Дата документу 17.11.2016
Справа № 320/9858/15-ц
Провадження № 2/320/4737/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2016 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого: судді Дараган Л.В.

за участю секретаря: Данчук К.В.

за участю представників: позивача адвоката ОСОБА_1, відповідача адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, розташованого в м. Мелітополі Запорізької області, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В позові зазначено, що 01 листопада 2015 року, приблизно о 15 годині 00 хвилин, відповідач ОСОБА_4 біля будинку № 88 по вул. Бабушкіна в м. Мелітополі Запорізької області вчинила конфлікт, в ході якого пошкодила каменем належний позивачу автомобіль «CHEVROLET AVEO», державний номер НОМЕР_1. Внаслідок пошкодження автомобіля позивачу було завдано матеріальну шкоду в розмірі 6110 гривень 00 копійок , також ним було сплачено за проведення автотоварознавчої експертизи 600 гривень 00 копійок і завдано моральну шкоду, яку він оцінює у 1000 гривень. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 6110 гривень 00 копійок та моральну шкоду в розмірі 1000 гривень.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов та просили його задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що внаслідок пошкодження належного позивачу автомобіля, яке відбулася з вини відповідача, йому була спричинена матеріальна шкода в розмірі 5510 гривень 00 копійок на ремонт пошкодженого автомобіля, яка до теперішнього часу відповідачем не відшкодована. Також була проведена автотоварознавча експертиза, за проведення якої позивач сплатив 600 гривень 00 копійок. Крім того, позивачу нанесена моральна шкода, яку він оцінює у 1000 гривень, яка складається з перенесених ним постійних хвилювань та душевних страждань. Також позивач пояснив, що 01 листопада 2015 року він привіз майстра-штукатура ОСОБА_5 до будинку № 92 по вул. Бабушкіна в м. Мелітополі Запорізької області для виконання ремонтних робіт, ОСОБА_5 знаходилась в машині і не виходила, а він вийшов відчиняти ворота і коли він відчиняв ворота, то з двору вибігла собака. В цей час відповідач вийшла з дому та почала сварку, потім він почув удар і побачив, що відповідач ударила його машину камінням. Коли почався конфлікт, охоронник будинку ОСОБА_6 пішов шукати собаку, а відповідач зі свого двору не виходила і через паркан кидала каміння в бік його автомобіля, поруч із нею була її дочка, потім підійшов її брат. Після цього позивач викликав міліцію, але там йому сказали самому їхати до відділу поліції та подавати заяву. Він поїхав до поліції, там написав заяву, після чого знову приїхав до будинку разом із працівниками поліції. В подальшому він звертався до спеціаліста для проведення автотоварознавчого дослідження, про це відповідачу він не повідомляв, а сказав лише її брату.

В судовому засіданні відповідач та її представник позов не визнали, посилаючись на те, що вимоги позивача безпідставні, оскільки відповідач ніяких пошкоджень автомобілю не завдавала, каміння в автомобіль не кидала, її вини в пошкодженні належного позивачу автомобіля немає. Крім того, відповідач про проведення автотоварознавчого дослідження не повідомлялась, тому цей висновок є сумнівним і не може бути належним і допустимим доказом. Тому просять суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Також відповідач пояснила, що у них з позивачем конфліктні відносини протягом трьох років. 01 листопада 2015 року вона була вдома, приїхав позивач на своєму автомобілі, з його двору вибігла собака, вона сказала позивачу, аби він закрив собаку, так як у дворі онук чекав на свого друга, який мав прийти до них. Ця собака раніше неодноразово бігала вибігала за ворота і навіть покусала члена її родини. Однак, позивач на її слова ніяк не відреагував, між ними виникла з цього приводу суперечка, потім підійшов її брат ОСОБА_7, він розмовляв з позивачем. Після цього позивач сів до свого автомобіля і поїхав, а згодом повернувся разом із поліцією. Вона ніякого каміння в автомобіль позивача не кидала, пошкодити автомобіль не намагалася. Того дня в автомобілі позивача вона нікого не бачила, як не бачила на вулиці й охоронника.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідчення свідків, пояснення спеціаліста й експерта, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про неможливість задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Як встановлено в судовому засіданні, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХТ 277334, виданого 02 вересня 2015 року Центром ДАІ 2306, власником легкового автомобіля «CHEVROLET AVEO», державний номер НОМЕР_1, є ОСОБА_3.

Згідно висновку про результати перевірки за матеріалом ЖЄО № 17484 від 01 листопада 2015 року без ознак кримінального правопорушення, складеного дільничним інспектором міліції Мелітопольського МВ УМВС України в Запорізькій області ОСОБА_8, від 03 листопада 2015 року № 10768, перевірку за повідомленням ОСОБА_3 припинено. Також у висновку вказано, що 01 листопада 2015 року до Мелітопольського МВ ГУМВС України в Запорізькій області надійшла заява від ОСОБА_3 про те, що 01 листопада 2015 року, приблизно о 15 годині 00 хвилин, його малознайома ОСОБА_4, знаходячись біля будинку № 88 по вул. Бабушкіна в м. Мелітополі Запорізької області, вчинила конфлікт, в ході якого пошкодила належний йому автомобіль марки «CHEVROLET AVEO», в кузові сріблястого кольору, державний номер НОМЕР_1. В ході розгляду даного матеріалу здійснювався виїзд за місцем виниклої події, де була опитана ОСОБА_4, яка повідомлення ОСОБА_3 не підтвердила, а пояснила, що він був ініціатором конфлікту, при цьому будь-яке належне йому майно вона не псувала. В подальшому при опрацюванні отриманої заяви було встановлено, що очевидцем події була жінка на ім'я ОСОБА_5 (інших анкетних даних не відомо), яка в телефонній розмові повідомила, що вона знаходиться в м. Запоріжжі за місцем роботи.

Дані обставини, встановлені судом, сторонами не оспорюються.

Також, згідно звіту спеціаліста автотоварознавчого дослідження № 119/11 від 20 листопада 2015 року, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу «CHEVROLET AVEO», державний номер НОМЕР_1, станом на дату оцінки складає 5510 гривень 00 копійок.

Згідно додатків та фототаблиці до звіту спеціаліста автотоварознавчого дослідження № 119/11 від 20 листопада 2015 року, на автомобілі «CHEVROLET AVEO», державний номер НОМЕР_1, малися механічні пошкодження заднього бамперу, капоту і правої боковини.

Крім того, в судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_10 та ОСОБА_11.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що він працює охоронцем будинку № 92 по вул. Бабушкіна в м. Мелітополі Запорізької області. Коли точно це було, він не пам'ятає, в 2015 року, приблизно о 14 годині 00 хвилин, приїхав ОСОБА_3 на своєму автомобілі, в цей час з двору вибігла собака, яку він пішов шукати по вулиці. Коли він повертався, то почув жіночий крик це кричала відповідач, вони з позивачем між собою сварилися. Відповідач була на своїй території за парканом, ще одна жінка кричала з коридору будинку. Він бачив, як дві жінки із-за паркану кидали по машині каміння, яке піднімали із землі. Все це тривало 2 3 хвилини, на машині були вм'ятини, потім підійшов ще чоловік з двору. З позивачем тоді приїхали штукатури, спереду в машині сидів чоловік, а позаду жінка, але вони з машини не виходили.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що відповідач це її мати, вони мешкають разом. 01 листопада 2015 року приїхав позивач, з його двору вибігла собака і бігала по вулиці, а до її сина повинен був прийти друг, якого син чекав на вулиці. Позивач був сам, з машини більше ніхто не виходив. Відповідач попросила позивача закрити собаку, але з його боку реакції не було і між ними почався конфлікт. Сама вона в цей час була в будинку і на двір не виходила, спостерігала за подіями з вікна. Мати була у дворі та розмовляла з ОСОБА_3, пізніше до них підійшов її брат. Мати з двору не виходила, каміння в автомобіль не кидала. Згодом позивач поїхав, а через якийсь час приїхав з представниками поліції. Охоронця вона побачила, коли приїхала поліція.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що 01 листопада 2015 року він знаходився у дворі свого будинку, коли приїхав позивач на своєму автомобілі. Відповідач сказала позивачу, аби він закрив собаку, яка бігала по вулиці, а коли вони почали розмовляли на підвищених тонах, він також підійшов до них і позивач сказав йому, що відповідач пошкодила автомобіль. Він попросив позивача показати, позивач вказав на капот автомобіля, але там пошкоджень він не побачив. Відповідач з двору не виходила, він не бачив, аби вона кидала якесь каміння, звуків ударів він не чув. Коли він підходив до автомобіля, то всередині нікого не бачив. Після того, як закрили собаку, позивач поїхав і згодом повернувся разом із поліцією, також приїхав господар будинку, його дружина, підійшов охоронець. Позивач знову став показувати якісь плями на машині, але до цього він їх не бачив.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що десь наприкінці жовтня на початку листопада 2015 року, приблизно о 14 або 15 годині 00 хвилин, вона приїхала з позивачем на його на автомобілі до будинку по вул. Бабушкіна в м. Мелітополі Запорізької області, для виконання ремонтних робіт. Позивач вийшов з автомобіля, щоб відкрити ворота, а вона сиділа на передньому сидінні і з машини не виходила. В цей час відповідач почала кричати і кидати каміння в її сторону, біля неї була ще одна жінка, молодша неї, яка теж кричала, потім підійшов чоловік, який став заспокоювати відповідача і забрав у неї палицю, якою вона також хотіла щось зробити. Коли жінка почала кидати каміння, то вона пригнулась, тому яке це було каміння і скільки, вона не бачила. Під час конфлікту за ворота відповідач не виходила. Конфлікт почався через собаку, яка вибігла з двору та бігала по провулку, потім охоронець піймав собаку. Чоловік, який заспокоював відповідача, виходив за ворота, підходив до автомобіля та про щось розмовляв з позивачем, а охоронець в цей час знаходився в провулку і ловив собаку.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив, що 01 листопада 2015 року він прийшов до брата відповідача ОСОБА_7 в гості. Відповідач разом із онуком були у дворі, потім на двір вийшов і ОСОБА_7. Він в цей час був в будинку разом із донькою відповідача, вікно в кімнаті було відчинене, тому він все чув і бачив у вікно. Він бачив, як під'їхала машина позивача, з двору вибігла собака і відповідач попросила позивача закрити собаку, бо до онука повинен був прийти його друг. Після цього позивач почав ображати відповідача, вони сварились через собаку, в цей час відповідач була у дворі, стояла на одному місці, до паркану близько не підходила і в машину нічого не кидала. Конфлікт тривав приблизно 15 20 хвилин, потім собаку закрили, ОСОБА_7 підходив до автомобіля і щось там дивився. Донька відповідача весь цей час була в будинку і на двір не виходила, прийшов ОСОБА_12 і сказав, що на машині ніяких пошкоджень не було. Згодом машина поїхала і він пішов додому.

Допитаний в судовому засіданні неповнолітній свідок ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, пояснив, що того дня він та його бабуся ОСОБА_4 знаходилися у дворі, він тоді чекав на друга. Коли приїхав позивач, з його двору вибігла собака, бабуся попросила загнати собаку, він також сказав, що чекає друга. Біля позивача він нікого не бачив, в провулку також нікого не було. Бабуся і ОСОБА_3 почали сваритися, а він відійшов, аби зателефонувати другу, щоб той не приходив, бо бігає собака, яка раніше покусала його дядю. У дворі також був дядя ОСОБА_7, а в будинку ОСОБА_10. Він не бачив, аби його бабуся кидала каміння. Коли він пішов телефонувати другу, всі вже почали заспокоюватися, але чим все закінчилося, він не бачив. В машині позивача темні вікна, він не придивлявся, чи є там хтось, чи ні. Охоронника на вулиці також не бачив.

Таким чином, зі свідчень допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вбачається, що дійсно 01 листопада 2015 року між позивачем і відповідачем виник конфлікт через собаку, яка вибігла з двору позивача і бігала по вулиці. Однак, відповідач не заподіювала жодних пошкоджень належному позивачу автомобілю, каміння в цей автомобіль не кидала.

Суд вважає, що відсутні підстави не довіряти свідченням цих допитаних в судовому засіданні свідків, їх свідчення не суперечать одне одному, жодного суперечливого факту в судовому засіданні цими свідками надано не було. Також, свідчення цих свідків не суперечать й іншим зібраним у справі доказам, а тому підстав не приймати за основу зазначені свідчення у суду немає.

Стосовно ж свідчень свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5, то суд не може прийняти їх до уваги, оскільки показання цих свідків є суперечливими та такими, що не відповідають і не узгоджуються з обставинами, відомості про які містяться в інших зібраних по справі доказах, і навіть суперечать поясненням самого позивача (свідчення свідків щодо двох жінок, які були на дворі та кидали каміння).

Крім того, в судовому засіданні були допитані спеціаліст ОСОБА_13 та експерт ОСОБА_14.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_13 пояснив, що він є приватним підприємцем, проводить автотоварознавчі дослідження, стаж роботи понад 20 років. Наприкінці 2015 року до нього звернувся позивач із заявою про проведення автотоварознавчого дослідження автомобіля «CHEVROLET AVEO», сірого кольору. Він оглянув цей автомобіль, під час огляду були виявлені незначні пошкодження у виді вм'ятин в трьох точках на правій боковині автомобілю, бампері та капоті, пошкодження точечні, не дуже давні, лакофарбове покриття не пошкоджене, тільки вм'ятини. Під час огляду автомобіля був присутній власник транспортного засобу, іншої сторони не було, хоча він попереджав позивача про необхідність сповістити іншу сторону. Яким чином були спричинені вказані пошкодження транспортного засобу, він визначити не може.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_14 пояснив, що до експертної установи, в якій він працює, надійшла ухвала суду про призначення судової трасологічної експертизи, разом із матеріалами справи. Під час ознайомлення з матеріалами справи було встановлено, що не достатньо вихідних даних, в зв'язку із чим було направлене відповідне клопотання про надання протоколу огляду місця події від 01 листопада 2015 року. На виконання вказаного клопотання було направлено матеріал перевірки за зверненням ОСОБА_3, в ході ознайомлення з яким було встановлено, що в цьому матеріалі відсутні документи, які свідчать про взаємозв'язок між виниклим конфліктом і фактом спричинення пошкодження автомобілю, а без вказаних вихідних даних складання висновку неможливе. Тому матеріали справи були повернуті без виконання призначеної експертизи. Так, оскільки протокол огляду місця події поліція не складала, тому необхідних об'єктивних вихідних даних для належного проведення експертизи, зокрема про час заподіяння механічних ушкоджень, їх наявність, розмір та локалізацію, немає і їх здобути неможливо. Навіть оглянувши автомобіль, неможливо визначити давність або час утворення наявних пошкоджень, як неможливо й ідентифікувати, якими саме предметами були заподіяні ці пошкодження. З наявних матеріалів причинно-наслідкового зв'язку між конфліктом та пошкодженнями автомобіля не вбачається, пошкодження на автомобілі могли утворитися й після конфлікту. Також пошкодження на автомобілі розташовані з різних боків, тому їх утворення від кидання каміння із-за паркану з певної відстані є сумнівним, а пошкодження бамперу взагалі не могли утворитися таким чином. Імовірніше, що ці пошкодження утворилися під час руху автомобіля, можливо від гравію або щебня.

Таким чином, зі свідчень допитаних в судовому засіданні спеціаліста та експерта вбачається, що дійсно на автомобілі «CHEVROLET AVEO», державний номер НОМЕР_1, були виявлені певні механічні пошкодження, однак достеменно визначити, коли саме і яким чином утворилися ці пошкодження, неможливо.

Суд вважає, що відсутні підстави не довіряти свідченням допитаних в судовому засіданні спеціаліста та експерта, їх свідчення не суперечать одне одному, жодного противоречивого факту ними в судовому засіданні надано не було.

Отже, як було встановлено під час судового розгляду, діями відповідача будь-яка шкода належному позивачеві майну автомобілю не заподіювалась, каміння в належний позивачу автомобіль відповідач не кидала, жодних ознак як протиправної поведінки, так і необережності в діях відповідача не вбачається.

При цьому посилання позивача та його представника на те, що саме відповідачем було пошкоджено належний йому автомобіль, судом не можуть бути прийняті до уваги, так як вони необґрунтовані та суперечать встановленим під час судового розгляду обставинам. Так, суд враховує загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, які визначені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Зазначена стаття унормовує загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов'язань, а фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. ОСОБА_7 із цим, правова норма щодо презумпції вини може застосовуватися лише у випадку, коли сам факт заподіяння шкоди саме цією особою встановлено, не заперечується і не спростовується. Натомість, у спірних правовідносинах за відсутності будь-яких належних і допустимих доказів щодо підтвердження факту заподіяння шкоди саме відповідачем, тому застосування положення закону щодо презумпції вини відповідача вбачається неможливим. При цьому, згідно положень ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин позивач згідно вимог, передбачених ст. 60 ЦПК України, зобов'язаний надати суду належні і допустимі докази щодо заподіяння матеріальної шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу, саме відповідачем. Однак, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених вище обставин ані позивачем, ані його представником суду не надано. Відсутні такі докази й в матеріалах справи, оскільки з жодного наданого позивачем доказу не вбачається встановлення важливих для справи обставин, а саме встановлення факту заподіяння шкоди саме відповідачем, її винних дій або бездіяльності та причинного зв'язку між такими діями або бездіяльністю відповідача та послідуючою заподіяною автомобілю позивача матеріальною шкодою. Тому й посилання позивача на те, що це відповідач кидала каміння в його автомобіль, чим пошкодила його, є безпідставними та такими, що не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Так само суд не може прийняти до уваги й посилання позивача та його представника на те, що наявні на належному позивачу автомобілі пошкодження утворились саме 01 листопада 2015 року внаслідок кидання відповідачем каміння в його автомобіль. Зазначені посилання є необґрунтованими, безпідставними та непідтвердженими належними і допустимими доказами. При цьому суд враховує встановлені в ході судового розгляду обставини, відповідно до яких неможливо достовірно і категорично визначити час, механізм та спосіб утворення механічних пошкоджень на автомобілі.

Також безпідставними й необґрунтованими є посилання позивача на визначення розміру заподіяної матеріальної шкоди відповідно до звіту автотоварознавчого дослідження. Так зазначений звіт не може бути визнаний судом як належний та допустимий доказ щодо розміру заподіяної матеріальної шкоди, оскільки автотоварознавче дослідження було проведено без повідомлення заінтересованої сторони відповідача, всупереч положенням п. 5.2 ОСОБА_13 товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 липня 2009 року № 1335/5/1159) та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395, відповідно до яких у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. Так, як вбачається з пояснень спеціаліста ОСОБА_13, він вказував позивачу на необхідність повідомлення відповідача, тобто оцінювач визнав за потрібне виклик заінтересованої сторони для проведення технічного огляду. Однак, позивачем належне повідомлення відповідача про майбутній огляд транспортного засобу не здійснювалось, що виключає можливість прийняття судом наданого звіту як належного та допустимого доказу. А жодних інших належних і допустимих доказів на підтвердження таких фактів ані позивачем, ані його представником суду не надавалось.

Таким чином, з урахуванням наведеного вище, оскільки в ході судового розгляду не було встановлено належних, допустимих та достатніх доказів на обґрунтування фактів заподіяння відповідачем матеріальної шкоди позивачу, протиправності дій відповідача, її вини у заподіянні шкоди та наявності між діями відповідача і шкодою безпосереднього причинного зв'язку, в зв'язку із чим передбачені діючим законодавством підстави для стягнення із відповідача на користь позивача матеріальної шкоди відсутні, тому суд вважає, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Крім того, оскільки судом під час судового розгляду не встановлено жодних порушень з боку відповідача, навпаки, з'ясовано, що відповідач будь-якої шкоди належному позивачеві майну не завдавала, тому й вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Таким чином, з урахуванням наведеного вище, суд вважає, що позивачем та його представником не надано належних, достатніх і допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, а тому дані вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про неможливість задоволення позову, оскільки відсутні передбачені законом підстави для стягнення матеріальної та моральної шкоди, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, ст.ст. 10, 11, 15, 57, 59, 60, 88, 107, 208, 212 215 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: