Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №320/1591/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Бахаєв І.М.
Провадження №22-ц/778/261/16 Суддя-доповідач: Кримська О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючий Кримська О.М.,

Судді Спас О.В.

Дзярук М.П.

При секретарі Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, Управління Держземагенства у Мелітопольському районі Запорізької області, ОСОБА_5 про визнання недійсним рішення та державного акту,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду із вказаним позовом, який в подальшому неодноразово уточнювали та в обґрунтування якого зазначали, що їм на праві власності належить квартира АДРЕСА_1. Вказаний будинок є трьохквартирним: в квартирі №1 мешкає відповідачка ОСОБА_5, а в квартирі №2 - мешкала ОСОБА_6.

В березні 2014 року позивачам стало відомо, що без їх дозволу та погодження, ОСОБА_5 вже отримала державний акт на право власності на всю земельну ділянку. Так, на підставі рішення сесії Вознесенської сільської ради № 5 від 15.10.2009 року ОСОБА_5 отримала державний акт серії НОМЕР_1, реєстраційний номер №49 для обслуговування житлового будинку та державний акт серії НОМЕР_2, реєстраційний № 51 для ведення особистого селянського господарства, вказані акти видані 13.09.2010 року.

ОСОБА_6 на підставі рішення 17 сесії 24 скликання Вознесенської сільської ради №06/23 від 08.04.2004 року отримала державний акт серії НОМЕР_4, реєстраційний №51 для ведення особистого селянського господарства та державний акт серії НОМЕР_3, реєстраційний №52 для обслуговування житлового будинку, вказані акти отримані 20 серпня 2004 року.

Таким чином жодного вільної земельної ділянки для обслуговування дому та для ведення особистого господарства за адресою: АДРЕСА_1 в частині яка належить позивачам не існує, в зв'язку із чим позивачі були вимушені звернутися до суду для захисту своїх порушених прав із вказаним позовом.

Посилаючись на вказані обставини, остаточно просили суд:

- визнати недійсним рішення сесії Вознесенської сільської ради №5 від 15.10.2009 року в частині передачі земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_5 площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_2, а саме п. 104 Додатку до рішення №5 від 15.10.2009 р.;

- визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, реєстраційний номер №49, виданий на ім'я ОСОБА_5;

- зобов'язати управління Держкомзему у Мелітопольському районі скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 за державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, реєстраційний номер №49.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 жовтня 2015 року позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_3, ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Особи, що беруть участь у справі, повідомлені про місце та час розгляду справи у відповідності до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (судової повістки) (а.с.205, 206, 208-211).

Від ОСОБА_5 надійшли заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, в яких просить суд апеляційну скаргу відхилити, рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 жовтня 2015 року залишити без змін (а.с.164).

Від Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області надійшла письмова заява про розгляд справи за відсутності їх представника, просять вирішити справу на розсуд суду ( а.с.212-213).

Позивачі та представник Управління Держземагенства у Мелітопольському районі Запорізької області в судове засідання не з'явилися, причини неявки в судове засідання не повідомили, будь - яких письмових клопотань, у тому числі і про перенесення розгляду справи, від них не надходило.

Позивачі приймають участь в суді апеляційної інстанції через свого представника - ОСОБА_7

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст.ст. 303-1, 305 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності учасників апеляційного розгляду, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення представника ОСОБА_3, ОСОБА_4 - ОСОБА_7, відповідачки ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог п.4 ст. 309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що позивачами пропущено строк позовної давності для звернення до суду за захистом свого права.

Проте, висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску позовної давності є суперечливими.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалене по справі рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення.

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до положень ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 цієї статті.

Стаття 12 ЦК України, передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права.

За змістом ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 31, 119, 215 ЦПК України визначати предмет та підстави позову є виключним правом позивача і суд не може їх змінити без згоди позивача.

Таким чином, у разі порушення цивільного права відповідно до ст.ст. 3, 11, 31 ЦПК України особа має право обирати той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу, а перевірка відповідності цього способу наявному порушенню і меті судового розгляду у відповідності до ст.4 ЦПК є обов'язком суду.

Встановлено, що згідно свідоцтва на право власності на житло від 31.03.2010 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 ( а.с.44).

ОСОБА_5 є власником квартир АДРЕСА_2 ( а.с.201-202).

Рішенням виконавчого комітету Вознесенської сільської ради №57 від 29 серпня 1995 року передано земельні ділянки у приватну власність та постійне користування в тому числі і мешканцям АДРЕСА_1: ОСОБА_5 - для ведення особистого підсобного господарства площею 0,37 га; ОСОБА_8 - для ведення особистого підсобного господарства площею 0,35 г; ОСОБА_3 - присадибну ділянку площею 0,20 га (а.с.117-118).

Рішенням тридцять п'ятої сесії п'ятого скликання Вознесенської сільської ради №5 від 15 жовтня 2009 року затверджено рішення виконавчого комітету Вознесенської сільської ради №57 від 29 серпня 1995 року та внесено зміни та доповнення до п. 1 вищезазначеного рішення в частині уточнення прізвища, адреси, площ та цільового використання, а саме відповідно до п. 104 Додатку №1 ОСОБА_5 передано земельні ділянки площею 0,2500 - для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,1200 га - для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_2 (а.с.130-136).

На підставі рішення виконкому Вознесеньської сільської ради №57 від 29.08.1995 року та рішення сесії Вознесеньської сільської ради №5 від 15.10.2009 року ОСОБА_5 15.09.2010 року отримала: Державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_5, реєстраційний №49, на земельну ділянку площею 0,2500 га для обслуговування житлового будинку та Державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_6, реєстраційний №51, на земельну ділянку площею 0,1200 га для ведення особистого селянського господарства (а.с.11,12).

Згідно з п.7 Перехідних положень Земельного Кодексу України 2001 року громадяни, що одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30 травня 2012 року № 6-31цс12, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України.

Твердження ОСОБА_3, ОСОБА_4 в апеляційній скарзі про те, що біля житлового будинку, який є триквартирним відсутня земельна ділянка, яка може бути виділена їй для обслуговування своєї квартири у спірному будинку, не доведено належними та допустимими доказами відповідно до ст.. ст.. 58, 59 ЦПК України.

Судовою колегією суддів роз'яснено представнику позивачів право заявити клопотання про призначення судової експертизи з метою визначення розміру земельної ділянки, необхідної для обслуговування позивачами своє квартири.

Проте, представник позивачів вважав недоцільним призначення будь-якого виду судової експертизи, оскільки факт відсутності земельної ділянки, необхідної для обслуговування належної позивачам квартири підтверджений наданими ним документами, а саме -копією технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 де міститься план земельної ділянки, та відповідь Мелітопольської міжрайонної прокуратури № 97-181-14 від 13.06.2014 року, зі змісту якої вбачається, що прокуратурою надано ОСОБА_3 роз'яснення законодавства щодо оформлення права власності на земельну ділянку ( а.с. 17;107;119).

Однак, у вищеназваних документах не зазначено, який розмір земельної ділянки закріплено за будинком АДРЕСА_1

До того ж, в матеріалах справи наявна відповідь Вознесенської сільської ради № 19 від 26.01.2016 року, з якої слідує, що позивачі із письмовою заявою про виділення у власність їм земельної ділянки ані за адресою : АДРЕСА_1, ані за будь-якою іншою адресою на території Вознесенської сільської ради не звертались ( а.с.197).

З мотивів, викладених вище та з урахуванням наданих сторонами доказів, колегія суддів приходить до висновку, що позивачами не надано суду доказів того, що на час прийняття спірного рішення сесії сільської ради №5 від 15 жовтня 2009 року порушено їх права або охоронюваного законом інтересу, а тому заявлені позивачами вимоги у судовому порядку є передчасними та безпідставними.

Виходячи зі змісту ст.ст. 257, 267 ЦК України, їх положення про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб'єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж при розгляді справи буде встановлено, що у позивача немає суб'єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд повинен відмовити в позові не через пропуск позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

Відповідно до абз. 3 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленого до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Отже, наслідки пропуску позовної даності застосовуються в разі доведеності позовних вимог.

Проте, наведені обставини свідчать, що у даній справі позивачами не доведено наявність у них права вимоги до відповідачів, тому відсутні підстави для застосування ст.ст. 257, 267 ЦК України.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції у відповідності до п. 4 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав недоведеності позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 жовтня 2015 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, Управління Держземагенства у Мелітопольському районі Запорізької області, ОСОБА_5 про визнання недійсним рішення та державного акту відмовити з мотивів, викладених у мотивувальній частині.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: