Справа №477/1704/15-ц 02.03.2016 02.03.2016 02.03.2016
Провадження №22-ц/784/430/16
Справа 490/477/1704/15-ц
Провадження 22ц-/784/430/16 Головуючий по 1 інстанції Полішко В.В.
Категорія 55 Доповідач апеляційного суду Колосовський С.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

02 березня 2016р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Колосовського С.Ю.,

суддів: Локтіонової О.В., Ямкової О.О.,

з участю: секретаря судового засідання Гордійчук С.С., позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою Лучівського житлово-комунального підприємства (далі - Лучівське ЖКП)

на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 18 грудня 2015р.

за позовом ОСОБА_2 до Лучівського ЖКП про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати

за зустрічним позовом Лучівського ЖКП до ОСОБА_2 про визнання недійсними трудових договорів та стягнення безпідставно отриманої заробітної плати,

встановила:

У липні 2015р. ОСОБА_2 пред'явив позов до Лучівського ЖКП і з врахуванням подальших уточнень просив стягнути 29259 грн. 13 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 1662 грн. 82 коп. компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати за період з листопада 2014р. по серпень 2015р.

Позивач зазначав, що з 06 травня 2014р. працював у відповідача на посаді інженера водоканалізаційного господарства на 0,5 ставки, а з 02 червня 2014р. і 01 липня 2014р. за сумісництвом виконував роботу теж по 0,5 ставки відповідно слюсаря водовідведення та слюсаря водопостачання.

30 грудня 2015р. за власним бажанням він припинив трудові відносини за сумісництвом, а з 05 січня 2015р. його було звільнено з основаної роботи за п.1 ст.36 ЗКпП.

Належні йому при звільнені кошти відповідач виплатив несвоєчасно, а саме: 18 лютого 2015р. - 3117 грн. 28 коп.; 12 серпня 2015р. - 3902 грн. 47 коп.

Посилаючись на вказані обставини позивач на підставі ст.117 КЗпП, ст.1 Закону „Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", ст.34 Закону „Про оплату праці" просив про задоволення його вимог.

У серпні 2015р. Лучівське ЖКП пред'явило зустрічний позов до ОСОБА_2 про визнання на підставі ч3 ст.228 ЦК недійсними трудових договорів, укладених 30 травня і 27 червня 2014р. про прийняття на посади слюсаря водовідведення та слюсаря водопостачання у зв'язку з порушенням законодавства про сумісництво, і неможливістю виконання цих робіт поряд з основною роботою та стягнення відповідно до ст.1212 ЦК безпідставно отриманих за цими посадами заробітних плат на загальну суму 15759 грн. 51 коп.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 18 грудня 2015р. первісний позов задоволено. Постановлено стягнути з Лучівського ЖКП на користь ОСОБА_2 29259 грн. 13 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 1662 грн. 82 коп. компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Додатковим рішенням цього ж суду від 04 лютого 2016р. вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на незаконність рішення суду, просив його скасувати і ухвалити нове про відмову в задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 06 травня 2014р. працював у Лучівському ЖКП на посаді інженера водоканалізаційного господарства на 0,5 ставки, а з 02 червня 2014р. і 01 липня 2014р. за сумісництвом на цьому ж підприємстві виконував роботу теж по 0,5 ставки відповідно слюсаря водовідведення та слюсаря водопостачання.

30 грудня 2015р. позивач за власним бажанням припинив трудові відносини з відповідачем за сумісництвом, а з 05 січня 2015р. його було звільнено з основаної роботи за п.1 ст.36 ЗКпП.

При звільнені позивача остаточний розрахунок з ним проведено не було, сума заборгованості складала за основною посадою - 1089 грн. 81 коп., слюсаря з водопостачання - 2964 грн. 96 коп., слюсаря з водовідведення - 2964 грн. 96 коп.

Повний розрахунок по заробітній платі позивача на посаді інженера відповідач провів 18 лютого 2016р. сплативши 1089 грн. 81 коп. В цей же день відповідач частково, а саме в розмірі 1910 грн. 19 коп. провів оплату заборгованості по заробітній платі слюсаря водовідведення.

Повне погашення заборгованості по заробітній платі по роботах за сумісництвом на загальну суму 4019 грн. 74 коп. відповідач здійснив 12 серпня 2016р.

За таких обставин, а саме доведеності факту несвоєчасного проведення відповідачем розрахунку при звільненні позивача, суд дійшов до вірного висновку про наявність підстав, передбачених ст.117 КЗпП, ст.1 Закону „Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", ст.34 Закону „Про оплату праці" для ухвалення рішення на користь позивача.

Проти правильності розрахунку розміру компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати в сумі 1662 грн. 82 коп. за період з листопада 2014р. по серпень 2015р. відповідач згідно наданої ним довідки до суду апеляційної інстанції не заперечував.

В той же час, визначаючи розмір компенсації за ст.117 КзПП, судом не було враховано, що відповідно до п.п."ї" п.4 Порядку обчислення середньої заробітної плати (затверджено - ПКМУ від 08 лютого 1995р. №100) при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховується заробітна плата на роботі за сумісництвом.

Таким чином, як розмір середнього заробітку, так і період затримки слід визначати по кожній заробітній платі.

Так, середньоденний заробіток позивача на посаді інженера складав 82 грн. 16 коп. (1673+1860:43), а період затримки розрахунку - 30 днів (18 за січень і 12 за лютий 2016р.). А тому розмір компенсації за ст.117 КЗпП повинен складати 2464 грн. (82,16х30).

Середньоденний заробіток позивача на посадах слюсаря складав 51 грн. 86 коп. (1115+1115:2), а період затримки розрахунку 148 днів. Отже, розмір компенсації за ст.117 КЗпП для цих посад повинен складати по 7675 грн. 28 коп. (51,86х148).

З огляду на вищенаведені мотиви рішення суду в частині вимог первісного позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та додаткове рішення щодо розподілу судових витрат в силу п.4 ч.1 ст.309 ЦПК підлягає зміні зі стягненням з відповідача на користь позивача 17918 грн. 28 коп. (2464+7675,28+7675,28) та 195 грн. 81 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Рішення суду в частині відхилення вимог зустрічного позову є законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст.4 ЦПК здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За правилами ст.21 КЗпП трудовий договір є угода між працівником і роботодавцем, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а роботодавець зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Підстави припинення трудового договору наведені в ст.36 КЗпП. При цьому така підстава для припинення трудового договору як визнання його недійсним в цій нормі права відсутня.

Отже, положення ст.ст.9,228 ЦК до трудових договорів, які були укладені сторонами 30 травня і 27 червня 2014р. не можуть бути застосовані, тому що законодавством про працю (ст.3 КЗпП) врегульовані трудові відносини між працівником і роботодавцем щодо укладення і припинення трудового договору.

Враховуючи вищенаведене, а також що накази про прийняття ОСОБА_2 на посади слюсаря за сумісництвом від 30 травня і 27 червня 20154. незаконними в установленому законом порядку не визнавались, суд дійшов до вірного висновку, що обраний Лучівським ЖКП спосіб захисту є неналежним, а тому правомірно відмовив в задоволенні зустрічного позову.

Доводи Лучівського ЖКП не спростовують висновки суду щодо вирішення зустрічного позову, а тому апеляційна скарга в цій частині в силу ч.1 ст.308 ЦПК підлягає відхиленню.

Часткове задоволення позову (63,32%) є підставою (ст.88 ЦПК) для пропорційного зменшення судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції та компенсації відповідачу за рахунок держави у зв'язку зі звільненням позивача від його сплати.

Керуючись ст.ст.303,307-309,316 ЦПК, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу Лучівського ЖКП задовольнити частково.

Рішення та додаткове рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області відповідно від 18 грудня 2015р. та 04 лютого 2016р. в частині вимог ОСОБА_2 до Лучівського ЖКП про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з Лучівського ЖКП на користь ОСОБА_2 17918 грн. 28 коп. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, а в дохід держави 195 грн. 81 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Компенсувати Лучівському ЖКП за рахунок держави 196 грн. 58 коп. сплаченого ним судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: