Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 317/82/16-ц Головуючий у 1-й інстанції: Гончаренко П.П.
Провадження № 22-ц/778/3335/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Трофимової Д.А.,

Суддів: Крилової О.В.,

ОСОБА_2,

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 07 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області про зміну формулювання причини і дати звільнення, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що відповідно до розпорядження № 18 від 30.08.2013 року вона була прийнята на роботу до Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області на посаду художнього керівника Григорівського сільського будинку культури. Відповідно до розпорядження від 01.07.2015 року вона була переведена на посаду директора Григорівського сільського будинку культури. Разом із тим, запис про це в трудову книжку внесений не був. До 09.11.2015 року вона сумлінно виконувала свої трудові обовязки, жодних зауважень до якості роботи не отримувала, до дисциплінарної відповідальності не притягувалась, їй була винесена подяка за сумлінну працю.

13.11.2015 року, зважаючи на психологічний тиск з боку новообраного голови Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області ОСОБА_4, позивач погодилась на звільнення за згодою сторін та подала відповідну заяву. Розпорядженням голови сільської ради від 13.11.2015 року на підставі вказаної заяви ОСОБА_3 була звільнена з посади директора СБК за згодою сторін, тобто за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. 14 та 15 листопада припали на вихідні дні. З 16 до 18 листопада включно, позивач зверталась до голови Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області з проханням видати їй трудову книжку та провести розрахунок згідно з законом. Разом із тим, позивачу було в цьому відмовлено. В ці дні новообраний голова сільської ради ОСОБА_4 на підставі особистої неприязні та помсти за те, що на виборах 25.10.2015 року позивач підтримувала його опонента та була спостерігачем на виборчій дільниці, морально тиснув на неї та примушував написати іншу заяву про звільнення за власним бажанням, доводячи її до сліз та нервових зривів.

18.11.2015 року у позивача були відібрані пояснення щодо того, що вона не зявилась на роботі 10.11.2015 року. В цей же день розпорядженням б/н від 18.11.2015 року ОСОБА_3 була звільнена за прогул згідно ч. 4 ст. 40 КЗпП України, незважаючи на те, що вже була звільнена до цього 13.11.2015 року за згодою сторін, при цьому, підставою для звільнення вказана заява позивача, а не прогул.

Позивач вважає, що станом на 18.11.2015 року вона вже була звільнена за згодою сторін. Крім того, 10.11.2015 року вона взяла відгул за понаднормово відпрацьований час 14.10.2015 року. Заява позивача на відгул була підписана 09.11.2015 року діючим на той час головою сільської ради.

В день звільнення з ОСОБА_3 не був проведений розрахунок, а також їй не була видана трудова книжка. Трудову книжку позивач отримала поштою 17.12.2015 року.

Таким чином, позивач вважає, що вона була звільнена 13.11.2015 року на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, тому в цей день мала отримати трудову книжку та з нею мав би бути проведений розрахунок.

Крім того, позивач вказувала, що незаконними діями відповідача, які полягають у неправильному формулюванні причини звільнення, затримки розрахунку та затримки видачі трудової книжки, їй завдана моральна шкода, яку вона оцінює в 15 000 грн. Відповідач в особі голови сільської ради чинив на неї психологічний тиск, примушував переписати заяву про звільнення за згодою сторін на заяву про звільнення за власним бажанням. При цьому мотивував це тим, що позивач не зможе зараз звернутись в службу зайнятості, а лише через три місяці, а, отже, залишиться без коштів до існування, знаючи, що у неї на утриманні перебуває двоє дітей віком 12 та 14 років.

Отже, незаконне звільнення та невиплата належних грошових сум, моральний тиск на психіку призвели до моральних страждань позивача, втрати нормальних життєвих звязків. Зважаючи на те, що позивач виховує двох неповнолітніх дітей, яким потрібно щодня давати кошти на харчування в школі, чоловік хворіє на інсулінозалежний цукровий діабет і потребує спеціальної дієти та режиму харчування, йому протипоказано хвилюватись, позивачу довелось взяти кредит. ОСОБА_3 вказувала, що всі перелічені обставини діють на неї гнітюче. Загалом ця ситуація вплинула негативно на всю родину позивача.

Посилаючись на зазначені обставини, збільшивши розмір позовних вимог протягом часу розгляду справи в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та невиплаченої заробітної плати, позивач просила суд:

- зобовязати Григорівську сільську раду Запорізького району Запорізької області змінити формулювання причини і дату її звільнення з посади директора сільського будинку культуриГригорівської сільської ради, а саме, вказати дату звільнення з посади 13.11.2015 року та причину звільнення п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін.

- стягнути з Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за листопад 2015 року в розмірі 856,70 грн., середній заробіток за час затримки проведення розрахунку з 13.11.2015 року до дня ухвалення судом рішення у справі в розмірі 12 079,47 грн., середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки з 13.11.2015 року до 17.12.2015 року в розмірі 2 141,75 грн. та моральну шкоду в розмірі 15 000 грн., а всього - 30 077, 92 грн.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 07 червня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області на користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі за вісім робочих днів у листопаді 2015 року в розмірі 685,36 грн., допущено негайне виконання рішення суду в цій частині.

Стягнуто з Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки проведення розрахунку з 18.11.2015 року до дня ухвалення судом рішення у справі 07.06.2016 року в розмірі 11 822,46 грн.

Стягнуто з Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області в дохід держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, Григорівська сільська рада Запорізького району Запорізької області подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за вісім робочих днів у розмірі 685,36 грн., середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку з 18.11.2015 року по 07.06.2016 року в розмірі 11 822,46 грн. та моральної шкоди в сумі 5 000 грн. скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в цій частині.

ОСОБА_3 рішення суду не оскаржила.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

На підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

На підставі ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Як зазначалося вище, згідно апеляційної скарги Григорівська сільська рада Запорізького району Запорізької області оскаржує рішення суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за вісім робочих днів у розмірі 685,36 грн., середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку з 18.11.2015 року по 07.06.2016 року в розмірі 11 822,46 грн. та моральної шкоди в сумі 5 000 грн., а тому апеляційний суд відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в цій частині.

За ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

За положеннями ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999р. при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями).

За положеннями ст. 27 Закону України «Про оплату праці», п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року (далі - Порядку), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

При цьому, згідно з п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до розпорядження № 18 від 30.08.2013 року ОСОБА_3 була прийнята на роботу до Григорівської сільської ради на посаду художнього керівника Григорівського сільського будинку культури (а.с. 8).

Як видно з копії розпорядження № 4 від 01.07.2015 року позивач була переведена з посади художнього керівника Григорівського сільського будинку культури на посаду директора Григорівського сільського будинку культури (а.с. 56). Разом із тим, даний запис в трудову книжку внесений не був (а.с. 8).

18 листопада 2015 року о 08-30 год. ОСОБА_3 надала свої пояснення щодо відгулу 10.11.2015 року, та відсутності на робочому місці 09.11.2015 року (а.с. 12, 75).

17 листопада 2015 року ОСОБА_3 власноручно написала заяву про звільнення її за власним бажанням з 18.11.2015 року, так як вона відмовляється працювати в умовах, які несуть загрозу її здоровю та суперечать Закону України «Про охорону праці» (а.с. 79).

Відповідно до копії наказу від 18 листопада 2015 року про звільнення ОСОБА_3 з посади директора Григорівського СБК, позивача було звільнено з вказаної посади з 18.11.2015 року згідно ч. 4 ст. 40 КЗпП України. Другим пунктом наказу вказано централізованій бухгалтерії провести розрахунок згідно законодавства. Підставою для розпорядження зазначена заява ОСОБА_3 від 18.11.2015 року (а.с. 13).

В матеріалах справи також міститься інша копія наказу № 31 від 18 листопада 2015 року про звільнення ОСОБА_3 з посади директора Григорівського СБК, згідно якої позивача було звільнено з вказаної посади з 18.11.2015 року згідно ч. 4 ст. 40 КЗпП України. Другим пунктом наказу вказано централізованій бухгалтерії провести розрахунок згідно законодавства. Підставою для розпорядження зазначено: прогули без поважних причин 09.11 18.11.2015 року (а.с. 61).

З розпорядженням про звільнення від 18.11.2015 року № 31 ОСОБА_3 ознайомлена, але від підпису в ньому вона відмовилась, про що свідчать підписи ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 у вищевказаному розпорядженні (а.с. 61).

03.12.2015 року сільським головою Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області ОСОБА_4 було видано розпорядження про невиплату з/п № 36, в якому зазначено, що зарплату ОСОБА_3 за листопад 2015 року не виплачувати до його особистого розпорядження з виявленням нестачі матеріальних цінностей по Григорівському СБК в результаті проведеної інвентаризації (а.с. 58).

09.11.2015 року сільським головою Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області ОСОБА_4 було видано наказ про створення спеціальної комісії, уповноваженої зафіксувати факт відсутності директора Григорівського сільського будинку культури ОСОБА_3 на робочому місці (а.с. 59).

Створеною комісією у складі: секретаря виконкому ОСОБА_8, бухгалтера ОСОБА_9, архіваріуса ОСОБА_5 складено акти про відсутність на роботі ОСОБА_3 директора Григорівського СБК: № 1 від 09.11.2015 року, № 2 від 10.11.2015 року, № 3 від 11.11.2015 року, № 4 від 12.11.2015 року, № 5 від 13.11.2015 року, № 6 від 16.11.2015 року, № 7 від 17.11.2015 року (а.с. 62, 64, 65, 66, 68, 69, 70), , а також складені акти № 8 від 17.11.2015 року та № 9 від 18.11.2015 року про відмову від підпису про отримання повідомлення та відмову від підпису про ознайомлення з розпорядженням (а.с. 63, 67).

17.11.2015 року ОСОБА_3 надано повідомлення № 1 про надання у строк 18.11.2015 року письмового пояснення щодо відсутності на роботі з 09 по 17 листопада 2015 року (а.с. 60).

Згідно опису вкладення трудову книжку ОСОБА_3 направлено 15.12.2015 року, відповідно до її письмової заяви (а.с. 9, 76).

До матеріалів цивільної справи долучено Акт перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування № 08-18-079/0332, яка була проведена з 12.05.2016 року по 24.05.2016 року головним державним інспектором Головного управління держпраці у Запорізькій області ОСОБА_10 Згідно висновків вказаного акту зробити висновок про наявність порушень процедури звільнення (проведення остаточного розрахунку) позивача не є можливим. Крім того, зясувати суму нарахування та виплати заробітної плати не є можливим (а.с. 138-153).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по заробітній платі за вісім робочих днів в листопаді 2015 року в розмірі 685,36 та середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку з 18 листопада 2015 року до дня ухвалення судом рішення у справі, тобто по 07 червня 2016 року, у розмірі 11 822,46 грн.

Судом правильно встановлено, що розпорядження про невиплату з/п № 36, яке видано 03.12.2015 року сільським головою Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області ОСОБА_4, в якому зазначено, що зарплату ОСОБА_3 за листопад 2015 року не виплачувати до його особистого розпорядження, є незаконним.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції бухгалтер Григорівської сільської ради ОСОБА_11 пояснив, що ним була нарахована заробітна плата ОСОБА_3 за листопад 2015 року, але голова сільської ради заборонив йому її виплачувати, та на прохання бухгалтера для обґрунтування заборони, головою сільської ради було видано розпорядження від 03.12.2015 року. На підставі офіційного розпорядження голови сільської ради про невиплату ОСОБА_3 заробітної плати за листопад 2015 року бухгалтером були повернуті нараховані кошти до казначейства.

Згідно довідки про середню заробітну плату Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області № 01-16/218 від 07.04.2016р., нарахована позивачу заробітна плата складала: за липень 2015 року 1 551 грн., за серпень 2015 року 1 551 грн., за вересень 2015 року 1 551 грн., за жовтень 2015 року 2 133 грн., а всього за вказаний період 6 786 грн.

У 2015 році кількість робочих днів у вересні становить 22 дні, у жовтні 21.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що середньоденний заробіток складає 85,67 грн.

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 працювала 8 робочих днів, як правильно встановлено судом першої інстанції згідно табелю обліку робочого часу за вказаний місяць (а.с. 168), з урахуванням того, що позивач була звільнена 18 листопада 2015 року та з урахуванням прогулів.

Отже, за листопад заборгованість по заробітній платі розрахована судом правильно, наступним чином: 8*85,67=685,36 грн.

Розрахунок середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку також проведено судом правильно з 18 листопада 2015 року до дня ухвалення судом рішення у справі, тобто по 07.06.2016 року.

Кількість робочих днів з 18 по 30 листопада 2015 року 8, у грудні 2015 року 23, у січні 2016 року 19, у лютому 2016 року 21, у березні 2016 року 22, у квітні 2016 року 21, у травні 2016 року 19, в червні 2016 року станом на 7 число 5, що в сумі становить 138 робочих днів: 138*85,67=11 822,46 грн.

Таким чином, установивши під час розгляду справи, що позивачу не були виплачені належні їй від установи суми в день звільнення, суд дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь працівника заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. Зазначений висновок ґрунтується на матеріалах справи й вимогах вищенаведених норм матеріального права, у рішенні викладені обґрунтування висновку у відповідності до вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за вісім робочих днів, середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку висновків суду не спростовують, оскільки базуються на викладі фабули справи та є повторенням обставин, якими відповідач обґрунтовував свої заперечення проти позову, всебічна оцінка яким була дана судом першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Всі докази та обставини, на які посилається Григорівська сільська рада Запорізького району Запорізької області у вищевказаній частині в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку.

Разом із тим, колегія суддів дійшла висновку, що розмір стягнутої судом моральної шкоди підлягає зменшенню з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За положеннями п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли у результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин, які мають значення для правильного вирішення спору (статті 1, 3, 4, 31 ЦПК України).

Колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 237-1 КЗпП України. Враховуючи, що судом встановлено факт порушення законних трудових прав позивача, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації її життя, оскільки позивач була змушена звертатися до суду для відстоювання своїх інтересів, обсяг моральних страждань, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, виходячи з засад розумності та справедливості, колегія визначила, що належною компенсацією отриманої позивачем моральної шкоди є сума 500 грн., що є виваженим, справедливим та співмірним зі ступенем та тривалістю моральних страждань, заподіяних позивачу.

Колегія дійшла висновку про зменшення розміру стягнення моральної шкоди до 500 грн., оскільки покладення на відповідача обовязку виплатити позивачу середній заробіток в розмірі 11 822,46 грн. також є сатисфакцією відшкодування моральної шкоди.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду зміні шляхом зменшення розміру стягнення моральної шкоди до 500 грн.

Як зазначалося вище, позивачем рішення суду не оскаржується, а колегія суддів не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області задовольнити частково.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 07 червня 2016 року по цій справі змінити, зменшити розмір стягнення моральної шкоди до 500 (пятсот) грн.

В іншій частині рішення по цій справі залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: