Провадження № 2/522/3085/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2016 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Нікітіної С.Й.,

при секретарі - Віноградовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання договору таким, що відбувся, визнання права власності на автомобіль,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, після уточнення вимог, просить визнати договір купівлі-продажу автомобіля НОМЕР_1, 1999 року випуску, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 таким, що відбувся; визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль НОМЕР_1, 1999 року випуску; зняти арешт з автомобіля НОМЕР_1, 1999 року випуску з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна та вилучити заборону відчуження автомобіля НОМЕР_1, 1999 року випуску, накладену 11.11.2006 року ПАТ КБ «ПриватБанк».

При цьому позивач мотивує свої вимоги тим, що в 2013 році він домовився з ОСОБА_2 про придбання в останнього автомобіля НОМЕР_1, 1999 року випуску, який ремонтувався в той час на станції технічного обслуговування.

ОСОБА_2 погодився продати автомобіль, при цьому завіривши позивача, що погасить борг перед ПАТ КБ «Приватбанк» з отриманих від ОСОБА_1 коштів та потім переоформить автомобіль на позивача.

ОСОБА_1 погодився на ці умови, передав ОСОБА_2 кошти в розмірі 5000,00 доларів США, про що останній написав розписку.

Через деякий час, позивач намагався звязатися з ОСОБА_2, однак той на звязок не виходить.

Станом на сьогоднішній день, ОСОБА_2 свої зобовязання з погашення боргу перед банком не виконав, за наявною інформацією помер 21.10.2013 року, а відповідачем до нотаріальної контори подано претензію про включення кредиторських вимог банку в спадкову масу після смерті ОСОБА_2

Даний факт змушує ОСОБА_1 звернутися до суду з даним позовом та вимагати захисту своїх прав.

У судове засідання позивач не з'явився, надав заяву, якою позов підтримав у повному обсязі, просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував, просив закінчити розгляд справи за його відсутності.

У зв'язку з неявкою відповідача в судове засідання, повідомленого належним чином, суд в порядку ст. 169 ЦПК України вирішує закінчити розгляд справи постановленням заочного рішення на підставі наявних у справі даних і доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 в 2013 році домовився з ОСОБА_2 про придбання в останнього автомобіля НОМЕР_1, 1999 року випуску, який ремонтувався в той час на станції технічного обслуговування. ОСОБА_2 погодився продати автомобіль, при цьому завіривши позивача, що погасить борг перед ПАТ КБ «Приватбанк» з отриманих від ОСОБА_1 коштів та потім переоформить автомобіль на позивача. ОСОБА_1 погодився на ці умови, передав ОСОБА_2 кошти в розмірі 5000,00 доларів США, про що останній написав розписку від 20.05.2013 року.

Згідно ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до положень ст.ст. 662, 692 ЦК України, продавець зобовязаний передати товар, визначений договором купівлі-продажу, а покупець зобовязаний оплатити товар, після його прийняття.

Відповідно до положень ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено законом або договором.

Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Суд знаходить, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 домовившись про всі істотні умови отримання автомобіля та передачу за це грошових коштів, фактично уклали 20.05.2013 року договір купівлі-продажу автомобіля, за яким ОСОБА_1 отримав у власність автомобіль НОМЕР_1, 1999 року випуску.

В подальшому, ОСОБА_1, вважаючи себе власником даного автомобіля закінчив його ремонт та використовував на свій розсуд за прямим призначенням.

На даний час банкові обтяження зазначеного автомобіля чинять перешкоди позивачеві у реалізації його права власності, а тому ОСОБА_1 мають бути усунуті зазначені перешкоди у вигляді арешту автомобіля.

Керуючись ст. ст. 328, 391, 638, 662, 692 ЦК України, ст.ст. 213-215, 226 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу автомобіля НОМЕР_1, 1999 року випуску, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 таким, що відбувся.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль НОМЕР_1, 1999 року випуску.

Зняти арешт з автомобіля НОМЕР_1, 1999 року випуску з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна та вилучити заборону відчуження автомобіля НОМЕР_1, 1999 року випуску, накладену 11.11.2006 року ПАТ КБ «ПриватБанк».

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга може бути подана через районний суд протягом десяти днів з дати проголошення рішення, а особою яка не була присутня в судовому засіданні, протягом десяти днів з дати отримання копії рішення.

Суддя:

26.02.2016