АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 жовтня 2015 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_3 про зняття обтяження з нерухомого майна.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2015 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до відповідача про зняття обтяження з нерухомого майна.

Зазначала, що для забезпечення виконання договору позики, між сторонами було укладено договір іпотеки квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Романюк О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 4095 від 26 грудня 2013 року.

08 серпня 2014 року відповідачем при свідках складено заяву, посвідчену тим же нотаріусом, відповідно до тексту якої він підтвердив повернення грошових коштів в сумі 1 000 000 грн. ОСОБА_3 відповідно до договору позики та зазначив про відсутність будь-яких претензій. Окрім цього, ним також була видана розписка про отримання виконання на суму 2 000 000 грн., оскільки в наявності є ще один договір позики.

Однак, відповідачем не було подано заяву про вилучення обтяження нерухомого майна відповідно до договору іпотеки і здійснено реєстрацію відомостей про припинення обтяження та вилучення відповідного запису з Державного реєстру у зв'язку з чим просила зобов'язати ОСОБА_1 подати нотаріусу заяву про припинення обтяження та зняття заборони про відчуження квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2, з Державного реєстру прав на нерухоме майно за договором іпотеки квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Романюк О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 4095 від 26 грудня 2013 року.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 жовтня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Колегія суддів, заслухавши відповідача та його представника, які підтримали апеляційну скаргу, представника позивача, який просив відхилити апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Встановлено, що 24 грудня 2013 року між відповідачем, з однієї сторони, та ОСОБА_3, з другої сторони, був укладений договір позики, яким позикодавець передав у власність позичальнику строком з 24 грудня 2013 року по 01 серпня 2014 року (включно), без сплати відсотків за користування грошовими коштами, грошові кошти в сумі 1 000 000 грн., даний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Романюк О.В.(а.с. 6).

26 грудня 2013 року між відповідачем та ОСОБА_3 був укладений аналогічний договір позики, яким позикодавець передав у власність позичальнику строком з 26 грудня 2013 року по 01 серпня 2014 року (включно), без сплати відсотків за користування грошовими коштами, грошові кошти в сумі 1 000 000 грн., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Романюк О.В. (а.с. 7).

Для забезпечення договору позики від 26 грудня 2013 року між сторонами був укладений договір іпотеки квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Романюк О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 4095 від 26 грудня 2013 року (а.с. 8-16).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову шляхом зобов'язання ОСОБА_1. подати нотаріусу заяву про припинення обтяження та зняття заборони про відчуження квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2, з Державного реєстру прав на нерухоме майно за договором іпотеки, суд першої інстанції виходив з того, що обраний позивачем спосіб захисту відповідає вимогам закону.

Між тим, з такими висновками районного суду погодитися неможливо.

За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до абз. 2 п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Отже, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

У всіх випадках визнання тієї чи іншої дії як способу захисту пов'язується із зазначенням в нормативних актах. Спосіб захисту також визначають як конкретні закріплені чи санкціоновані законом правоохоронні заходи (засоби), за допомогою яких усуваються порушення прав і вплив на правопорушника.

Разом з тим, розглядаючи спір, районний суд належним чином не з'ясував характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача й прийшов до помилкових висновків про можливість його захисту в обраний спосіб.

Спеціальні норми, які регулюють спірні правовідносини, не встановлюють конкретних заходів захисту порушеного права, а тому особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Проте, серед способів захисту, визначених положеннями ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин (в тому числі шляхом зобов'язання особи подати заяву до відповідного органу).

Тому районним судом із цих підстав необхідно було відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову.

Законодавцем передбачено припинення правовідношення, що залишилося поза увагою суду та належної оцінки у рішенні.

Остільки у справі встановлені всі обставини, однак суд застосував закон, який не поширюється на правовідносини, що виникли у цьому спорі, постановлене судом рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Отже, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не відповідає вимогам закону, що стало підставою до скасування рішення суду, а ця обставина позбавляє суд апеляційної інстанції перевіряти законність рішення районного суду по суті спору з урахуванням інших доводів апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 жовтня 2015 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_3 про зняття обтяження з нерухомого майна - відмовити.

Рішення набирає чинності негайно, проте може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 753/13108/15

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5747/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Куренков Є.С.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.