Ухвала

іменем україни

24 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, торгівельної організації товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг Групп», треті особи: публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк», приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Міхнєва Альона Андріївна, ОСОБА_5, про визнання недійсними прилюдних торгів, протоколу та акту про проведення прилюдних торгів, визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів та скасування права власності, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 02 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що торги з реалізації зазначеного майна було проведено з порушенням норм чинного законодавства та його прав, зокрема, державний виконавець перевищив свої повноваження, самостійно змінивши спосіб виконання виконавчого документа, здійснивши стягнення на передане в іпотеку нерухоме майно без відповідного рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, товариство з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг Групп» (далі - ТОВ «Укрспецторг Групп») не розмістило інформацію про дані торги у друкованих виданнях, як того вимагає п. 2 ст. 43 Закону України «Про іпотеку», що призвело до того, що у торгах брали участь підставні особи. Також матеріали виконавчого провадження не містять документів, що підтверджують оплату гарантійного внеску учасниками прилюдних торгів, додаткової винагороди на користь ТОВ «Укспецторг Групп» та оплати ОСОБА_5 коштів за придбане з аукціону майно на депозит державної виконавчої служби у розмірі 51 000 грн.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3, з урахуванням уточнень, просив визнати недійсним Свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, виданого 20 серпня 2013 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Міхняєвою А.А. на ім'я ОСОБА_5, та скасувати право власності останньої на спірну квартиру.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 02 червня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

За змістом ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Залишаючи без змін рішення місцевого суду, апеляційний суд виходив із того, що торги відбувалися з приводу реалізації арештованого майна, яке є предметом іпотеки, на виконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, а не про звернення стягнення на предмет іпотеки, тому положення Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин не застосовуються, та дійшов висновку про те, що на спірні правовідносини поширюються лише норми Закону України «Про виконавче провадження» і Тимчасового положенняпро порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02 листопада 1999 року за № 745/4038 (далі - Тимчасове положення).

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням установленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду було зумовлено поважними причинами.

Таким вимогам закону ухвала апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 29 травня 2008 року між ОСОБА_3 та відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк» (далі - ВАТ «ВТБ Банк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» (далі - ПАТ «ВТБ Банк»), був укладений кредитний договір.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором між тими ж сторонами 29 травня 2008 року був укладений нотаріально посвідчений договір іпотеки, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передав ВАТ «ВТБ Банк» в іпотеку двокімнатну квартиру спільного заселення АДРЕСА_1

Також з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань 29 травня 2008 року між ОСОБА_6 і ВАТ «ВТБ Банк» був укладений договір поруки.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 грудня 2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 14 квітня 2011 року, стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_6 на користь ПАТ «ВТБ Банк» прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 18 159,19 грн.; поточну заборгованість за кредитом - 228 892,30 грн.; 30 % річних - 3 611,87 грн.; прострочену заборгованість за процентами - 26 780,27 грн.; поточну заборгованість за процентами - 2 978,32 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (далі - Центральний ВДВС Миколаївського МУЮ) від 17 червня 2011 року за заявою стягувача - ПАТ «ВТБ Банк» було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі вищевказаного рішення суду.

Постановою державного виконавця від 21 червня 2012 року виконавчий документ було повернуто стягувачу в зв'язку з тим, що заставне майно боржника не реалізовано торгівельною організацією під час проведення прилюдних торгів з відсутності зареєстрованих покупців, інше майно належне боржнику на праві власності на яке можливо звернути стягнення, відсутнє.

27 липня 2012 року ПАТ «ВТБ Банк» знову подав до Центрального ВДВС Миколаївського МУЮзаяву про відкриття виконавчого провадження за даним виконавчим листом, в якій, крім того, стягувач просив накласти арешт на все майно боржника у межах суми стягнення, зокрема, на заставне майно - двокімнатну квартиру спільного заселення АДРЕСА_1 належну на праві власності боржнику.

27 липня 2012 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, а 01 жовтня 2012 року винесено постанову про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно боржника.

30 листопада 2012 року державним виконавцем складено акт опису й арешту предмета іпотеки - спірної квартири.

07 лютого 2013 року до Центрального ВДВС Миколаївського МУЮ надійшов висновок з незалежної оцінки спірного майна, який був складений ТОВ «Українська експертна група» 04 лютого 2013 року. В цей же день листами боржнику та стягувачу надіслано повідомлення про результати визначення оцінки майна, яка склала 119 600 грн.

18 березня 2013 року між Центральним ВДВС Миколаївського МУЮ і ТОВ «Укрспецторг Групп» був укладений договір про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (іпотека).

Призначені на 05 квітня 2013 року прилюдні торги не відбулися у зв'язку з відсутністю зареєстрованих покупців.

10 квітня 2013 року державним виконавцем був складений акт уцінки майна, який направлено листом ТОВ «Укрспецторг Групп», ОСОБА_3 та ПАТ «ВТБ Банк». Сума переоцінки нерухомого майна у процентному співвідношенні становила 25 %, тобто після переоцінки вартість майна становила 89 700 грн.

Наступні прилюдні торги було призначено на 24 травня 2013 року, проте вони також не відбулись у зв'язку з відсутністю зареєстрованих покупців.

30 травня 2013 року державним виконавцем проведено переоцінку нерухомого майна, яка в процентному співвідношенні становить 50 %. Після переоцінки вартість майна становить - 59 800 грн. Акт уцінки майна було направлено листом ТОВ «Укрспецторг Групп», ОСОБА_3 та ПАТ «ВТБ Банк».

Листом від 11 червня 2013 року ТОВ «Укрспецторг Групп» повідомило Центральний ДВС Миколаївського МУЮ, боржника та стягувача про призначення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, стартова ціна якого становить 59 800 грн., на 03 липня 2013 року.

11 червня 2013 року на веб-сайті «Система реалізації конфіскованого та арештованого майна» була опублікована інформація про реалізацію спірного нерухомого майна з прилюдних торгів.

Відповідно до протоколу про проведення 03 липня 2013 року прилюдних торгів їх переможцем став учасник № 3 - ОСОБА_8, який запропонував найвищу ціну 300 000 грн. та повинен був протягом 10 банківських днів з дня затвердження цього протоколу внести оплату за придбаний лот та додаткову суму винагороди за реалізацію майна. Проте, оскільки ОСОБА_8 у встановлений термін не здійснив розрахунок за придбане майно, згідно з додатком № 1 до протоколу про проведення 03 липня 2013 року прилюдних торгів, затвердженого 18 липня 2013 року директором ТОВ «Укрспецторг Групп», їх переможцем було оголошено учасника торгів № 4 - ОСОБА_5, яка запропонувала найвищу ціну серед інших учасників торгів, не враховуючи ОСОБА_8, 60 000 грн.

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначав, що прилюдні торги було проведено з порушенням процедур підготовки та проведення, передбачених Тимчасовим положенням та положень Закону України «Про іпотеку».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди дійшли висновку, що порушення процедури підготовки та проведення прилюдних торгів, передбачених Тимчасовим положенням не знайшли свого підтвердження, а вимоги Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин застосуванню не підлягають.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, стягнення заборгованості з боржника відбулося у зв'язку з невиконанням ним зобов'язання за кредитним договором, в забезпечення якого було передано в іпотеку майно - двокімнатну квартиру спільного заселення АДРЕСА_1 яка стала об'єктом продажу на прилюдних торгах.

Прилюдні торги з реалізації арештованого майна - предмета іпотеки проводяться з дотриманням Закону України «Про іпотеку», враховуючи наступне.

За положеннями частин 1 і 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За змістом ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов'язки суб'єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Главою 4 цього Закону визначається загальний порядок звернення стягнення на майно боржника. Серед іншого, відповідно до ч. 1 ст. 52 цього Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стаття 44 цього Закону передбачає черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.

Отже, за змістом указаної норми підставою для застосування положень Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин є звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто його арешт, вилучення та примусова реалізація в розумінні ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, норми Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без наявності відповідного рішення, в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця (боржника) на користь іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Аналогічний висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року № 6-28цс15, який має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Ураховуючи викладене, у справі суди дійшли помилкового висновку про неможливість реалізації предмета іпотеки на виконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості на підставі положень Закону України «Про іпотеку».

У порушення вимог статей 212-214 ЦПК України, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання прилюдних торгів, протоколу, акту про проведення прилюдних торгів недійсними, суди на вищевикладене уваги не звернули та не перевірили чи було проведено прилюдні торги у відповідності до вимог статей 41 - 49 Закону України «Про іпотеку».

З огляду на зазначене вище, апеляційний суд безпідставно не застосував положення Закону України «Про іпотеку» й дійшов помилкового висновку про можливість реалізації предмета іпотеки на виконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості без дотримання вимог цього Закону, крім того, всупереч ст. 16 ЦК України не встановив, які дійсні права та інтереси позивача порушені відповідною процедурою реалізації арештованого майна, не перевірив та не спростував твердження позивача з урахуванням вимог ст. 49 Закону України «Про іпотеку» щодо відсутності правових підстав для проведення по одному і тому ж лоту третіх прилюдних торгів, ніяких висновків щодо таких тверджень не зробив; не в повному обсязі перевірив процедуру підготовки та проведення прилюдних торгів, передбачену Тимчасовим положенням.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, не застосовано норми права, які підлягали до застосування, ухвала апеляційного суду не може вважатись законною і обґрунтованою та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 335, 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 02 червня 2015 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М. Фаловська