Справа № 191/1877/13-ц
Провадження № 2/191/2/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючого- судді Бондаренко Г.В.,

За участю секретаря- Силкіної О.Г.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Іларіонівська селищна рада, Управління Держземагенства у Синельниківському районі Дніпропетровської області про визнання права власності і про припинення права власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю і скасування його реєстрації.

14 травня 2015 року ОСОБА_1 подала зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2, третя особа Іларіонівська селищна рада про визнання права власності і про припинення права власності на земельну ділянку.

Ухвалою суду від 19 травня 2015 року зазначені позови були обєднані в одно провадження.

На підставі заяви позивача ОСОБА_2 ухвалою суду від 12 червня 2015 року позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 була залишена без розгляду.

В своїй позовній заяві ОСОБА_1 зазначила, що у 1977 році вони з чоловіком придбали житловий будинок, який знаходився за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, смт. Іларіонове, вул. Робоча, буд.11 на земельній ділянці загальною площею 579 кв.м.

Рішенням виконкому Іларіонівської селищної ради народних депутатів за №106 від 04.07.1979 року їм збільшили розміри земельної ділянки під належний їм житловий будинок за вищевказаною адресою до 700 кв.м.

В 1999 році позивачка звернулася з відповідною заявою до Іларіонівської селищної ради і 02.03.2000 року отримала державний акт Серія ДП Св 019676 на право приватної власності на земельну ділянку загальною площею 0,0692 га за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, смт.Іларіонове, вул..Робоча,11 для будівництва та обслуговування житлового будинку. Позивач вказала, що на той час земельна ділянка на якій зараз знаходяться належні ФОП ОСОБА_2 будівлі та споруди, належала Іларіонівській селищній раді.

Відповідачу у 2003 році було надано у користування земельну ділянку по-сусідству з позивачкою ОСОБА_1 за адресою: Синельниківський район, смт. Іларіонове, вул. Робоча,13 під комерційну діяльність. На території земельної ділянки, що належить позивачці, знаходиться вигрібна яма, якою позивач та відповідач користувалися разом. Зазначену вигрібну яму було збудовано раніше Будинком побуту, якого вже не існує. Відповідач вирішив забрати собі вигрібну яму для чого звернувся з заявою до Іларіонівської селищної ради в якій стверджував, що позивачка незаконно займає два метри по всій довжині земельної ділянки.

06 червня 2003 року відбулося засідання узгоджувальної комісії сел. Іларіонове на якій розглядалася скарга відповідача, однак комісія відмовила йому в задоволенні його скарги через те, що земельна ділянка, яку фактично займала позивачка співпадає по розмірам з тим, що зазначено у Державному акті ОСОБА_1 на право приватної власності на землю.

Як потім стало відомо позивачці- відповідач ОСОБА_2 в 2010 році приватизував земельну ділянку за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, смт. Іларіонове, вул. Робоча,13, яка межує з земельною ділянко позивачки та отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯМ № 029425, виданий на імя ФОП ОСОБА_2 та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі під №21 від 04.08.2010 року.

В наступному зясувалось , що межі належної позивачці земельної ділянки мають перетини з межами земельної ділянки ОСОБА_2 і земельна ділянка позивачки має накладання з земельною ділянкою ОСОБА_2

Факт накладення земельних ділянок підтверджується висновком №62/14 судової земельно- технічної експертизи від 20 вересня 2014 року, проведеної Приватним підприємством « Експерт-Борисфен» , яка була проведена на підставі ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.02.2014 р .по цивільній справі № 22-ц/774/517/14.

Висновком зазначеної експертизи встановлено, що межі земельних ділянок по вул. Робоча,11 і вул. Робоча,13 у смт. Іларіонове Синельниківського району- порушені.

Основною причиною перетину земельних ділянок, площа якого складає 6,7 кв.м.- є невірні вихідні дані , які були прийняті фахівцями ДП « Дніпропетровський науково- дослідний інститут землеустрою» при проведенні робіт по встановленню меж земельної ділянки в натурі при процедурі оформлення державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯМ № 029425, виданого на імя ФОП ОСОБА_2 та зареєстрованого під №21 04.08.2010 року.

На думку позивача, для правильного вирішення справи, необхідно зясувати черговість формування суміжних земельних ділянок.

Належна позивачу земельна ділянка по вул. Робоча,11 сформована ще 04.07.1979 р. на виконання рішення виконкому Іларіонівської селищної ради народних депутатів №106 від 04.07.1979 р., а державний акт про право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку виданий 02.03.2000 року, тобто значно раніше ніж відповідач отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯМ № 029425.

Вищезазначені обставини, на думку позивача, є визначальними для правильного вирішення спору, оскільки для законного і справедливого рішення у справі необхідно, серед іншого, зясувати підстави і схеми формування спірних земельних ділянок , за їх первинною правовстановлюючою документацією.

Позивач зазначила, що судовою експертизою у іншій справі встановлено факт наявності технічної помилки при проведенні робіт при встановленні меж земельної ділянки натурі при процедурі оформлення державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯМ № 029425 на імя відповідача ОСОБА_2

Ця технічна помилка призвела до накладення у 2010 році земельної ділянки ОСОБА_2 на належну позивачу з 2000 року ділянку, що фактично позбавило її права власності на частину належної їй земельної ділянки площею 6,7 кв.м.

Відповідно, такими діями, рішеннями та актами на користь ОСОБА_2 порушено право власності позивача на частину земельної ділянки, тобто припинено її право власності на земельну ділянку площею 6,7 кв.м. Але державний акт Серія ДП Св 019676 на право приватної власності на земельну ділянку загальною площею 0,0692 га за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, смт. Іларіонове, вул. Робоча,11 для будівництва та обслуговування житлового будинку на імя позивачки не визнаний недійсним повністю або частково.

Отже, не існує правових підстав , встановлених статтею 140 ЗК України для припинення права власності позивача на земельну ділянку, яке виникло у неї на підставі державного акту на землю.

Посилаючись на норми ст.13, 55 Конституції України; ст.15 ЦК України; ст.125,126,152 ЗК України позивач ОСОБА_1 просила суд захистити її право шляхом визнання права власності на земельну ділянку 6,7 кв.м. за адресою Дніпропетровська область , Синельниківський район, смт. Іларіонове, вул. Робоча, 11 за ОСОБА_1 і припинити право власності ОСОБА_2 на зазначену земельну ділянку.

В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги в повному обсязі і просила їх задовольнити на підставах, які зазначені в позові.

Додатково пояснила, що в 2011 році у неї виник намір продати належне їй на праві власності домоволодіння і земельну ділянку, у звязку з чим виникла необхідність присвоїти земельній ділянці кадастровий номер. В процесі виготовлення землевпорядної документації зясувалося, що відбулося накладення меж з суміжною земельною ділянкою по вул. Робоча,13 в смт. Іларіонове Синельниківського району у звязку з чим і виник цей спір. Раніше вона зверталася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку серія ЯМ № 029425 на імя відповідача ОСОБА_2

Рішенням суду від 21.10.2013 року у справі № 437/4599/12 їй було відмовлено в задоволенні позову, зазначене рішення було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.12.2014 р.

Вважає, що встановлені висновком №62/14 судової земельно- технічної експертизи від 20 вересня 2014 року, проведеної Приватним підприємством « Експерт-Борисфен» , яка була проведена на підставі ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.02.2014 р.по цивільній справі № 22-ц/774/517/14 обставини є підставою для задоволення її позовних вимог, оскільки її право власності на земельну ділянку виникло раніше, ніж у відповідача ОСОБА_2

Крім того пояснила, що накладення меж земельних ділянок було встановлено тільки при проведенні судової земельно-технічної експертизи , після того, як масштаби земельних ділянок у державних актах були приведені до єдиного масштабу.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував оскільки вони безпідставні, необґрунтовані. Пояснив суду, що відповідач ОСОБА_2 неодноразово пропонував позивачці ОСОБА_1 зявитися в Іларіонівську селищну раду і Управління Держземагенства в Синельниківському районі для вирішення питання про відновлення меж земельної ділянки, однак позивач відмовляється від цього.

Треті особи- Іларіонівська селищна рада Синельниківського району Дніпропетровської області і Управління Держземагенства в Синельниківському районі про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, своїх представників в судове засідання не направили.

Іларіонівська селищна рада Синельниківського району Дніпропетровської області надіслала на адресу суду заяву, в якій просила провести судовий розгляд за відсутності представника сільради, справу розглянути відповідно до діючого законодавства.

Управління Держземагенства в Синельниківському районі свого представника в судове засідання не направив, причину неявки суду не повідомив.

Судом ухвалено про проведення судового розгляду за відсутності представників третіх осіб.

Суд вислухав позивача та представника відповідача ОСОБА_2, дослідив матеріали справи.

Судом встановлено, що рішенням №106 виконкому Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області від 04 липня 1979 року ОСОБА_1, яка проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, надано під індивідуальне будівництво земельну ділянку площею 700 кв.м. (а.с.39,123 т.1).

Згідно до копії державного акту на право приватної власності на землю №Св019676 від 02.03.2000 року ОСОБА_1 належить на праві власності земельна ділянка 0,0692 га в межах згідно з планом , за адресою смт. Іларіонове, вул. Робоча,11, на території смт. Іларіонове Іларіонівської селищної ради ; державний акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №19676 ; земля передана для будівництва та обслуговування житлового будинку на підставі рішення 9 сесії ХХІІІ скликання Іларіонівської селищної Ради народних депутатів від 15 грудня 1999 року передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,0692 гектарів в межах згідно з планом, ( а.с.48, а.с.50, а.с.91 т.1).

В акті встановлення меж земельної ділянки, що передається у приватну власність від 04 лютого 2000 року, складеного на підставі рішення 9 сесії ХХІІІ скликання Іларіонівської селищної ради від 15.12.1999 року за участю представників Іларіонівської селищної ради, землекористувача ОСОБА_3, суміжних землекористувачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, встановлені в натурі межі земельної ділянки, що передається у приватну власність ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства на території Іларіонівської селищної ради Синельниківського району загальною площею 0,0692 га. Зазначено, що відведена земельна ділянка може використовуватися після одержання документів на право власності на землю по прямому цільовому призначенню. Заперечень з боку представників при встановленні меж не заявлено. Межові знаки, якими закріплено земельну ділянку в кількості 5 штук показано представникам в натурі. Розміри і місце знаходження земельної ділянки показано на кресленні, що прикладається до акту.(а.с.90 об.т.1).

Копією акту відновлення меж земельної ділянки в натурі та передачі на зберігання межових знаків від 07.04.2011 року, складеного на підставі рішення Іларіонівської селищної ради 9 сесії 23 скликання від 15.12.1999 року за участю представників Іларіонівської селищної ради, відділу Держкомзему, землевласника ОСОБА_1 та суміжних землекористувачів ОСОБА_2, ОСОБА_6. ОСОБА_7, підтверджується відновлення на місцевості межі земельної ділянки, що перебуває у у власності ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області по вул. Робоча,11 в смт. Іларіонове, загальною площею 0,0692 га. В акті відсутній підпис ОСОБА_2 (а.с138 т.1).

Як вбачається з виписки з протоколу засідання узгоджувальної комісії від 06 червня 2003 року, при обмірі ширина земельної ділянки з вулиці Робоча складає 21 метр, що відповідає даним зазначеним у Державному акті на право приватної власності на землю від 02.03.2000 року виданого на імя ОСОБА_1В (а.с.114 т.1).

Як вбачається з копії акту погоджувальної комісії при виконкомі Іларіонівської селищної ради від 15 липня 2011 року, межа яка проходить між земельними ділянками по вулиці Робочій,11 та по вулиці Робочій,13 в смт. Іларіонове, відповідає даним державних актів обох власників і не підлягає зміні. (а.с.139 т.1).

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 26 травня 2009 року, Іларіонівська селищна рада Синельниківського району передала ОСОБА_2 за плату, у власність земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 0,1175 га. для комерційного використання по фактичному розташуванню по вул..Робоча,13 в смт.Іларіонове Синельниківського району. На зазначеній земельній ділянці розташована будівля будинку побуту, яка належить ОСОБА_2 на підставі рішення виконкому Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області № 135 від 28 жовтня 2002 року, зареєстрованого в Синельниківському бюро технічної інвентаризації 30 січня 2003 року (а.с.122 т.1).

Згідно технічної документації із землеустрою щодо передачі земельної ділянки у власність ФОП ОСОБА_2 для комерційного використання на території Іларіонівської селищної ради смт.Іларіонове, вул. Робоча,13 Синельниківського району Дніпропетровської області, виконаної 11.02.2010 року ДП Дніпропетровський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою, а саме, акту встановлення меж земельної ділянки в натурі, що передається у власність ФОП ОСОБА_2 загальною площею 0,1175 га, встановлено, що з боку представників, в тому числі і ОСОБА_1, заперечень при встановленні меж не надходило. (а.с.20 т.1).

Згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 029425, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі під № 21 від 04 серпня 2010 року, ФОП ОСОБА_2, який проживає у смт .Іларіонове, вул. Толстого,8-а на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.05.2009 року № 2-1278 ВМЕ 309094-095 є власником земельної ділянки площею 0,1175 га., розташованої за адресою: вул. Робоча,13, смт. Іларіонове Синельниківський район, Дніпропетровська область; цільове призначення земельної ділянки: для комерційного використання (роздрібна торгівля та комерційні послуги) (а.с.6 т.1).

Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1175 га по вулиці Робоча,13 в смт. Іларіонове Синельниківського району Дніпропетровської області, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі під № 21 04.08.2010 року, виданий ФОП ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26 травня 2009 року № 2-1278 ВМЕ 309094-095.

Крім того, судом були досліджені в судовому засіданні матеріали цивільної справи № 437/4599/12 за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю та скасування його реєстрації.

Згідно технічного звіту із землеустрою щодо кадастрової зйомки меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка перебуває у власності на території Іларіонівської селищної ради смт. Іларіонове, вул. Робоча,11 Синельниківського району Дніпропетровської області для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд гр. ОСОБА_1, виконаного 04.12.2012 року за заявою ОСОБА_8 про відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) Дніпропетровською регіональною філією ДП Центр Державного земельного кадастру, ,встановлено, що місцеположення кутів поворотів зовнішніх меж земельної ділянки детально досліджено і встановлено в натурі по фактичному їх положенню на місцевості у присутності землекористувача. Претензій при відновленні меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) заінтересованими сторонами не заявлено. По матеріалам відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) складено кадастровий план земельної ділянки в масштабі 1 : 1000 із зазначенням суміжних власників (землекористувачів), каталог координат кутів поворотів меж земельної ділянки, обчислена площа земельної ділянки і периметр меж. Згідно висновків відділу Держкомзему та відділу архітектури та містобудування , які приведено в матеріалах відводу земельної ділянки, не існують спеціальні обмеження щодо використання земельної ділянки( а.с.104-121, т.1).

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.10.2013 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовлено в повному обсязі. Між іншим, суд першої інстанції в своєму рішенні зазначив: « Суд дійшов висновку, що повноважними органами були видані правовстановлюючі документи на спірну земельну ділянку, яка була виділена ОСОБА_2 в натурі з зазначенням її цільового призначення, з визначенням меж, про що свідчить державний акт Серії ЯМ номер 029425, тому підстав вважати державний акт недійсним немає. Підстав для припинення права власності на земельну ділянку належну відповідачу ОСОБА_2, перелічених у статті 140 ЗК України - не існує.»

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04.12.2014 року у справі № 437/4599/12 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.10.2013 року в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 було відмовлено, а рішення суду першої інстанції було залишено без змін.

Колегія суддів в своїй ухвалі від 04.12.2014 року у справі № 437/4599/12 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 зазначила наступне: « Таким чином, експертиза підтверджує тільки порушення меж між двома суміжними земельними ділянками. В матеріалах справи відсутні будь-які докази протиправності в діях відповідача, та факти зловживання службовими особами які видали державний акт, а тому відсутні будь-які підстави для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку на імя ОСОБА_2, а також скасування запису про державну реєстрацію….Приведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_1 про те, що при отриманні державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 було порушено межі земельної ділянки , і йому надано 34 кв.м. належної їй земельної ділянки, то з ними погодитися неможна , так як вони спростовуються матеріалами справи , і це не може бути підставою для визнання державного акту недійсним, це питання можна вирішити шляхом усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.»

Частиною 3 статті 60 ЦПК України встановлено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України- обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, з урахуванням наведених норм процесуального права суд приходить до висновку, що факти, які були встановлені рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.10.2013 року і ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04.12.2014 року у справі № 437/4599/12- доказуванню не підлягають.

Оскільки спір між сторонами виник з приводу володіння земельними ділянками, то при вирішенні справи підлягають застосуванню норми Земельного кодексу України, а також, норми права, які регулюють земельні правовідносини.

З 01 січня 2002 р. набрав чинності Земельний Кодекс України .

Відповідно до ст. 125 Земельного Кодексу України (з 01 січня 2002 року) право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи права користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а з 02 травня 2009 року - право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Крім того, у ст. 126 Земельного Кодексу України, чинної на час видачі державних актів, передбачено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Порядок видачі державних актів про право власності на земельну ділянку , на момент видачі державного акту ЯМ № 029425 від 04.08.2010 р., тобто в 2010 році регулювався Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 04 травня 1999 року №43 ( Інструкція втратила чинність 23.08.2013 року) на підставі Наказу Міністерства аграрної політики та продовольства N 404 від 03.07.2013) .

Разом з тим суд вважає за необхідне зазначити, що Земельний Кодекс України регулює питання об'єктів права власності на землю, обов'язки власників землекористувачів земельних ділянок та визначає зміст добросусідства (ст.ст.80, ч.1 ст.91, ч.1 ст.96, ч.3 ст.103).

Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб ( ст.158 ЗК).

Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства.

Лише у разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом.

У пункті 4. постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді справ" роз'яснено, що згідно зі ст.158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування влади з питань земельних ресурсів.

Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів (ст. 106 ЗК )

Порядок встановлення ( відновлення) меж земельних ділянок передбачений Інструкцією про встановлення ( відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, яка була затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18.05.2010 N 3 , зареєстрована в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 р. за N 391/17686 , тобто на момент проведення землевпорядних робіт щодо земельної ділянки №13 по вул. Робочій в смт. Іларіонове- була чинною і була виконана землевпорядною організацією .

Згідно з ч.1 ст. 79-1 ЗК України, яка введена в дію з 01.01.2013 року на підставі Закону №3613-VI - формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Згідно з ч.2. ст. 79-1 ЗК України - формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Формування земельних ділянок шляхом поділу та об'єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок. ( ч.3,4,5,6 .ст. 79-1 ЗК України).

Частиною 7 ст. 79-1 ЗК України встановлено, що винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв'язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру ( частина 8 ст. 79-1 ЗК України).

Відповідно до ч.12 статті 79-1 ЗК України- межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за проектами землеустрою із впорядкування існуючих землеволодінь.

Крім того суд враховує те, що згідно з п.2 Перехідних та прикінцевих положень Закону України « Про державний земельний кадастр» (Закон №3613-VI від 07.07.2011 р.) - земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Із наведених норм Земельного кодексу України та Закону України «Про державний земельний кадастр» можливо зробити висновки, що земельна ділянка №11 по вул. Робоча в смт. Іларіонове Синельниківського району Дніпропетровської області, яка належить на праві власності ОСОБА_1 вважається сформованою. Однак, для внесення відомостей стосовно зазначеної земельної ділянки до державного земельного кадастру та їх державної реєстрації необхідно виготовити технічну документацію с землеустрою щодо встановлення ( відновлення ) меж земельної ділянки.

Зазначена технічна документація була виготовлена позивачкою ОСОБА_1, однак зареєструвати земельну ділянку та присвоїти їй кадастровий номер не можливо, оскільки встановлено накладення меж земельних ділянок №№11 та13 по вул. Робочій в смт. Іларіонове Синельниківського району Дніпропетровської області.

Крім того, суд приходить до висновку , що земельна ділянка, розташована по вул. Робочій,13 в смт. Іларіонове , які належать ОСОБА_2, також, з огляду на приписи ст. 79-1 ЗК України- вважається сформованою.

Порядок встановлення ( відновлення) меж земельних ділянок визначається Інструкцією про встановлення ( відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками , затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18.05.2010 N 3 , зар. в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 р. за N 391/17686 , розділом IV. « Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)»:

Так згідно з п.п. 4.1. зазначеної Інструкції - відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює

використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів

між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок.

Пунктом 4.2. передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони

зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 Земельного кодексу України ( 2768-14 ) документації із землеустрою.У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки встановити неможливо, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У разі коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема зі встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин ( п.п.4.3; 4.4 Інструкції про встановлення відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками.

Ці положення Інструкції відповідають нормі, яка закріплена в статті 107 ЗК України « Відновлення меж».

Суд приймає до уваги той факт, що причину накладення меж спірних земельних ділянок і площа накладення земельних ділянок, а саме 6,7 кв.м. була встановлена тільки в 2014 році в ході проведення судової земельно-технічної експертизи №62/14 від 20 вересня 2014 року, яка була виконана Приватним підприємством « Експерт-Борисфен».

Згідно з п. 7 розд. Х «Перехідні положення» ЗК України- громадяни та юридичні особи зберігають право на земельні ділянки , одержані ними до 01 січня 2002 року у власність, у тимчасове користування або на умовах оренди у розмірах, що були раніше передбачені чинним законодавством.

Отже, суд приходить до висновку, що питання черговості надбання права власності на земельні ділянки- не має вирішального значення при вирішенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку площею 6,7 кв.м. та припинення права власності відповідача на земельну ділянку вказаної площі.

Суд вважає, що без відновлення меж земельних ділянок по вул.. Робочій,11 і вул. Робочій,13 в смт.Іларіонове Синельниківського району неможливо відновити права та прийняти рішення, яке б відповідало інтересам сторін у справі.

При вирішенні справи суд враховує те, що статтями 5 та 10 ЦПК України закріплені принципи рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та здійснення судочинства на засадах змагальності. Аналогічні положення про принцип рівності закріплені в статті 129 Конституції України. Змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності власної правової позиції. Принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони, покладання на них відповідальності за доведеність їхніх вимог чи заперечень, звільнення суду від обовязку збирання доказів.

Принцип змагальності вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав, тобто обумовлює мотивацію поведінки сторін під час розгляду справи. Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України сторони та інші особи учасники процесу обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами це і є проявом змагальності та диспозитивності сторін.

Стаття 10 ЦПК України, закріпивши принцип змагальності сторін, гарантує сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні процесуальні можливості з метою захисту їх порушених, оспорюваних чи невизнаних прав та законних інтересів, в тому числі й щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 60 ЦПК), крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до цієї норми кожна сторона та інша особа, яка бере участь у справі, повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини 1 ст.11 ЦПК України: суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 140 ЗК України передбачені підстави припинення права власності на земельну ділянку. Підставами припинення права власності на земельну ділянку є: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Вказаний перелік підстав є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Жодна із наведених підстав не встановлена судом під час розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на земельну ділянку.

Внаслідок цього суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на земельну ділянку площею 6,7 кв.м. за адресою вул.. Робоча,13 в смт. Іларіонове Синельниківського району є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Крім того, суд не знаходить підстав для визнання права власності позивача ОСОБА_1 на земельну ділянку по вул.. Робочій,13 в смт. Іларіонове Синельниківського району площею 6,7 кв.м., оскільки такі підстави набуття права власності, які заявлені позивачем - законом не передбачені.

З урахуванням викладеного суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності і визнання права власності на земельну ділянку площею 6,7 кв.м.- в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3,10,11,60,63,64,66,212,213 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Іларіонівська селищна рада, Управління Держземагенства у Синельниківському районі Дніпропетровської області про визнання права власності на земельну ділянку 6,7 кв.м. за адресою Дніпропетровська область , Синельниківський район, смт. Іларіонове, вул. Робоча, 11 і про припинення права власності ОСОБА_2 на зазначену земельну ділянку- відмовити в повному обсязі.

На рішення протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області може бути подано апеляційну скаргу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, а у разі її подання - після розгляду справи апеляційним судом у разі, якщо рішення не буде скасовано.

Суддя: ОСОБА_9