Ухвала

іменем україни

30 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,

Ситнік О.М., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа - Сквирське районне управління юстиції у Київській області, про встановлення факту визнання батьківства, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Сквирського районного суду Київської області від 29 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 18 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаною заявою про встановлення факту визнання батьківства, вимоги якої під час розгляду справи уточнила та остаточно просила встановити факт, що ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, які народилися у м. Сквира Київської області.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона з січня 2000 року і до січня 2004 року проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_5 у будинку АДРЕСА_1, який належав йому на праві власності, вели з ним спільне господарство. ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народилося двоє синів: ОСОБА_6 та ОСОБА_7. Зазначила, що оскільки ОСОБА_5 хворів, мав невеликі доходи, то відмовився подавати спільну заяву до відділу ЗАГС про батьківство. Таким чином, ОСОБА_3 отримувала допомогу від держави. Дітей зареєстровано відповідно до вимог ч. 2 ст. 55 Кодексу про шлюб та сім'ю України, батьком дітей записано ОСОБА_8, із яким заявниця раніше перебувала в шлюбі. У січні 2004 року за взаємною згодою із ОСОБА_5 ОСОБА_3 разом із дітьми переїхала в інший будинок, оскільки ОСОБА_5 не бажав, щоб діти бачили його в хворобливому стані з урахуванням симптомів його хвороби. Зазначила, що за час спільного проживання та ведення господарства ОСОБА_5 визнавав себе батьком дітей, а саме: забрав дітей із пологового будинку, зареєстрував дітей разом із матір'ю за місцем свого проживання, дарував дітям коштовні подарунки, крім того, склав заповіт, за яким заповів дітям по ј частини належного йому будинку. ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_5 помер. Заявниця вважає, що її діти повинні знати свого батька, у зв'язку з чим вона звернулася до суду з указаною заявою. У той же час зазначила, що 13 квітня 2010 року вона уклала шлюб із ОСОБА_9 та взяла прізвище чоловіка.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 29 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 18 лютого 2016 року, заяву задоволено.

Встановлено факт, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що народився у с. Совхоз Дивичинського району Азербайджанської області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, є батьком ОСОБА_6 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, які народилися у м. Сквира Київської області.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, в задоволенні указаної заяви відмовити, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають зазначеним нормам процесуального права, є законними та обґрунтованими.

Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_3 із січня 2000 року по січень 2004 року проживала однією сім'єю із ОСОБА_5 у будинку АДРЕСА_1, що належав йому на праві власності.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 народила двох синів: ОСОБА_6 і ОСОБА_7, про що свідчать копії свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_1.

На час народження дітей заявниця мала прізвище «Кравченко», про що свідчить копія свідоцтва про укладання шлюбу та копія свідоцтва про розірвання шлюбу.

Діти були зареєстровані відповідно до вимог ч. 2 ст. 55 Кодексу про шлюб та сім'ю України, яка передбачає, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім'я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою. В разі смерті матері, визнання матері недієздатною, позбавлення її батьківських прав, а також при неможливості встановити викладеними в цій статті, за заявою осіб, зазначених у статті 163 цього Кодексу.

Так, згідно з копіями свідоцтв про народження, батьками ОСОБА_6 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_8 та ОСОБА_10.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_5 помер.

За життя ОСОБА_5, який проживав у будинку№ АДРЕСА_1, склав заповіт на все майно на ОСОБА_6 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

13 квітня 2010 року заявниця уклала шлюб із ОСОБА_9 та після реєстрації шлюбу отримала прізвище «ОСОБА_4».

Задовольняючи указану заяву ОСОБА_3, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, із посиланням на ч. 2 ст. 53 КпШС України та на підставі наявних у справі доказів правильно виходив із того, що під час розгляду справи доведено факт, що ОСОБА_5 за життя визнав себе батьком ОСОБА_6 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також спільно проживав та вів господарство з матір'ю дітей - ОСОБА_3

Ухвалюючи рішення у справі, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно з положеннями ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд з дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалені у справі судові рішення - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 29 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 18 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.В.Маляренко

О.М.Ситнік

О.В.Ступак