У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2016 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Дьоміна О.О., розглянувши касаційну скаргу Сокуренко НаталіїВікторівни, яка діє в інтересах Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», на рішення Ленінського районного суду

м. Запоріжжя від 23 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 12 жовтня 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову вказує, що 19 грудня 2011 року з відповідачем був укладений кредитний договір б/н, на підставі якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту у розмірі 12 500,00 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Підписанням договору клієнт надає банку згоду в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, затверджених наказом

№ СП-2010-256 від 6 березня 2010 року та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, є договором між ним та банком.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов і правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з п. 2.1.1.5.6 Умов і правил надання банківських послуг позичальник у разі невиконання зобов'язань за договором на вимогу банку повинен виконати зобов'язання з повернення кредиту, оплати винагороди банку.

Згідно з п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн та 5% від суми позову.

Відповідач у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 527, 530, 1054 ЦК України зобов'язання за вказаним договором не виконав, не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

Умовами п. 2.1.1.12.11 Правил користування платіжною карткою, п.1.1.3.2.2 Умов та правил надання банківських послуг передбачено право банку у разі порушення власником карти або довіреною особою вимог діючого законодавства та/або умов даного договору та/або у разі виникнення овердрафту вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленою банком часткою.

У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором станом на 31 липня 2015 рокувідповідач мав заборгованість у сумі 22 934,27 грн, яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 12 230,97 грн, заборгованості по процентам у сумі 8 194,70 грн, заборгованості за пенею та комісією у сумі 940,30 грн, а також штрафів у сумі 500,00 грн і 1 068,30 грн, які позивач просивстягнути з відповідача.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 березня

2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 12 жовтня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями, Сокуренко Н.В., яка діє в інтересах Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, вірно керувались положеннями

ст.ст. 626, 627 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та виходив із того, що договір від 19 грудня 2011 року, на підставі якого заявлено позовні вимоги, не регулює кредитні відносини між позивачем та відповідачем.

Доводи, на які посилається заявник у касаційній скарзі, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Зі змісту рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 березня 2016 року та ухвали апеляційного суду Запорізької області від 12 жовтня 2016 року і доданих матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваних судових рішень.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі в справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Сокуренко Наталії Вікторівни, яка діє в інтересах Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 12 жовтня 2016 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ О.О.Дьоміна