Ухвала

іменем україни

21 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська ізоляторна компанія» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, повернення премії та відшкодування моральної шкоди, за касаційними скаргами ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Львівської області від 01 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4, звернувшись до суду з указаним позовом, зазначав, що працював на посаді майстра навантажувально- розвантажувальної дільниці виробничо-диспетчерського відділу ТзОВ «Львівська ізоляторна компанія». Наказом генерального директора від 29 травня 2015 року № 131 він незаконно притягнутий до дисциплінарної відповідальності та позбавлений в зв'язку з цим премії. Крім того, наказом генерального директора від 15 липня 2015 року № 128 звільнений із займаної посади в зв'язку із скороченням штату працівників.

Вважав своє звільнення таким, що проведено із порушенням вимог чинного законодавства, оскільки йому не була запропонована робота належної кваліфікації. Зазначав, що його звільнення з роботи - це результат неприязних особистих відносин до нього з боку директора підприємства.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 14 січня 2016 року, з урахуванням ухвали Сихівського районного суду м. Львова від 25 січня 2016 року про виправлення описки, позов задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_4 на роботі в ТзОВ «Львівська ізоляторна компанія» на посаді майстра навантажувально-розвантажувальної дільниці виробничо-диспетчерського відділу.

Стягнуто з ТзОВ «Львівська ізоляторна компанія» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15 липня 2015 року до 13 січня 2016 року в сумі 26 586 грн.

Стягнуто з ТзОВ «Львівська ізоляторна компанія» на користь ОСОБА_4 3 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 01 червня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_4 скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

У решті рішення залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданих касаційних скаргах ОСОБА_4 просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до наказу генерального директора ТзОВ «Львівська ізоляторна компанія» від 06 червня 2011 року № 59 ОСОБА_4 прийнято на роботу на посаду майстра дільниці відділу збуту.

Під час роботи в ТзОВ «Львівська ізоляторна компанія» посадові обов'язки ОСОБА_4 регламентувались посадовою інструкцією майстра навантажувально-розвантажувальної дільниці відділу збуту в редакції від 22 травня 2007 року, з якою позивача було ознайомлено під розписку 06 серпня 2011 року, а з 18 серпня 2015 року позивача було ознайомлено із новою редакцією посадової інструкції, затвердженої наказом генерального директора від 04 червня 2015 року.

29 квітня 2015 року о 07 год. 52 хв. диспетчер ВДВ ОСОБА_5 за вказівкою начальника виробництва ОСОБА_6 довела до відома бригадира навантажувально-розвантажувальної дільниці ВДВ ОСОБА_7 виробниче завдання, а саме: необхідність розділу бригад вантажників для проведення завантаження автомобіля з готовою продукцією на експорт, щоб запобігти простою напередодні вихідних днів та виконання розвантажувальних робіт в цеху приготування шихти. Майстер дільниці ЦВ ОСОБА_4, не узгодивши з безпосереднім керівником наступні дії, самовільно скерував бригади вантажників на розвантажувальні роботи, поставивши під загрозу відвантаження продукції на експорт.

Наказом генерального директора ТзОВ «Львівська ізоляторна компанія» від 29 травня 2015 року № 131 за ці дії ОСОБА_4 був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у виді догани.

Наказом генерального директора ТзОВ «Львівська ізоляторна компанія» від 11 червня 2015 року № 148 у зв'язку з притягненням до дисциплінарної відповідальності у виді догани ОСОБА_4 був позбавлений премії у травні 2015 року.

Наказом генерального директора ТзОВ «Львівська ізоляторна компанія» від 10 грудня 2014 року № 235 внесено зміни до структури і штатного розпису підприємства, в зв'язку з чим із структури відділу збуту було виведено вантажно-розвантажувальну дільницю в складі майстра та 8 вантажників та введено її до структури ВДВ з 15 грудня 2014 року.

Наказом генерального директора ТзОВ «Львівська ізоляторна компанія» від 15 грудня 2014 року № 389-к ОСОБА_4 переведено з дільниці відділу збуту до виробничо-диспетчерського відділу майстром дільниці із збереженням усіх існуючих істотних умов праці.

Наказом генерального директора ТзОВ «Львівська ізоляторна компанія» від 30 березня 2015 року № 77 «Про зміни в організації праці і штатному розписі ТзОВ «ЛІК» у зв'язку із зменшенням обсягів виробництва прийнято рішення скоротити з 08 червня 2015 року 115 штатних одиниць посад працівників підприємства.

На виконання вказаного наказу на підприємстві була створена комісія з визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення (наказ від 31 березня 2015 року № 80).

01 квітня 2015 року генеральним директором ТзОВ «Львівська ізоляторна компанія» видано наказ № 120-к про вивільнення з 08 червня 2015 року посади майстра дільниці ОСОБА_4

08 травня 2015 року у зв'язку з виробничою необхідністю наказом генерального директора ТзОВ «Львівська ізоляторна компанія» № 109 внесено зміни до наказу від 30 березня 2015 року № 77 «Про зміни в організації праці і штатному розписі ТзОВ «ЛІК» та відтерміновано скорочення чисельності працівників підприємства до 15 липня 2015 року, про що 12 травня 2015 року повторно видано наказ № 474-к «Про вивільнення посад».

Наказом генерального директора ТзОВ «Львівська ізоляторна компанія» від 15 липня 2015 року № 128 ОСОБА_4 звільнений із займаної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України в зв'язку із скороченням чисельності працівників.

Із повідомлень від 03 квітня 2015 року № 03.07-331 та від 19 червня 2015 року № 03.07-556 убачається, що позивачу пропонувалася робота більш низької кваліфікації або з нижчим рівнем оплати праці: підсобним робітником, випробувачем скловиробів.

Судом установлено, що на день звільнення та декілька днів після звільнення було щонайменше 4 вакантних посади, а саме: начальника департаменту виробничої логістики, 2 менеджера (управителя), уповноваженого з антикорупційної програми.

Згідно з копією диплома ОСОБА_4 серії МВ НОМЕР_1 останній в 1984 році закінчив повний курс Львівського ордена Леніна політехнічного інституту імені Ленінського комсомолу за спеціальністю «Автомобілі і автомобільне господарство» з присвоєнням кваліфікації інженера-механіка.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності та повернення премії, суд першої інстанції виходив з тих обставин, що своїми діями позивач порушив п. 2.2 розділу 2 посадової інструкції майстра щодо своєчасного виконання вантажувально-розвантажувальних робіт, що є дисциплінарним проступком, та дає підстави для притягнення до дисциплінарної відповідальності у виді догани і позбавлення премії.

Апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції в цій частині та залишив його без змін.

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ погоджується з висновками судів попередніх інстанцій в цій частині, підстав для скасування ухвалених ними рішень не вбачає.

Ухвалюючи рішення в частині задоволення позовних вимог про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що ТзОВ «Львівська ізоляторна компанія» не було надано письмових доказів про те, що позивачу пропонувався весь перелік вільних посад, а також дійшов висновку, що прийняті накази про зміну в структурі і штатному розписі та про вивільнення є суперечними, відповідачем не перевірено, чи підходить позивач за рівнем знань та кваліфікацією на заняття вакантних посад, а також, що звільнення відбулося без згоди первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Апеляційний суд не погодився з рішенням суду першої інстанції в цій частині, внаслідок чого скасував його та відмовив у позові з огляду на наступне.

Установлено, що у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, оскільки 08 травня 2015 року у зв'язку з виробничою необхідністю наказом генерального директора ТзОВ «Львівська ізоляторна компанія» № 109 внесено зміни до наказу від 30 березня 2015 року № 77 «Про зміни в організації праці і штатному розписі ТзОВ «ЛІК» та відтерміновано скорочення чисельності працівників підприємства до 15 липня 2015 року, про що 12 травня 2015 року повторно видано наказ № 474-к «Про вивільнення посад», з яким ОСОБА_4 був ознайомлений, що підтверджується актом від 12 травня 2015 року.

Актом від 12 травня 2015 року, складеним комісією в складі: ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 про те, що 12 травня 2015 року ознайомили майстра ВДВ ОСОБА_4 з наказом від 12 травня 2015 року № 474, наказ був зачитаний ОСОБА_4, з датою вивільнення ОСОБА_4 ознайомлений, підписати даний наказ відмовився.

Оскільки ОСОБА_4 не має вищої освіти в галузі економіки і підприємництва та післядипломної освіти в галузі управління і стажу роботи за професіями керівників нижчого рівня - не менше 5 років, відповідач не мав обов'язку пропонувати позивачу посаду начальника департаменту виробничої логістики.

Щодо посади менеджера (управителя) з постачання, у ОСОБА_4 відсутня вища освіта напрямку підготовки «Менеджмент» (магістр, спеціаліст) та стаж роботи в галузі матеріально-технічного забезпечення за професією не менше 5 років, відповідач не мав обов'язку пропонувати позивачу цю посаду.

Посада уповноваженого з антикорупційної програми не пропонувалась ОСОБА_4, оскільки вона була введена до штатного розкладу після його звільнення - 22 липня 2015 року і на цю посаду згідно з положенням про антикорупційну програму могли претендувати тільки працівники з повною вищою юридичною освітою з числа заступників генерального директора.

Від інших посад, які позивачу пропонувалися відповідачем до звільнення, ОСОБА_4 відмовився.

Крім того, судом установлено, що первинна профспілкова організація у ТзОВ «Львівська ізоляторна компанія» не створювалася, що не заперечували сторони, в зв'язку з чим згода такої організації на звільнення працівників не могла надаватися.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду, підстав для скасування ухваленого ним рішення не вбачає.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційних скарг ОСОБА_4 не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 01 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

О.В.Кадєтова

С.О.Карпенко