РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2016 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого-судді - Сенаторова В.М.,

при секретарі - Явнюк К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_2 про захист прав споживача та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1звернулася до ФОП ОСОБА_2 із позовом, в якому просить розірвати укладений між сторонами договір №М-2 від 23.02.2016 року про надання послуг та поставку продукції; стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 46900 грн.; стягнути з відповідача неустойку у розмірі 161725,20 грн. та 3000 грн. моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.02.2016 року між сторонами було укладено договір № М-2 на виготовлення меблів: кухонного куточка вартістю 4835 грн. 00 коп. та комплекту меблів (дивану та корпусних меблів у дитячу кімнату) вартістю 47000 грн. 00 коп. - на загальну суму 51835 грн. 00 коп. При укладенні договору позивачем було виплачено відповідачу в якості передоплати грошові кошти у розмірі 46900 грн. 00 коп., про отримання яких останній зробив відмітку у договорі. Строк виготовлення замовлення було визначено до 23.03.2016 року. Усно сторони домовились, що залишок коштів ОСОБА_1віддасть, коли буде виконано всі роботи по виготовленню та встановленню меблів, однак до тепер меблі позивач не отримала. Протягом березня місяця 2016 року відповідач дзвонив їй та просив зачекати із виконанням, пояснюючи, що у нього виникли проблеми зі здоров'ям, на що позивач погодилася зачекати і за телефоном домовилась, що до 20.04.2016 року усі роботи будуть виконані, оскільки диван та корпусні меблі у дитячу кімнату призначалися в якості дарунка на день народження її доньки - 22 квітня, але на момент звернення із позовом до суду відповідач ані не зробив жодного елементу з замовлених меблів, ані повернув сплачених коштів.

Позивач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, у позовній заяві просила суд розглядати справу за її відсутності.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечення на позовну заяву не подав.

Суд, дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав.

Згідно наданих суду матеріалів вбачається, що 23.02.2016 року між позивачем та відповідачем було укладено договір підряду № М-2, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобов`язання організувати роботи з виготовлення та передачі у власність на виготовлення меблів: кухонного куточка вартістю 4835 грн. 00 коп. та комплекту меблів (дивану та корпусних меблів у дитячу кімнату) вартістю 47000 грн. 00 коп. - на загальну суму 51835 грн. 00 коп. / а.с. 5/

В обґрунтування позовних вимог, щодо стягнення суми основного боргу, позивач зазначає, що під час укладення договору нею було сплачено в якості оплати 49600 грн., про що зазначено в самому договорі. Проте, відповідач умови договору не виконав, кошти не повернув. / зворот. ст. а.с. 5/

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 та ст.509 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Як вбачається із суті позову, між сторонами склалися правовідносини договору побутового підряду, що регулюється параграфами 1, 2 глави 61 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ст. 866 Цивільного кодексу України договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Відсутність у замовника цього документа не позбавляє його права залучати свідків для підтвердження факту укладення договору або його умов.

За ч.3 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Судом встановлено, що у наданому у матеріалах справи договорі № М-2 від 23.02.2016 року відсутній підпис підрядника. / зворот. ст. а.с. 5/

Крім того, у оскаржуваному договорі відсутній строк виконання зобов'язання.

Відповідно до ч.2 ст.846 ЦК України якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суту зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Враховуючи викладене підстави вважати, що ОСОБА_2 повинен був виконати роботу саме 23.03.206 року, як зазначає позивач, у суду відсутні, оскільки п.2.3. "строк виконання замовлення" наданого суду договору підряду не заповнений. /а.с. 5/

Згідно ст. 873 ЦК України вартість робіт, виконаних за договором побутового підряду, визначається за погодженням сторін, якщо інше не передбачено у встановленому порядку прейскурантами (цінниками), тарифами тощо. Робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі.

Факт отримання авансу за його виконання грошових коштів від позивача не підтверджується жодним документом або належним доказом. Посилання позивача на зазначення у договорі відповідних сум, які підписані ОСОБА_1, суд до уваги не бере, оскільки це не є доказом передачі грошових коштів відповідачу.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання.

Згідно зі ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, розірвання договору, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.2 ст.651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимоги однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно зі ст. 872 ЦК України, якщо підрядник допустив істотні відступи від умов договору або інші істотні недоліки в роботі, останній має право вимагати за своїм вибором: виготовлення іншої речі з однорідного матеріалу такої самої якості; розірвання договору та відшкодування збитків.

Відповідно до ч.3 ст.865 ЦК України, до відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Ч.1 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Cтосовно вимог позивача про стягнення з відповідача неустойки у розмірі 161725,20 грн. та моральної шкоди у розмірі 3000 грн., суд зазначає наступне.

Згідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ч.2 ст.551 ЦК України встановлено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки позивачем доказів на підтвердження укладення договору та надання відповідачеві грошових коштів у розмірі 46900 грн. не надано, відсутні правові підстави задоволення позовних вимог щодо розірвання договору від 23.02.2016 року про надання послуг та поставку продукції, стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 46900 грн. та неустойки у розмірі 161725,20 грн.

Стосовно вимог ОСОБА_3 про стягнення з відповідача завданої моральної шкоди у розмірі 3000 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до положень п. 5 ППВСУ № 5 від 25.05.2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Судом не встановлено факти, які підтверджують наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Виходячи із вищезазначеного, суд відмовляє позивачу в частині стягнення моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, 23, 526, 527, 610, 625, 629, 1167 ЦК України, Закон України «Про захист прав споживачів», суд, -

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_2 про захист прав споживача та відшкодування моральної шкоди- відмовити.

Рішення може бути оскаржене до судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -