Провадження № 2/641/2970/2016 Справа № 641/8765/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2016 року Комінтернівський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - Григор" єва Б.П.

при секретарі - Вакуленко Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім*єю та визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив встановити факт, його сумісного проживання разом з ОСОБА_3 понад п*ять років до моменту прийняття спадщини, визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме: ? частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що він з 1993 року та по теперішній час зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1. Разом з ним мешкали його рідна бабуся ОСОБА_4 та її чоловік ОСОБА_3 В 1994 році вони з бабусею та дідусем виявили намір приватизувати зазначену квартиру та розпочали готувати документи, однак бабуся померла ІНФОРМАЦІЯ_4, тому вони з дідусем вирішили приватизувати квартиру на двох. 04.11.1994 року ними з ОСОБА_3 було отримано свідоцтво про право на житло, а саме на квартиру АДРЕСА_1. Після смерті бабусі вони з дідом продовжували проживати в спірній квартирі однією сім*єю, вели спільне господарство, матеріально підтримували один одного, сплачували сумісно комунальні послуги та разом підтримували квартиру в належному стані. Між ним та ОСОБА_3 усе життя складалися стосунки притаманні діду та онуку, вони багато часу присвячували один одному, поважали один одного, вважали себе рідними людьми. В 1996 році його матір ОСОБА_2 прийшла жити до них в квартиру, вони дали згоду на її реєстрацію. У них в родині завжди були дружні відносини, хоча ОСОБА_3 офіційно не удочорів його мати, але вона завжди вважала його батьком. Після смерті діда він продовжував проживати в спірній квартирі, вважав, що оскільки там живе, то прийняв спадщину. Коли він звернувся до нотаріальної контори йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки неможливо встановити його родинний зв*язок з померлим ОСОБА_3 В зв*язку з чим він був вимушений звернутись до суду з відповідним позовом.

Представник позивача в судове засідання не з'явилась, надавши до суду заяву про розгляд справи в її відсутність, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити.

Представник відповідача - Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, надав до суду заперечення на позовну заяву, в яких зазначив, що для зарахування позивача до кола спадкоємців четвертої черги необхідно довести той факт, що він на протязі 5 років до відкриття спадщини проживав зі спадкодавцем однією сім*єю у розумінні ст. 3 СК України, просив відмовити у задоволенні позову.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з*явилась, надавши до суду заяву с проханням розглядати справу за її відсутності, вимоги позивача підтримала в повному обсязі.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги заявлені законно та обгрунтовано, а тому підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в у м. Донецьк, батьками зазначені: батько - ОСОБА_5, мати - ОСОБА_2, свідоцтво про народження серії НОМЕР_1.

ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2, батьками зазначені: батько - ОСОБА_7, мати - ОСОБА_4, свідоцтво про народження серії НОМЕР_2.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 28.01.1944 року, про що видано свідоцтво про шлюб № 4.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4, про що зроблено актовий запис № 10838 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 про що зроблено актовий запис № 1658 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4.

Згідно свідоцтва про право власності від 04.11.1994 року реєстраційний номер НОМЕР_5 виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Згідно довідки КП «Жилкомсервіс» дільниці № 21, зазначено, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають: ОСОБА_1 - власник з 03.03.1993 року, ОСОБА_2 - мати з 14.05.1996 року. ОСОБА_3 відчим з 24.05.1967 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3.

Постановою державного нотаріуса Сьомої Харківської державної нотаріальної контори Черняк Н.В. № 2864/02-31 від 19.10.2016 року винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме: видачі свідоцтва про право на спадщину, підставою для такою відмови стало не подання ОСОБА_1 пакету документів, що підтверджує родинний зв*язок зі спадкодавцем, або наявність заповіту, що необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Судом були витребувані матеріали спадкової справи № 611/2016 заведеної після смерті ОСОБА_3, з яких вбачається, що після смерті останнього з заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_1

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини 1 статті 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Частиною 1 статті 1217 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Так, відповідно до статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1270 Цивільного кодексу України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Пленумом Верховного Суду України за № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За правилами ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього кодексу.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у чертверту чергу права на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім*єю не менш як п*ять років до часу відкриття спадщини.

Чертверту чергу спадкоємців за законом складають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім*єю протягом не менше ніж 5 років до часу відкриття спадщини. Таким чином, для одержання права на спадкування у зазначених осіб необхідне встановлення двох юридичних фактів: проживання однією сім*єю, на час відкриття спадщини має пройти принаймні 5 років, протягом яких спадкоємець проживав зі спадкодавцем однією сім*єю. Слід зауважити, що у ст. 1264 ЦК України йдеться про проживання однією сім*єю зі спадкодавцем не менш як 5 років до часу відкриття спадщини, відтак умовою закликання до спадкування таких осіб є сплив п*ятирічного строку ще до дати смерті спадкодавця, а не в один день з нею. Центральною ознакою проживання спадкоємця однією сім*єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім*ї. При цьому важливою, проте основною ознакою є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем.

Відповідно до ч. 2 ст. З Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Частиною 4 ст. З Сімейного кодексу України встановлено що, сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої ст. З Сімейного Кодексу України, згідно якої сім'ю складають особи, які спільно проживають, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не встановлено іншого порядку їх встановлення.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №5 «Про судову практику по справам про встановлення фактів , що мають юридичне значення» відповідно до статей 255, 271 Цивільного процесуального Кодексу України (ЦПК) в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

ОСОБА_1 на підставі частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України спадщину в установленому законом порядку прийняв, оскільки на момент смерті ОСОБА_3, проживав разом із останнім.

Померлий ОСОБА_3 заповіту не залишив. Після смерті останнього відкрилась спадщина у вигляді ? частини квартири АДРЕСА_1.

На підставі наданих документів, які містяться в матеріалах справи суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 сумісно проживали однією сім*єю у розумінні ст. 3 СК України. ОСОБА_3 зареєстрував шлюб з рідною бабусею позивача ще 28.01.1944 року на той час матері позивача було майже два роки, вона вважала ОСОБА_3 своїм рідним батьком, а позивач відповідно дідусем. Факт проживання однією сім*єю також підтвердується сумісним проживанням, діями щодо реєстрації права власності на спірну квартиру, судом становлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вели спільне господарство, сумісно сплачували комунальні послуги, між ними склалися стосунки притаманні родині.

Суд, дослідивши матеріали справи, надані позивачем докази, вважає можливим позовні вимоги задовольнити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10,11,60,209,212-215,218, 256-258 ЦПК України, ст..ст. 1216-1218, 1220,1261,1268, 1270 ЦК України,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1- задовольнити.

Встановити факт сумісного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 понад п*ять років до моменту прийняття спадщини.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на спадкове майно, а саме на ? частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами , що не були присутні при проголошенні рішення - у 10-денний строк з дня отримання копії рішення.

Суддя: Б. П. Григор'єв