Ухвала

іменем україни

30 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., ПисаноїТ.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом прокурора Черняхівського району Житомирської області в інтересах держави в особі Житомирської обласної державної адміністрації, Державної інспекції сільського господарства в Житомирській області, Зороківської сільської ради Черняхівського району Житомирської області до Черняхівської районної державної адміністрації Житомирської області, ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Домінвест» про визнання недійсними розпоряджень, договорів оренди землі, розірвання договору суборенди та повернення земельної ділянки, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Домінвест» та касаційною скаргою заступника прокурора Житомирської області на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 12 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 27 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2011 року прокурор Черняхівського району Житомирської області в інтересах держави в особі Житомирської обласної державної адміністрації (далі - прокурор), Державної інспекції сільського господарства в Житомирській області, Зороківської сільської ради Черняхівського району Житомирської області звернувся до суду з позовом до Черняхівської районної державної адміністрації Житомирської області (далі - Черняхівської РДА), ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Домінвест» (далі - ТОВ «Домінвест») про визнання недійсними розпоряджень, договорів оренди землі, розірвання договору суборенди та повернення земельної ділянки.

На обґрунтування позовних вимог прокурор зазначав, що розпорядження голови Черняхівської РДА від 20 вересня 2005 року № 265 про надання в оренду земельної ділянки суперечить вимогам закону, оскільки відповідно до висновку державної земельної експертизи від 21 червня 2005 року № 600-05 розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 30,4982 га для передачі в оренду ОСОБА_3 не в повній мірі відповідає вимогам закону. Зазначав, що незважаючи на викладені обставини, 22 вересня 2005 року було укладено договір оренди землі, який зареєстрований у Черняхівській філії ДП «Центр ДЗК», а 13 вересня 2006 року цей договір розірвано, однак державної реєстрації розірвання договору оренди землі не відбулося, що свідчить про те, що даний договір чинний на даний час. Вказував, що 31 серпня 2006 року голова Черняхівської РДА видав розпорядження № 263, яким внесено зміни до розпорядження від 20 вересня 2005 року № 265, згідно з яким земельна ділянка площею 30,4982 га надається в оренду ОСОБА_3, крім як для рибогосподарських цілей та ведення бджільництва, ще й для фізкультурно-оздоровчих потреб та проведення спортивних змагань. Вважав, що такими діями Черняхівська РДА перевищила свої повноваження, так як передача в оренду земель громадянам та юридичним особам із зміною їх цільового призначення здійснюється за проектами відведення в порядку, встановленому ст. ст. 118, 123 ЗК України. Крім того, 01 лютого 2007 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Домінвест» було укладено договір суборенди, згідно з яким в суборенду було передано земельну ділянку водного фонду та земель запасу загальною площею 12,9762га.

Враховуючи викладене, з урахуванням уточнень позовних вимог під час розгляду справи, прокурор просив задовольнити позов.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 12 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 27 серпня 2015 року рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 12 лютого 2015 року скасовано в частині відмови у позові про визнання незаконним та скасування розпорядження голови Черняхівської РДА від 31 серпня 2006 року № 263 та визнання недійсним договору оренди земельної ділянки площею 12,9762 га від 13 вересня 2006 року, припинення шляхом розірвання договору суборенди земельної ділянки площею 12,9762 га та ухвалено нове рішення у цій частині, яким позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Черняхівської РДА від 31 серпня 2006 року № 263 про внесення доповнення до розпорядження голови райдержадміністрації від 20 вересня 2005 року № 265 «Про передачу земель водного фонду та земель запасу в оренду».

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки площею 12,9762 га від 13 вересня 2006 року, що зареєстрований філією «Центр ДЗК» за № , укладений між Черняхівською РДА та ОСОБА_3

Припинено шляхом розірвання договір суборенди земельної ділянки площею 12,9762 га, що зареєстрований 06 лютого 2007 року філією «Центр «ДЗК» за № , укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Домінвест».

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ТОВ «Домінвест» просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційні скарги підлягають відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд в частині відмови у задоволенні позову про визнання незаконним та скасування розпорядження голови Черняхівської РДА від 20 вересня 2005 року № 265 про визнання недійсним договору оренди від 22 вересня 2005 року та повернення переданої в оренду земельної ділянки водного фонду та земельної ділянки земель запасу, виходив з того, що оскільки договір оренди від 22 вересня 2005 року земельної ділянки водного фонду та земельної ділянки земель запасу укладено між Черняхівською РДА та ОСОБА_3 на підставі розпорядження голови Черняхівської РДА, який діяв в межах своїх повноважень та відповідно до вимог закону, а тому немає підстав для задоволення позову в цій частині.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування розпорядження голови Черняхівської РДА від 31 серпня 2006 року № 263 про внесення доповнення до розпорядження голови райдержадміністрації від 20 вересня 2005 року № 265 «Про передачу земель водного фонду та земель запасу в оренду», визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 13 вересня 2006 року, укладеного між Черняхівською РДА та ОСОБА_3, і припинення договору суборенди шляхом його розірвання, суд апеляційної інстанції, вважав, що розпорядження Черняхівської РДА від 31 серпня 2006 року № 263 було прийнято в порушення вимог ст. ст. 20, 21 ЗК України, оскільки ним фактично змінюється цільове призначення земель під рекреаційні цілі. Крім того, вказане розпорядження було прийнято без висновку державної земельної експертизи, розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, без встановлення меж.

Судами встановлено, що 20 вересня 2005 року головою Черняхівської РДА було видане розпорядження № 265 «Про передачу земель водного фонду та земель запасу в оренду».

Вказаним розпорядженням затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 30,4982 га в оренду ОСОБА_3 для рибогосподарських цілей та ведення бджільництва із земель запасу та водного фонду Зороківської сільської ради Черняхівського району та передано зазначені землі в довгострокову оренду останньому для зазначених цілей.

На підставі вказаного розпорядження від 20 вересня 2005 року між Черняхівською РДА та ОСОБА_3 22 вересня 2005 року укладено договір оренди земельної ділянки водного фонду та земельної ділянки земель запасу, загальною площею 30,4982 га, яка знаходиться за межами села Вишпіль Зороківської сільської ради Черняхівського району Житомирської області.

31 серпня 2006 року головою Черняхівської РДА видано розпорядження № 263, яким внесено доповнення до розпорядження голови РДА від 20 вересня 2005 року № 265 «Про передачу земель водного фонду та земель запасу в оренду», згідно з яким земельна ділянка площею 30,4982 га надається в оренду ОСОБА_3, окрім як для рибогосподарських цілей та ведення бджільництва, ще й для фізкультурно-оздоровчих потреб та проведення спортивних змагань.

На підставі даного розпорядження голови Черняхівської РДА 13 вересня 2006 року між Черняхівською РДА та ОСОБА_3 укладено договір оренди водного об'єкта загальною площею 17,5220 га та договір оренди земельної ділянки земель запасу, загальною площею 12,9762 га, які знаходяться за межами села Вишпіль Зороківської сільської ради Черняхівського району Житомирської області.

Крім цього, 01 лютого 2007 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Домінвест» було укладено договір суборенди, згідно з яким в суборенду було передано земельну ділянку водного фонду та землі запасу загальною площею 12,9762 га, одержані ним в оренду згідно з договором оренди від 13 вересня 2006 року.

Оскаржуючи розпорядження голови Черняхівської РДА від 20 вересня 2005 року № 265, прокурор посилався на те, що дане розпорядження про надання в оренду земельної ділянки суперечить вимогам закону, оскільки відповідно до висновку державної земельної експертизи від 21 серпня 2005 року № 600-05 розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 30,4982 га для передачі в оренду ОСОБА_3 не в повній мірі відповідає вимогам закону. Крім того, Черняхівська РДА, видаючи розпорядження, перевищила свої повноваження.

Судами правильно оцінено, що сам висновок доводить про те, що він є позитивним, оскільки в його тексті відсутні посилання про негативну оцінку або направлення на доопрацювання, а тому відповідно до ч. 3 ст. 35 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» він є підставою для прийняття відповідного рішення органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Крім того, прийняттю даного розпорядження № 265 передували розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розпорядження про погодження місця розташування об'єкта, рішення сесії Зороківської сільської ради від 30 березня 2004 року, акт вибору та обстеження земельних ділянок, висновки районного відділу земельних ресурсів, екологічної інспекції, містобудування та архітектури, районної СЕС, акт встановлення меж тощо.

Отже, суди дійшли правильних висновків, що доводи прокурора про перевищення Черняхівською РДА повноважень при винесенні розпорядження № 265 є безпідставними з огляду на наступне.

Так, аналіз вимог ст. ст. 122, 124, ч. 1 ст. 123, п. 12 Розділу «Перехідні положення» Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент укладення договору) дає підстави дійти висновку, що надання земельних ділянок в оренду здійснюється в тому самому порядку, що і надання їх в постійне користування. Тобто на підставі рішень органів виконавчої влади, зокрема районних та обласних державних адміністрацій, за проектами відведення цих ділянок.

За змістом ч. ч. 3 та 5 ст. 123 ЗК України та ст. 50 Закону України «Про землеустрій» виключно районна державна адміністрація уповноважена надавати згоду на розроблення проекту відведення земельної ділянки державної власності за межами населеного пункту до надання її в подальшому у постійне користування чи оренду згідно зі ст. 122 ЗК України.

Згідно з ч. 3 ст. 122 ЗК України районні державні адміністрації надають земельні ділянки із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів, зокрема, для потреб водного господарства.

Отже, правильними є висновки судів, що РДА при винесенні розпорядження діяла в межах своїх повноважень, а тому передбачені законом підстави для визнання незаконним оскаржуваного розпорядження від 20 вересня 2005 року № 265 відсутні, у зв'язку з чим і не вбачається підстав для визнання вказаного договору оренди недійсним.

Крім того, відповідно до п. 16 договору оренди землі від 13 вересня 2006 року цільове призначення земельної ділянки - землі водного фонду, землі запасу.

Статтею 19 ЗК України закріплено такі категорії земель: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; а також землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Віднесення земель до тієї чи іншої категорії згідно з частиною першою ст. 20 ЗК України здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Кожна категорія земель має узагальнене цільове призначення, що визначає специфіку її особливого правового режиму.

Так, земельні ділянки, віднесені до однієї категорії, можуть використовуватися за різними видами цільового призначення.

До земель водного фонду згідно з ч. 1 ст. 58 ЗК України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Відповідно до ч. 4 ст. 59 ЗК України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

Частиною 5 ст. 59 ЗК України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що використання земельних ділянок водного фонду для рибальства здійснюється за згодою їх власників або за погодженням із землекористувачем.

Отже, враховуючи вищевикладені вимоги земельного Кодексу, доводи касаційної скарги, що для рибогосподарських потреб земельні ділянки у власність або у користування мають надаватися обласними державними адміністраціями, оскільки водне господарство та риборозведення істотно різні поняття, відхиляються.

Стаття 1 Закону України «Про землеустрій» містить визначення поняття «цільове призначення земельної ділянки», згідно з яким це є її використання за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Цільове призначення земельних ділянок, які надані громадянам, юридичним особам у власність чи постійне користування, зазначається в державних актах на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою.

Таким чином, цільове призначення конкретної земельної ділянки фіксується у рішенні уповноваженого органу про передачу її у власність або надання у користування та в документі, що посвідчує право на земельну ділянку.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави дійти висновку, що зміна виду використання земельної ділянки в межах її цільового призначення можлива, але порядок вирішення цього питання не встановлений.

Виходячи з принципу ЗК України щодо раціонального використання та охорони земель, зміна виду використання землі в межах її цільового призначення повинна проводитися у порядку, встановленому для зміни цього цільового призначення землі.

ЗК України передбачає зміну цільового призначення землі органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проект землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів для ведення фермерського господарства.

Згідно з частиною третьою статті 20 ЗК України зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється згідно з Порядком зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2008 року № 502, та за ініціативою власників.

Обов'язковою умовою дотримання встановленої процедури зміни цільового призначення земельної ділянки є складання або перепогодження (у випадку якщо зміні цільового призначення підлягає вся земельна ділянка, а не її частина) проекту відведення земельної ділянки з місцевими органами виконавчої влади (районним (міським) органом земельних ресурсів, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органом містобудування й архітектури та охорони культурної спадщини), а також підлягає державній землевпорядній експертизі.

Встановлення та зміна цільового призначення земельних ділянок може здійснюватись виключно відповідно до вимог закону та у встановленому порядку, порушення якого має наслідком скасування таких розпоряджень (стаття 21 ЗК України).

Отже, зміна виду цільового призначення (використання) земельної ділянки сільськогосподарського призначення, встановленого законодавством та конкретизованого уповноваженим органом державної влади у рішенні про передачу її у власність або надання у користування та в документі, що посвідчує право на земельну ділянку, потребує обов'язкового дотримання механізму такої зміни, визначеного Порядком.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року № 6-32цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Крім того, доводи касаційної скарги щодо неврахування нормативних розмірів прибережних смуг відхиляються, оскільки дотримання таких меж є обов'язковою умовою при наданні земельної ділянки у власність, а у спірних правовідносинах вона передана в оренду.

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд в частині відмови у задоволенні позову про визнання незаконним та скасування розпорядження голови Черняхівської РДА від 20 вересня 2005 року № 265 про визнання недійсним договору оренди від 22 вересня 2005 року та повернення переданої в оренду земельної ділянки водного фонду та земельної ділянки земель запасу, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, встановивши, що договір оренди від 22 вересня 2005 року земельної ділянки водного фонду та земельної ділянки земель запасу укладено між Черняхівською РДА та ОСОБА_3 на підставі розпорядження голови Черняхівської РДА, який діяв у межах своїх повноважень та відповідно до вимог закону, дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову про повернення переданої в оренду ОСОБА_3 земельної ділянки водного фонду та земельної ділянки земель запасу.

Крім того, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування розпорядження голови Черняхівської РДА від 31 серпня 2006 року № 263 про внесення доповнення до розпорядження голови райдержадміністрації від 20 вересня 2005 року № 265 «Про передачу земель водного фонду та земель запасу в оренду», визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 13 вересня 2006 року, укладеним між Черняхівською РДА та ОСОБА_3, і припинення договору суборенди шляхом його розірвання, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову в цій частині, враховуючи те, що розпорядження Черняхівської РДА було прийнято в порушення вимог ст. ст. 20, 21 ЗК України, оскільки ним змінено цільове призначення земель, наданих в оренду.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм матеріального та процесуального права, які давали б підстави для скасування оскаржених судових рішень, а фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду з їх оцінки, тому касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Домінвест» та заступника прокурора Житомирської області відхилити.

Рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 12 лютого 2015 року у нескасованій частині та рішення апеляційного суду Житомирської області від 27 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: В.М. Коротун

Л.М.Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О.Писана