Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 480/1894/14-ц
У Х В А Л А

Іменем України

Миколаївський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді Карікової Л.В.,

за участю секретаря Кописєвої О.Л.,

представника Ленінського відділу

державної виконавчої служби

Миколаївського міського

управління юстиції ОСОБА_1,

розглянувши 15 лютого 2016 року у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві справу за скаргою ОСОБА_2, заінтересовані особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення та дії державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (надалі - ДВС) щодо звільнення майна з - під арешту,

встановив:

10 липня 2014 року ОСОБА_2 звернувся в Миколаївський районний суд Миколаївської області зі скаргою на дії державного виконавця щодо незаконності винесення постанови про звільнення майна з під арешту.

Свої вимоги заявник обґрунтовував тим, що відповідно до рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 14 липня 1999 року з ОСОБА_5 на його користь стягнуто 5152 грн. 46 коп.

На виконання вищезазначеного рішення суду, він подав виконавчий лист для примусового виконання до Ленінського ДВС.

У зв`язку з тим, що торги двічі не відбулися, він 20 червня 2001 року подав заяву до виконавчої служби про залишення за ним арештованого майна.

Однак, оригінали всіх належних документів для оформлення у нотаріуса свідоцтва про право власності на майно державна виконавча служба йому не надала.

На його звернення у 2005 році від ДВС він отримав відповідь, що 13 липня 2001 виконавчі листи по стягненню боргу з ОСОБА_5 повернуто до суду у зв`язку з тим, що актом державного виконавця від 25 червня 2001 року у рахунок погашення боргу йому передано майно боржника. Надати іншу інформацію ДВС не може, оскільки архів Ленінського ДВС знищено до 2002 року.

Весь цей час він звертався у різні інстанції, однак чіткої відповіді так і не отримав.

Він також звернувся з позовом в Ленінський районний суд м. Миколаєва про визнання за ним права власності на спірне майно, однак дізнався, що постановою державного виконавця від 2 вересня 2008 року був знятий арешт з вказаного житлового будинку, що дало можливість спадкоємцю боржника - ОСОБА_6 оформити на себе право власності на зазначену нерухомість у порядку спадкування та розпорядитися нею на свій розсуд, а саме 04.09.2009 року продати її ОСОБА_4

На його думку, вказана постанова державного виконавця є незаконною та такою, що грубо порушує його права та свободи.

Посилаючись на такі обставини, ОСОБА_2 просив суд визнати дії державного виконавця щодо винесення постанови про звільнення майна з під арешту неправомірними і зобов'язати усунути порушення його права шляхом зобов'язання скасування цієї постанови.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 20 січня 2015 року скаргу залишено без задоволення.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 26 лютого 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 20 січня 2015 року скасовано та постановлено нову про задоволення скарги.

Визнано неправомірними дії державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_1 щодо винесення постанови 2 вересня 2008 року про зняття арешту з будинку № 4а по вул. 2 Лінія в м. Миколаєві.

Зобов'язано начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції скасувати зазначену постанову державного виконавця.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 05 серпня 2015 року касаційну скаргу Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області задоволено частково.

Ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 26 лютого 2015року скасовано. Справу за скаргою ОСОБА_2 на рішення та дії державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області щодо звільнення майна з - під арешту передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Після повернення даної справи до суду першої інстанції ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 19 листопада 2015 року до участі у дані справі в якості заінтересованих осіб залучено ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Заявник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, однак подав заяву до суду про розгляд справи без його участі.

Представник Ленінського ВДВС ОСОБА_1 заяву не визнала, подала письмові заперечення та пояснила суду, що виконавче провадження про стягнення боргу з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 у зв`язку із значним часом, що минув не збереглося. 25.06.2001 року державним виконавцем складено акт про передачу ОСОБА_2 арештованого майна, а саме 55/100 частин житлового будинку за адресою: м. Миколаїв 2 ОСОБА_7, 4-А, який належав ОСОБА_5, у зв`язку з тим, що в ході виконавчого провадження не відбулися прилюдні торги з реалізації частини будинку за ціною 10 404 грн. Посилання ОСОБА_2 на те, що йому не було надано документів для реєстрації права власності, спростовуються тим, що до матеріалів справи ним додано акт державного виконавця від 25.06.2001 року. Отже, у заявника була можливість зареєструвати право власності. Наданий акт державного виконавця від 25.06.2001 року та постанова про зняття арешту з майна боржника від 02.09.2008 року свідчать про те, що виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 суми боргу було закінчено шляхом повного фактичного виконання рішення суду. Посилаючись на законність винесеної постанови про зняття арешту з майна боржника представник ДВС просила відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_2

Заінтересовані особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились. Про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заперечень до суду не надали.

Суд ухвалив розглянути справу у відсутності заявника і заінтересованих осіб.

Вислухавши пояснення представника Ленінського ДВС ОСОБА_1, дослідивши письмові матеріали справи суд приходить до наступного

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 9 вересня

1997 року частково залишеного в силі ухвалою судової колегії в цивільних справах Миколаївського обласного суду від 3 грудня 1997 року, та рішенням того ж суду від 16 квітня 1998 року, залишеного в силі ухвалою судової колегії в цивільних справах Миколаївського обласного суду від 3 червня 1997 року з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 стягнуто 4439 грн. матеріальної та 3500 грн. моральної шкоди в рахунок відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок ДТП.

Постановою державного виконавця від 24 жовтня 2000 року накладено арешт на нерухоме майно боржника ОСОБА_5 по вул. 2 Лінія буд. 4а в м. Миколаєві.

Згідно з актом начальника відділу Державної виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції від 25 червня 2001 року ОСОБА_2 за його заявою залишено 55/100 частки житлового будинку за адресою: м. Миколаїв, вул. 2 Лінія, 4-а, який належав ОСОБА_5С, внаслідок того, що прилюдні торги частки будинку не відбулися (а.с.З).

Як стверджує представник ДВС у зв'язку з фактичним виконанням рішення суду виконавче провадження по виконанню зазначеного вище рішення суду було закінчено 13 липня 2001 року, а виконавче провадження знищено за строком зберігання (а.с. 4-5).

Право власності на зазначену нерухомість ОСОБА_2 не оформив.

13 жовтня 2007 року боржник ОСОБА_5 помер.

Постановою державного виконавця Ленінського ВДВС від 2 вересня 2008 року знято арешт з будинку № 4-а по вул. 2 Лінія в м. Миколаєві (а.с.З1).

16 жовтня 2008 року спадкоємець боржника його син ОСОБА_3 отримав право власності на 55/100 часток вказаного житлового будинку (а.с.ЗЗ).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон), виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Обов'язки та права державного виконавця на час виникнення спірних правовідносин були визначені ст. 5 Закону.

Сторонами у виконавчому провадження є стягувач та боржник (ст. 11 Закону).

Виконавче провадження розпочинається стадією відкриття виконавчого провадження, де визначається початок дій з виконання судових рішень та актів інших державних і недержавних органів, який забезпечує правомірність застосування заходів примусового виконання. Останньою стадією виконавчого провадження є стадія закінчення виконавчого провадження у випадках, передбачених ст. 37 Закону.

Отже з огляду на наведені норми Закону, державний виконавець зобов'язаний проводити виконавчі дії та виносити процесуальні документи тільки в межах виконавчого провадження.

При винесені постанови від 2 вересня 2008 року про зняття арешту з вказаної нерухомості державний виконавець вимог Закону не дотримався та виніс постанову про зняття арешту з нерухомого майна боржника не маючи в провадженні вищезазначеного виконавчого провадження, яке на час винесення вищезазначеної постанови було знищено.

Так, незважаючи на те, що виконавче провадження по вказаному вище виконавчому листу закінчено 13 липня 2001 року, державний виконавець Чмих Л.В. через 7 років виніс постанову про зняття арешту зі спірного майна, на яке було накладено арешт. При цьому державний виконавець не зазначив що саме слугувало підставою для винесення такої постанови, оскільки як встановлено судом боржник по зазначеному виконавчому провадженню помер 13 жовтня 2007 року, стягувач ОСОБА_2 до ДВС з цього приводу не звертався, більш того, як вбачається з листа державного виконавця Чмих Л.В. від 04.04.2005 року, яке міститься на а.с. 4, виконавче провадження з примусового виконання зазначеного вище рішення суду знищено в 2002 році.

Стаття 38 Закону передбачає наслідки закінчення виконавчого провадження з певних підстав, передбачених законом. Між тим, державний виконавець не зазначив з яких саме підстав було закінчено виконавче провадження та коли.

Крім того, зазначена постанова не внесена до Єдиного реєстру виконавчих проваджень та її копія не була направлена стороні виконавчого провадження стягувачу ОСОБА_2, прав та інтересів якого вона стосується.

Також, державним виконавцем не спростовано доводи заявника про те, що він не отримував оригіналу акту державного виконавця від 25.06.2001 року про залишення за ним арештованого майна, що стало причиною неможливості оформлення за ним права власності на спірне майно.

Таким чином, дії державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби ОСОБА_1 щодо винесення постанови про зняття арешту з житлового будинку № 4а по вул. 2 Лінія в м. Миколаєві від 2 вересня 2008 року є неправомірними та такими, що порушують права ОСОБА_2, як сторони у виконавчому проваджені, а тому порушені права заявника підлягають захисту у спосіб, визначений ст. 83 Закону.

Відповідно до вимог ч.1 та 2 ст. 83 Закону в редакції, яка діяла на час звернення до суду зі скаргою, контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем здійснюють начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, а також керівник вищестоящого органу державної виконавчої служби.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, визнати недійсним складений державним виконавцем акт, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви ОСОБА_2 та задоволення його заяви.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 383-387 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИЛА:

Скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_1 щодо винесення постанови 2 вересня 2008 року про зняття арешту з будинку № 4а по вул. 2Лінія в м. Миколаєві.

Зобов'язати начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції скасувати зазначену постанову державного виконавця, відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження».

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Миколаївської області через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали або отримання копії цієї ухвали, якщо особи, які брали участь у справі, не були присутні під час її проголошення.

Суддя ОСОБА_7

15.02.2016