Справа № 686/589/16-ц
УХВАЛА

04 березня 2016 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі

головуючої судді Мороз В.О.,

за участю секретаря Козельської Г.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хмельницького цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання договору дарування недійсним, -

встановив:

13 січня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, зазначивши третьою особою, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Приватного нотаріуса ОСОБА_6, в якому просить суд визнати договір дарування недійсним.

В судовому засіданні позивач та її представник збільшили позовні вимоги та просив остаточно визнати недійсним договір дарування 14/50 будинку за адресою: м. Хмельницький, вул. Коцюбинського, б. 6/1, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6 ВРТ. №371604 19.06.2012 року та застосувати наслідки недійсності правочину, а саме зобовязати державного реєстратора внести до Державного реєстру прав запис про скасування державної реєстрації прав на 14/50 будинку за адресою: м. Хмельницький, вул. Коцюбинського.

Крім того, позивачем та її представником було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 14/50 долі житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Хмельницький, вул. Коцюбинського, 6/1, та перебуває у власності ОСОБА_5 на праві власності, посилаючись на те, що ОСОБА_4 ухиляється від виконання в майбутньому рішення суду, та що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, вказує, що відповідачі можуть відчужити майно.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Відповідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 3, 4 постанови від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З позовної заяви та доданих документів вбачається, що предметом спору є визнання недійсним договіру дарування 14/50 будинку та застосування наслідків недійсності правочину, а саме зобовязати державного реєстратора внести до Державного реєстру прав запис про скасування державної реєстрації прав на 14/50 будинку за адресою: м. Хмельницький, вул. Коцюбинського. Дані вимоги є вимогами немайнового характеру.

Крім того, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Позивачем та її представником не додано жодного доказу, а також ніяким чином у заяві не обґрунтовано підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому. Також не надано будь-яких доказів на підтвердження реальності намірів щодо реалізації майна.

Аналізуючи все в сукупності, суд приходить до висновку, що в клопотанні ОСОБА_1 про забезпечення позову слід відмовити, оскільки нею не доведено обставин, які є обовязковими для доведення при подачі заяви про забезпечення позову в розумінні ст. 151 ЦПК України та постанови № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

На підставі вище викладеного та керуючись ст. 151-153 ЦПК України, суд,

постановив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, відмовити.

На ухвалу через суд першої інстанції, який її ухвалив, може бути подана апеляційна скарга протягом п'яти днів з дня її проголошення, а особою, без участі якої постановлено ухвалу - протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя :