Справа № 465/5368/14 Головуючий у 1 інстанції: Мартьянова С.М.
Провадження № 22-ц/783/2268/16 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О. Ф.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді: Павлишина О.Ф.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Ніткевича А.В.

секретар Бохонко Е.Р.,

з участю представника ПАТ "КредоБанк" - Бороха Ю.П., представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "КредоБанк" на рішення Франківського районного суду м.Львова від 16 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "КредоБанк" про повернення банківського вкладу, виплату відсотків та відшкодування моральної шкоди-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ "КредоБанк" в користь ОСОБА_3 190000 грн. депозитного вкладу, 8052,87 грн. процентів, 11503,92 грн. інфляційних втрат, 1930,80 грн. - 3% річних. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Додатковим рішенням від 04.03.2016 року вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржило ПАТ "КредоБанк". В апеляційній скарзі стверджує про порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що судом не встановлено особу чи осіб, які з використанням БПК отримали з рахунку суму вкладу, яка переказана на рахунок позивачки по справі внаслідок дострокового розірвання договору банківського вкладу, а також не з»ясовано підстави такого отримання коштів, як і можливість отримання їх самою позивачкою. Зазначає, що подана позивачкою копія договору банківського вкладу №2630/70/668383 від 28.01.2014 року не може бути доказом укладення договору, так як не надано жодних документів, визначених чинним законодавством, які б підтверджували факт внесення кладу в сумі 190000 грн., а відтак і факт укладення договору банківського вкладу. Вважає, що суд не встановив згідно якого договору підлягає повернення сума банківського вкладу - договору від 19.12.2013 року чи від 28.01.2014 року. Посилається на те, що одночасне застосування норм ст.ст. 1058, 1060 ЦК України та ст.1172 ЦК України не допускається. На думку апелянта, суд безпідставно відхилив клопотання про зупинення провадження в справі до вирішення кримінальної справи, оскільки вина осіб, обвинувачених у кримінальних правопорушеннях, в тому числі і привласненні коштів, належних позивачці на момент ухвалення рішення не була встановлена. Просить скасувати рішення та ухвали нове про відмову в позові.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ "КредоБанк" - Бороха Ю.П. на підтримання апеляційної скарги, пояснення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про безпідставність доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено такі обставини.

19 грудня 2013 року ОСОБА_3 укладено два депозитні договори з ПАТ «КредоБанк» на 3 місяці на загальну суму 274 072, 15 грн. - 190 000 грн. (договір №2630/64/663186 від 19.12.2013 р.) та 84 072 грн.15 коп. (договір №2630/64/663190 від 19.12.2013 р.).

Згідно п.1 Договору вкладний рахунок № НОМЕР_1 відкрито терміном на 3 місяці до 28.04.2014 року, загальна кількість днів за договором 91 календарний день. Відповідно до п.2 Договору сума вкладу 190 000, 00 (сто дев'яносто тисяч) гривень. Згідно з п.3 Договору розмір процентів, які нараховуються на суму Вкладу становить 17,00 % річних. Нараховані відсотки: 190 000 х 17 % =32 300 : 365дн. х 91 дн. = 8052,87 гривень.

Також позивачка покликалась на такі обставини.

28 січня 2014 року ОСОБА_3 переоформила договір на суму 190 000 грн. під 17 % річних на 3 місяці. Кошти в розмірі 84 072,15 грн. (договір №2630/64/663190 від 19.12.2013 р.) забрала після закінчення його терміну дії. Під час переоформлення договору повернула свій договір від 19.12.2013 року та на вимогу працівника банку залишила картку на яку нараховувалися відсотки по діючому депозиту.

31 січня 2014 року працівники банку надали ОСОБА_3 депозитний договір №2630/70/668383 банківського вкладу «Стандарт» від 28 січня 2014 року на суму 190 000 грн. під відсоткову ставку 17 % річних, а також її картку. (а.с.5)

Під час строку дії депозиту ОСОБА_3 дізналася від працівників банку, що покладених нею коштів у сумі 190 000 грн. на рахунку банку немає. Дані кошти були зняті недобросовісними працівниками банку, хоча на картці був встановлений ліміт по зняттю готівки у розмірі 5 тисяч гривень в день.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_3 звернулася із заявою від 12.05.2014 року про повернення коштів згідно укладеного договору банківського вкладу, однак такий не повернуто.

На підставі заяви ПАТ «Кредобанк» від 05.03.2014 року СВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області 07.03.2014 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато кримінальне провадження №0000143 з приводу зняття та привласнення коштів з депозитних рахунків клієнтів ПАТ «Кредобанк». (а.с.26, 27)

Згідно з ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Згідно з положеннями ст. 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Частково задовольняючи позов на підставі ст.1172 ЦК України, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що право позивачки порушено працівниками банку , а відтак таке підлягає захисту.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Однак, посилання в мотивувальній частині рішення на ст.ст.1058, 1060 ЦК України на думку колегіє суддів є безпідставними, так як відповідно до постанови Верховного Суду України №6-149цс13 покладення на особу передбаченої статтею 1172 ЦК України відповідальності, яка застосовується в деліктних правовідносинах, виключає одночасне застосування норм матеріального права, які передбачають відповідальність за порушення договірних зобов'язань, зокрема статей 1058-1060 ЦК України.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №5 "Про застосування норм цивільного законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» роз'яснено, що оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

В позовній заяві наявне посилання на неповернення коштів в зв»язку заволодіння ними працівниками банку. (а.с.2)

А відтак, враховуючи наведене, з мотивувальної частини рішення слід виключити посилання на ст.ст.1058, 1060 ЦК України, та апеляційну скаргу задовольнити частково і рішення відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України змінити.

Твердження в апеляційній скарзі, що судом не встановлено особу чи осіб, які з використанням БПК отримали з рахунку суму вкладу, яка переказана на рахунок позивачки по справі внаслідок дострокового розірвання договору банківського вкладу, а також не з»ясовано підстави такого отримання коштів, як і можливість отримання їх самою позивачкою, що подана позивачкою копія договору банківського вкладу №2630/70/668383 від 28.01.2014 року не може бути доказом укладення договору, так як не надано жодних документів, визначених чинним законодавством, які б підтверджували факт внесення кладу в сумі 190000 грн., а відтак і факт укладення договору банківського вкладу, а також на те, що суд не встановив згідно якого договору підлягає повернення сума банківського вкладу - договору від 19.12.2013 року чи від 28.01.2014 року не приймається до уваги в зв»язку з наступним.

За змістом статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення) передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року №174, (далі - Інструкція) визначено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп "вечірні" чи "післяопераційний час"), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Виходячи з положень ст. 1059 ЦК України, п. 1.4. Положення, п. 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

А відтак, оскільки за депозитним договором №2630/70/668383 банківського вкладу «Стандарт» від 28 січня 2014 року квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі ОСОБА_3 не видавався, правильним є не взяття до уваги судом вказаного договору, і в зв»язку з цим посилання на договір №2630/64/663186 від 19.12.2013 року, на підставі якого внесено в банк 190 000 грн. (а.с.109)

Посилання апелянта на те, що суд безпідставно відхилив клопотання про зупинення провадження в справі до вирішення кримінальної справи, оскільки вина осіб, обвинувачених у кримінальних правопорушеннях, в тому числі і привласненні коштів, належних позивачці на момент ухвалення рішення не була встановлена є безпідставним, так як відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 року №14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», подання такого доказу є обов»язковим в справах за позовом підприємства, установи, організації до їх працівника на підставі п.3 ст. 134 КЗпП.

В зв»язку з викладеним, оскільки інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, оскаржуване рішення суду в решті слід залишити без змін.

Керуючись п.3 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, ст.316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "КредоБанк" задоволити частково.

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 16 грудня 2015 року змінити. Виключити з мотивувальної частини рішення посилання на ст.ст.1058, 1060 ЦК України. В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Ніткевич А.В.