для розвитку сина, формування його особистості в руслі європейської культури та цінностей.

З цією метою позивачкою надіслано рекомендованого листа на адресу колишнього чоловіка повідомлення-виклик від 15.09.2016 року з проханням з`явитися до нотаріуса для оформлення нотаріальної згоди на виїзд дитини за кордон та виготовлення проїзного документа для виїзду дитини за кордон. Але цей лист-повідомлення не було направлено, позаяк місто Харциськ Донецької області в якому проживає колишній чоловік позивачки, контролюється терористами.

Без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків виїзд у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Таким чином, виїзд дитини за кордон (з узгодженням із батьком основних позицій кожної такої поїздки, що я намагалася здійснити), жодним чином не порушують право батька на участь у вихованні власної дитини, оскільки мають за мету, перш за все, забезпечення інтересів дитини.

Позивачка ОСОБА_1 та її син є громадянами України, мають постійне місце проживання в Україні, крім того, позивачка працевлаштована в Україні, її батьки також проживають в Україні, дитина знаходиться на її повному утриманні, доступ батька до дитини не обмежений.

Позивачка вважає, що така байдужа позиція колишнього чоловіка та батька малолітнього ОСОБА_3 щодо формування сина, шкодить його інтересам та не сприяє його всебічному та гармонійному розвитку.

У зв`язку із викладеним виникла необхідність звернення до суду також з метою надання позивачці дозволу на виїзд за кордон ОСОБА_3 без згоди батька.

В судове засіданні позивачка ОСОБА_1 , не з`явилася, однак її представник адвокат Нечаєв В.В. подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та про те, що заявлені позовні вимоги підтримуєть повністю.

Відповідач ОСОБА_2 , який належним чином повідомлений про день і час розгляду справи (відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України викликався до суду через оголошення у пресі - "Урядовий кур`єр" № 234(5854) від 13.12.2016 року), і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, в судове засідання не з"явився. Суд вважає можливим на підставі ст.224 ЦПК України провести заочний розгляд справи.

Отже, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взяємозв`язку, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. У відповідності до вимог ст.ст.10,11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В судовому засіданні встановлено, що вона та відповідач ОСОБА_2 зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Іловайської міської ради міста Харцизька Донецької області 09 вересня 2006 року.

Під час перебування у шлюбі позивачки із відповідачем у сторін народився один син: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Харциським міським судом Донецької області, рішенням від 24 грудня 2010 року, шлюб між сторонами було розірвано (Справа № 2-13436/2010р., головуючий суддя Носовська Л.О.).

28 березня 2013 року до Харциського міського суду Донецької області позивачка ОСОБА_1 подала позовну заява про стягнення аліментів на дитину.

Так, рішенням Харциського міського суду Донецької області від 07 травня 2013 року справа №248/2566/13-ц було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно.

На даний момент 1/4 від заробітку (доходу) відповідача аліментів які не сплачує відповідач ОСОБА_2 на неповнолітню дитину дуже мало, у зв`язку з підвищенням цін на продукти, одежу та інші потреби дитини. Позивачка не має змоги самостійно забезпечувати дитину матеріально. Дитина постійно росте і потреби в купівлі цих речей є необхідними. Також хоче зазначити, що дитина в такому віці дуже швидко розвивається і потребує здорового харчування, а саме: фрукти, йогурти та різні солодощі. Тим більше на даний час позивачка працює військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України, здійснює догляд за сином самостійно, це ще більше ускладнює її становище.

23.05.2016 року позивачка разом з сином, поїхали до Українського наукового-дослідницького інституту соціальної і судової психіатрії та наркології в м. Київ. Пройшовши обстеження, отримали консультаційний висновок спеціалістів № 122, яким встановлений діагноз F 84.0, а саме: «.. Д3: Детский аутизм с качественными нарушениями социальной реципрокности и коммуникации, перцепторными нарушениями и стереотипными формами поведения, нарушением активности и внимание, расстройством рецептивной речи (HP I уровня), дизартрическими нарушениями, когнитивной недостаточностью, соответствующей легкой умственной отсталости…»

Наразі, син позивачки являється дитиною-інвалідом який, потребує різного роду лікарських засобів, задля того, щоб стан здоровя дитини не погіршувався. Позаяк на даний час лікарські засоби є дуже дорогими, самостійно купляти їх позивачка не завжди має змоги, тому що крім цих препаратів, дитина потребує здорового харчування, особливого догляду (постійного), одягу, іграшок та багато чого іншого.

Згідно п.2 ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. При цьому батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, що слідує із змісту п.2 ст.155 Сімейного Кодексу України.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При цьому у п. 23 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За правилами ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Згідно п.2 ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. При цьому батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, що слідує із змісту п.2 ст.155 Сімейного Кодексу України.

З моменту припинення між сторонами фактичних шлюбних відносин, маючи реальну можливість приймати участь у вихованні та забезпеченні дитини, відповідач ОСОБА_2 з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не спілкується з дитиною, участі у житті сина свідомо не приймає.

Для формування світогляду дитини, покращення стану її здоров`я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов`язків, позивачка має намір вивезти дитину за кордон, а саме в Ізраїль , Грецію, Єгипет, Болгарію, Турцію, Індію, ОСОБА_5 та Угорщину. Вважає, що така подорож матиме неабияке значення для розвитку сина, формування його особистості в руслі європейської культури та цінностей.

З цією метою позивачкою ОСОБА_1 , було надіслано рекомендованого листа на адресу колишнього чоловіка ОСОБА_2 повідомлення-виклик від 15.09.2016 року з проханням з`явитися до нотаріуса для оформлення нотаріальної згоди на виїзд дитини за кордон та виготовлення проїзного документа для виїзду дитини за кордон. Але цей лист-повідомлення не було направлено, позаяк місто Харциськ Донецької області в якому проживає колишній чоловік позивачки, контролюється терористами.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Разом із тим, згідно із ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 33 Конституції України визначено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 2. ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться, зокрема, на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків виїзд у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

З веденого необхідно зробити висновок, що виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон не обмежується законом, однак встановлюється певний порядок оформлення такого виїзду дитини.

Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.

Батьки зобов`язані брати участь у вихованні своєї дитини, яке зводиться не тільки до особистих побачень із дитиною, але й до забезпечення всебічного розвитку власної дитини, закладення основ здоров`я, нормального відношення дитини до основних життєвих засад, розвитку інтелектуальних, творчих здібностей.

Таким чином, виїзд дитини за кордон, з узгодженням із батьком основних позицій кожної такої поїздки, що позивачка намагалася здійснити, жодним чином не порушують право батька на участь у вихованні власної дитини, оскільки мають за мету, перш за все, забезпечення інтересів дитини.

Позивачка ОСОБА_1 та її син є громадянами України, мають постійне місце проживання в Україні, крім того, позивачка працевлаштована в Україні, її батьки також проживають в Україні, дитина знаходиться на її повному утриманні, доступ батька до дитини не обмежений.

ОСОБА_6 позиція колишнього чоловіка позивачки та батька малолітнього ОСОБА_3 щодо формування сина, шкодить його інтересам та не сприяє його всебічному та гармонійному розвитку.

У зв`язку із викладеним виникла необхідність звернення до суду також з метою надання позивачці дозволу на виїзд за кордон ОСОБА_3 без згоди батька.

Суд також вважає, що судові витрати по справі, які понесла позивачка ОСОБА_1 , слід стягнути з відповідача ОСОБА_2 , оскільки відповідно до вимог ст.88 ч.1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. В даному випадку відповідно до платіжного доручення від 04.10.2016 рокур. /а.с.21/ позивач сплатив 551 грн. 20 коп. судового збору, згідно платіжного доручення від 07.12.2016 рокур. позивач сплатив 420 грн. 00 коп. за оголошення в газету «Урядовий кур`єр».

На підставі наведеного, відповідно до вимог п.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзд в Україну громадян України», п.п.2,4-2 Правил перетинання державного кордону України, п.п.16,23 Правил оформлення паспорта, ч.3 ст.313 ЦК України ст.ст.19 СК України та керуючись ст.ст. Керуючись ст.ст.10, 27, 31, 61, 169, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд:

В И Р І Ш И В :
Заявлені позовні вимоги задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (ІПН НОМЕР_2 ) , що проживає в АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (ІПН НОМЕР_3 ) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно в розмірі 1500 гривень, починаючи з 03.10.2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дозвіл на виготовлення проїзних документів дитини для виїзду за кордон - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , без згоди батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Надати дозвіл ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на виїзд за кордон її дитини: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , а саме до Ізраїлю, Греції, Єгипту, Болгарії, Турції, Індії, Кіпру та Угорщини без згоди та супроводу її батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (ІПН НОМЕР_2 ) , що проживає в АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (ІПН НОМЕР_3 ), судові витрати по справі в розмірі 941 грн.20 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте Виноградівським районним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10-ти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Закарпатської області протягом 10-ти днів з дня його винесення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

ГоловуючийА. А. Надопта