У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі суддів:

Амеліна В.І., Касьяна О.П., ОстапчукаД.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 в особі опікуна ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що Кіровським районним судом м. Дніпропетровська 19 червня 2014 року видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_6, який є опікуном ОСОБА_5, на її користь 181 304 грн 80 коп. та судових витрат у розмірі 1 831 грн 05 коп. Посилаючись на те, що станом на 07 липня 2015 року рішення суду на підставі якого видано виконавчий лист, не виконано, просила суд стягнути з відповідача на її корить 124 936 грн 27 коп., що складаються з: 119 171 грн 82 коп. - інфляційних втрат та 5 764 грн 45 коп. - 3 % річних.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи та давши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, обґрунтовано виходив із того, що на вказані правовідносини не поширює свою дію ст. 625 ЦК України з огляду на те, що з рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, вони виникають з актів цивільного законодавства, що узгоджується з приписами ст.11 ЦК України, оскільки рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Амелін
О.П. Касьян Д.О. Остапчук