Справа № 359/224/16-ц Головуючий у І інстанції Борець Є. О.
Провадження № 22-ц/780/1757/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 19 06.04.2016
УХВАЛА

Іменем України

06 квітня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Поліщука М.А.

суддів: Антоненко В.І., Ігнатченко Н.В.

при секретарі: Семиволос І.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «МКС РЕС» про стягнення збитків з врахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних і пені, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд із вказаним позовом та просив стягнути з ТОВ «МКС РЕС» за попереднім договором на свою користь грошові кошти з врахуванням індексу інфляції, трьох процентів річних та пені в сумі 884 276,95 грн.

Одночасно із позовною заявою позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, шляхом накладання арешту на грошові кошти ТОВ «МКС РЕС» в межах суми позову, що перебувають на рахунках у банках та інших фінансово-кредитних установах та будуть виявлені державним виконавцем в межах процедури виконавчого провадження, посилаючись на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим подальше виконання рішення суду.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 січня 2016 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про забезпечення позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано суду належних доказів того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Крім того, суд застосував як джерело права Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і зазначив, що накладення арешту на грошові кошти ТОВ «МКС РЕС» лише на підставі припущень ОСОБА_2 призведе до свавільного та невиправданого втручання у право відповідача на мирне володіння грошовими коштами, що є прямим порушенням ч.1 ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Проте з такими висновками повністю погодитись не можна, оскільки суд неповно з»ясував обставини, які необхідні для вирішення цього питання і порушив норми процесуального права, які регулюють вирішення заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Згідно із ч.3 ст. 151 забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Статтею 152 ЦПК України визначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся в суд з позовом про стягнення з ТОВ «МКС РЕС» на його користь 884 276,95 грн. у звязку з невиконанням відповідачем умов попереднього договору купівлі-продажу квартири.

В заяві про забезпечення позову позивач зазначив, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, яка полягає у тому, що між сторонами існує спір про стягнення грошових коштів з відповідача, який своє зобов»язання перед позивачем в добровільному порядку не виконує, у позивача є наявна інформація про фінансово-економічні труднощі відповідача як забудовника, що проявляється у порушенні строків здачі житла, а тому існують обґрунтовані припущення вважати, що виконання рішення суду може бути утруднене чи неможливе, а тому просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах суми позову, що перебувають на рахунках у банках та інших фінансово-кредитних установах.

Таким чином, позивач зазначив у вказаній заяві як підставу, так і вид забезпечення позову.

Висновок суду про те, що вказані в заяві причини забезпечення позову є припущеннями позивача і ненадання заявником суду належних доказів того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову колегія суддів вважає передчасним і зробленим на підставі неповно з»ясованих обставин справи.

Так, судом не враховано розяснення, надані в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 року згідно яких, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З врахуванням зазначених роз»яснень застосування законодавства, положень статей 151 -153 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції з врахуванням обсягу позовних вимог, доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, даних про особу відповідача, не пересвідчився що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову та не встановив відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам.

З врахуванням доводів апеляційної скарги, положень ст..ст.152,153 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала підлягає скасуванню із передачею питання на новий розгляд до того-ж суду першої інстанції відповідно до ст..312 ЦПК України.

Правових підстав для скасування ухвали суду та постановлення нової ухвали, якою забезпечити позов з врахуванням вимог ст..ст.153, 312 ЦПК України колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 січня 2016 року про відмову в забезпеченні позову скасувати, передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: