АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/3051/15-ц 22-ц/774/313/К/16
Справа № 214/3051/15-ц Головуючий у 1-й інстанції
№ провадження 22ц/774/313/К/16 Прасолов В.М.
Категорія - 55 (III) Доповідач Митрофанова Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області

в складі : головуючого судді: Митрофанової Л.В.

суддів: Зубакової В.П., Соколан Н.О.

за участю секретаря: Петренко К.І.

за участі: представника Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація № 35" - Кушнарьова Євгенія Ігоровича;

позивача ОСОБА_3;

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація № 35" на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 22 жовтня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація № 35" про визнання наказу незаконним, скасування наказу, стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до КП «ЖЕО № 35», в якому просила стягнути відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 28098 грн. 19 коп., яка складається з заборгованості по заробітній платі в розмірі 14276 грн. 59 коп., середнього заробітку за час затримки розрахунку у сумі 8821 грн. 60 коп., моральну шкоду у розмірі 5000 гривень з урахуванням всіх податків з доходів фізичних осіб.

Уточнивши позов, в останній його редакції позивач просила визнати незаконним та скасувати наказ № 10 від 27 лютого 2015 року, виданий комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна організація №35» «Про скасування наказу №280 від 30 грудня 2014 року»; стягнути з комунального підприємства «Житлово-експлуатаційної організації №35» на користь ОСОБА_3 заборгованість по невиплаченій в день звільнення заробітній платі за грудень 2014 року та січень 2015 року в сумі 14276 грн. 59 коп.( без урахування обов'язкових платежів та внесків), середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22 січня 2015 року по1 вересня 2015 року в сумі 50037,00 грн. (без урахування обов'язкових платежів та внесків), та компенсацію моральної шкоди у розмірі 5000 гривень.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 22 жовтня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним Наказ № 10 від 27 лютого 2015 року, виданий комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна організація №35» «Про скасування наказу №280 від 30 грудня 2014 року», що стосується ОСОБА_3.

Стягнуто на користь ОСОБА_3 з КП«Житлово-експлуатаційної організації №35»: заборгованість по невиплаченій в день звільнення заробітній платі за грудень 2014 року та січень 2015 року - в сумі 14276 грн. 59 коп.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22 січня 2015 року по 22 жовтня 2015 року - в сумі 62379 грн. 46 коп.; моральну шкоду - у сумі 5000 грн. 00 коп.

Стягнуто з КП «Житлово - експлуатаційна організація № 35» на користь держави судовий збір в сумі 1253 грн. 76 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зокрема позивачем не ставилось питання про поновлення пропущеного процесуального строку для звернення з позовом, суд допустив заміну підстав та предмету позову після початку розгляду справи по суті та за власним переконанням вийшов за межі позовних вимог.

Судом не враховано, що позивач про порушення свого права дізналась 21.01.2015 року, а з позовом до суду звернулась з пропуском тримісячного строку, встановленого ч.1 ст.233 КЗпП України.

Також апелянт наполягає на законності Наказу № 10 від 27.02.2015 року. Так, в період з 23.02.2015р. по 27.02.2015р. УБЖП було проведено перевірку окремих питань фінансово-господарської діяльності КП «ЖЕО №35» за період з 01.01.2014р. по 31.12.2014р. За наслідками перевірки було встановлено факти нарахування винагороди працівникам, які не працювали в минулому році, нарахування винагороди директору підприємства у розмірі, що перевищує граничний розмір, передбачений умовами контракту, виплата винагороди працівникам, що знаходились у декретній відпустці. Крім того, спеціалістом УБЖП наголошено на тому, що залишок коштів на розрахункових рахунках підприємства, зокрема на розрахунковому рахунку ПАТ КФ КБ «ПриватБанк» станом на 01.12.2014р. складав (-49094,74 грн.), станом на 01.01.2015р. (-137048,52 грн.); на розрахунковому рахунку ПАТ «Укрсоцбанк» станом на 01.12.2014 р. (-7147,49 грн.), станом на 01.01.2015р. залишок коштів відсутній. Зазначені вище обставини були відображені у Висновку до Довідки від 27.02.2015р. Зважаючи на викладене, директором ОСОБА_4 було прийнято рішення про необхідність скасування наказу №280 від 30.12.2014р. Так, 27.02.2015р., відразу після отримання Довідки про перевірку, директором було підписано наказ №10 від 27.02.2015р. Після прийняття зазначеного наказу, останній був направлений позивачу рекомендованим листом з описом вкладення, та повідомленням про вручення. Тому, вважає наказ №10 від 27.02.2015р. обґрунтованим, та таким, що не суперечить нормам чинного законодавства.

Також представник відповідача наполягає на тому, що стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні є безпідставним, оскільки це аргументовано тим, що відповідач не виплатив позивачу річну премію, яка була скасована Наказом № 10 від 27.02.2015 року, тобто підстави для виплати винагороди були відсутні.

Крім того представник відповідача наполягає на недоведеності та необґрунтованості стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду залишити без змін, як законне та обґрунтоване, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, вимог, заявлених у суді першої інстанції та заперечень на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка ОСОБА_3 працювала на підприємстві відповідача з 1990 року та 21 січня 2015 року згідно наказу № 3 від 21 січня 2015 року була звільнена з КП «ЖЕО № 35» з посади начальника групи інженерів, у зв'язку із скороченням штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, що підтверджується трудовою книжкою (а.с.10-14), наказом (а.с.42).

Відповідно наказу, виданого директором КП «ЖЕО №35» ОСОБА_5, № 280 від 30 грудня 2014 року, позивачці була призначена та нарахована винагорода за результатами роботи за рік у розмірі 15070,23 грн., із застосуванням коефіцієнту 2,0, що вбачається з наказу (а.с.15) та інформаційної довідки (а.с.17). Крім того, у грудні 2014 року позивачці були нараховані: оплата по окладу - 4336,96 грн., відрядження - 611,92 грн., індексація - 210,17 грн., добові - 60 грн. Всього нараховано 20289,28 грн., а за відрахуванням утримань до виплати - 16491,09 грн., що вбачається з інформаційної довідки (а.с.17).

У січні 2015 року позивачці нараховано до виплати: оплата по окладу - 3087,5 грн., індексація - 167,84 грн., компенсація за невикористану відпустку - 9233,72 грн., вихідна допомога - 7003,63 грн., всього - 19492,69 грн., а за відрахуванням утримань до виплати - 15492,07 грн., що вбачається з інформаційної довідки (а.с.17).

На день звільнення позивачці не були виплачені суми, а саме: заробітна плата за грудень місяць 2014 року в сумі 16491,09 грн.; заробітна плата за січень в сумі 15492,07 грн., а загалом не виплачено 31983,16 грн.

Позивачці відповідачем було виплачено: 30 січня 2015 року - 4175,24 грн., 24 лютого 2015 року - 2466,91 грн., 27 лютого 2015 року - 10719,46 грн., 19 березня 2015 року - 343,96 грн., а загалом виплачено 17705,57 грн., що вбачається з інформаційної довідки (а.с.17).

Наказом, виданим директором КП «ЖЕО №35» ОСОБА_4, № 10 від 27 лютого 2015 року було скасовано наказ № 280 від 30 грудня 2014 року «про призначення винагороди за результатами роботи за рік», що вбачається з наказу (а.с.16).

Позивачка 20 січня 2015 року, 30 березня 2015 року, 19 березня 2015 року, 25 березня 2015 року у зв'язку з невиплатою заробітної плати зверталася до КП «ЖЕО №35» а також до Саксаганського РВ КМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області. У відповідь на свої звернення до підприємства отримувала поштою чисті аркуші паперу.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем при звільненні позивача було порушено законодавство про оплату праці.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Як встановлено судом першої інстанції та убачається із матеріалів справи, позивачка ОСОБА_3 працювала на підприємстві відповідача з 1990 року та 21 січня 2015 року.

Згідно наказу № 3 від 21 січня 2015 року була звільнена з КП «ЖЕО № 35» з посади начальника групи інженерів, у зв'язку із скороченням штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, що підтверджується трудовою книжкою (а.с.10-14), наказом (а.с.42).

Відповідно наказу, виданого директором КП «ЖЕО №35» ОСОБА_5, № 280 від 30 грудня 2014 року, позивачці була призначена та нарахована винагорода за результатами роботи за рік у розмірі 15070,23 грн., із застосуванням коефіцієнту 2,0, що вбачається з наказу (а.с.15), інформаційної довідки (а.с.17).

Крім того, у грудні 2014 року позивачці були нараховані: оплата по окладу - 4336,96 грн., відрядження - 611,92 грн., індексація - 210,17 грн., добові - 60 грн.

Всього нараховано 20289,28 грн., а за відрахуванням утримань до виплати - 16491,09 грн., що вбачається з інформаційної довідки (а.с.17).

У січні 2015 року позивачці нараховано до виплати: оплата по окладу - 3087,5 грн., індексація - 167,84 грн., компенсація за невикористану відпустку - 9233,72 грн., вихідна допомога - 7003,63 грн., всього - 19492,69 грн., а за відрахуванням утримань до виплати - 15492,07 грн., що вбачається з інформаційної довідки (а.с.17).

На день звільнення позивачці не були виплачені суми, а саме: заробітна плата за грудень місяць 2014 року в сумі 16491,09 грн.; заробітна плата за січень в сумі 15492,07 грн., а загалом 31983,16 грн.

Позивачці відповідачем було виплачено: 30 січня 2015 року - 4175,24 грн., 24 лютого 2015 року - 2466,91 грн., 27 лютого 2015 року - 10719,46 грн., 19 березня 2015 року - 343,96 грн., а загалом виплачено 17705,57 грн., що вбачається з інформаційної довідки (а.с.17).

Вказані обставини також підтверджуються довідкою щодо нарахувань та виплат по заробітній платі ОСОБА_3 від 01.03.2016 року, що надана представником відповідача суду апеляційної інстанції.

Таким чином судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачці, з сум, які належало сплатити в день звільнення, на день розгляду справи, не виплачено 14276 грн. 59 коп., тому ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Доводи апеляційної скарги відповідача стосовно того, що стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні є безпідставним, оскільки це аргументовано тим, що відповідач не виплатив позивачу річну премію, яка була скасована Наказом № 10 від 27.02.2015 року, тобто підстави для виплати винагороди були відсутні не можуть бути підставою для скасування рішення суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про колективні договори і угоди», положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов'язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про колективні договори і угоди», забороняється будь-яке втручання, яке може обмежити законні права працівників та їх представників або заборонити їх здійснення, з боку органів представницької і виконавчої влади та господарського управління, політичних партій, роботодавців при укладенні та виконанні колективних договорів, угод.

Відповідно до пункту 4.3. Статуту КП «ЖЕО №35», директор самостійно вирішує питання діяльності підприємства , зокрема, видає накази. Відповідно до пункту 7.2. Статуту КП «ЖЕО №35», директор підприємства обирає форми і системи оплати праці, зокрема, встановлює працівникам премії, винагороди, на умовах, передбачених колективним договором та діючим законодавством.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про заробітну плату», до структури заробітної плати відноситься, зокрема, винагорода за підсумками роботи за рік.

Позивачка відпрацювала на підприємстві відповідача понад 10 років, в тому числі повний 2014 рік. Тому їй обґрунтовано, відповідно з «Положенням», наказом по підприємству № 280 від 30 грудня 2014 року нарахована винагорода за результатами роботи за 2014 рік, яка є складовою частиною заробітної плати.

Відповідно до ч.1 ст. 127 КЗпП України, відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України.

Відповідно до ч.2 ст. 127 КЗпП України, відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу: для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми; при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки.

Таким чином, зі змісту вказаної норми вбачається, що відрахування із заробітної плати можуть бути здійснені стосовно працівників, тобто осіб, які перебувають з підприємством в трудових відносинах. Позивачка на час видання оспорюваного наказу була звільнена з підприємства, не знаходилася з ним в трудових відносинах, не отримала сум, які були нараховані на час звільнення. Таким чином, оспорюваним наказом була зменшена сума заробітної плати, яка належала до видачі позивачці при звільненні, а остання на час видання цього наказу не була робітником підприємства, в трудових відносинах з підприємством не знаходилася. Такі дії відповідача щодо зменшення розміру нарахованої звільненому працівнику заробітної плати, не передбачені вище зазначеною нормою КЗпП України або будь-якою іншою нормою законодавства.

Тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що оспорюваний наказ виданий з порушенням закону і є підстави для визнання його незаконним та скасування в частині, що стосується позивачки.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивач звернулась з позовом з пропуском тримісячного строку, встановленого ч.1 ст.233 КЗпП України не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог позивача, оскільки, відповідно до вимог ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права

Проте відповідно до вимог ч.2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Конституційний Суд України підтверджує те, що при розгляді в позовному провадженні трудового спору про стягнення належної працівникові заробітної плати положення частини другої статті 233 Кодексу підлягає застосуванню у випадках пред'явлення вимог про стягнення будь-яких виплат, що входять до структури заробітної плати.

Строки оплати праці передбачені ст. 115, 116 Кодексу законів про працю України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці».

Відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Рішенням Конституційного суду України( на яке посилюється Апелянт) від 22.02.2012р. №4-рп/2012 дано офіційне тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст.ст. 117, 231-1 КЗпП України. Конституційний суд України визначив, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та при відшкодуванні завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався, а з позивачем відповідач не розрахувався в повному обсязі і по теперішній час, тому строки позовних вимог позивачем не порушені.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що суд допустив заміну підстав та предмету позову після початку розгляду справи по суті та за власним переконанням вийшов за межі позовних вимог з огляду на наступне.

Предметом позовних вимог позивача є захист її прав при звільненні, про існування наказу №10 від 27 лютого 2015 року позивачу стало відомо під час розгляду справи в суді, відповідачем не доведено факт ознайомлення позивача, або вручення вказаного наказу позивачу, тому, відповідно до вимог ч.2 ст. 31 ЦПК України, позивач скористалась своїм правом збільшення позовних вимог протягом усього часу розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставності стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні спростовані вищенаведеним, проте колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір стягнутого середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22 січня 2015 року по 22 жовтня 2015 року зменшивши цю суму з 62379 грн. 46 коп. до 5000 грн. з огляду на наступне.

На думку колегії суддів, суд в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду законні та обґрунтовані, розмір стягнутого середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22 січня 2015 року по 22 жовтня 2015 року в сумі 62379 грн. 46 коп. є підтверджений як розрахунками позивача, так і довідкою відповідача про нарахування та виплату по заробітній платі від 01.03.2016 року, згідно якої середньоденна заробітна плата позивача з урахуванням річної премії складає 333 грн. 58 коп.

Проте колегія суддів вважає, що суд першої інстанції мав застосувати правову позицію про можливість зменшення судом середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у разі наявності спору між сторонами про розмір належних до виплати сум при звільненні працівника, яка викладена в Постанові Верховного Суду України від 21 листопада 2011 року, від 03 липня 2013 року і, відповідно до ст.360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Крім того, як встановлено п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року № 13, У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

За таких обставин, колегія суддів, з урахуванням вище наведеного, а також зважаючи на розмір спірної суми, на яку позивач має право, частку, яку вона становить у заявлених вимогах, істотність цієї частки, інші конкретні обставини справи, дійшла висновку про необхідність зменшення стягнутого середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до 5000 грн.

Крім того колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу відповідача в частині оскарження рішення суду першої інстанції стосовно позовних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи роз'яснення, надані в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зважаючи на характер і обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач, тривалість немайнових втрат та можливість їх відновлення, інші обставини справи, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є 500 грн.

Керуючись ст.ст.303, п.1 ч.1 ст.309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація № 35" задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 22 жовтня 2015 року змінити в частині стягнення з Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація № 35" на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22 січня 2015 року по 22 жовтня 2015 року зменшивши цю суму з 62379 грн. 46 коп. до 5000 (п'ять тисяч) грн.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 22 жовтня 2015 року змінити в частині стягнення з Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація № 35" на користь ОСОБА_3 моральної шкоди, зменшивши цю суму з 5000 грн. до 500 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: