Справа № 464/4309/15 Головуючий у 1 інстанції: Радченко Е.А.
Провадження № 22-ц/783/1123/16 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота&nbsp; Т.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів: Тропак О.В.,Федоришина А.В.

з участю секретаря Іванової О.О.

з участю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства (ПАТ) «Універсал Банк» на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 27 листопада 2015 року по справі за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

27 травня 2015 року позивач звернувся з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 74 173,07 доларів США. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що на підставі договору від 24 квітня 2008 року ОСОБА_4 отримав кредит в розмірі 108 000 доларів США з кінцевим терміном повернення до 10 травня 2033 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірах та в строки, що передбачено договором. З метою забезпечення зобов'язань позичальника за кредитним договором, з відповідачем укладено договір поруки. ОСОБА_4 допустив заборгованість внаслідок невиконання умов договору з повернення кредитних коштів. Станом на 6 квітня 2015 року загальна сума заборгованості становила 74 173,07 доларів США, що еквівалентно 1 589 039,34 грн. Поручитель несе солідарний обов'язок із позичальником щодо погашення заборгованості перед банком. Просить позов задовольнити.

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 27 листопада 2015 року відмовлено у задоволенні позову.

Рішення оскаржив позивач, посилаючись на те, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. У апеляційній скарзі просить рішення скасувати, та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Вказує, що на підставі договору від 24 квітня 2008 року ОСОБА_4 отримав кредит в розмірі 108 000 доларів США з кінцевим терміном повернення до 10 травня 2033 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірах та в строки, що передбачено договором. Зазначає, що ОСОБА_4 припинив виконувати свої зобов'язання за договором, в результаті чого виникла заборгованість станом на 6 квітня 2015 року на загальну суму 74 173,07 доларів США, що еквівалентно 1 589 039,34 грн. Відповідач, як поручитель, має нести солідарну відповідальність із позичальником щодо повернення кредитних коштів.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Відповідно до ст.ст. 10, 59-61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Згідно зі ст.3, ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим вимогам не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що 30 травня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 017-2008-1721, за умовами якого банк надає позичальнику кредит в розмірі 108 000 доларів США з терміном користування кредитом до 10 травня 2033 року. Позичальник зобов'язується сплачувати кредит та відсотки за користування кредитом в розмірі 12,45% річних щомісяця згідно графіку щомісячних платежів.

10 червня 2009 року між цими сторонами укладено додаткову угоду, якою було змінено відсоткову ставку за користування кредитом з 12,45% на 5,68%. Додатковою угодою між ними від 25 червня 2009 року відсоткову ставку за користування кредитом змінено з 5,68% на 13,68%. Згідно додаткової угоди від 10 квітня 2012 року відсоткову ставку за користування кредитом змінено з 13,68% на 8,53%. 25 квітня 2012 року ці сторони уклали додаткову угоду, якою було змінено відсоткову ставку за користування кредитом з 8,53% на 16,53%.

Для забезпечення виконання зобов'язань за вказаним вище кредитним договором, 30 травня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та відповідачем укладено договір поруки № СL26160. Cудом встановлено, що про всі зміни відсоткової ставки поручителя було повідомлено належним чином шляхом укладення з ним додаткових угод. Пунктом 1.3 договору поруки передбачено, що поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і позичальник, за всіма зобов'язаннями останнього. Згідно умов цих договорів у випадку порушення боржником своїх зобов'язань перед кредитором за кредитним договором, позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Позивач виконав свої зобов'язання за договором та надав позичальникові передбачену цим договором суму.

На підставі аналізу наявних у справі доказів судом встановлено, що позичальник не виконував належним чином умови кредитного договору, що стверджується розрахунком заборгованості. Станом на 6 червня 2015 року заборгованість за кредитним договором складається із простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 588,26 доларів США, сума непогашеного кредиту, яку позивач просить стягнути достроково, становить 65 486,35 доларів США (1 402 940,27 грн.), заборгованості з відсотків - 8 048,20 доларів США (172 419,80 грн.), підвищені відсотки - в розмірі 50,26 доларів США (1 076,74 грн.).

Відповідно до ст.ст. 1054,1056-1 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти, визначені у договорі.

Згідно зі ст.ст. 526,530,553,554,555,629 цього Кодексу за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, поручитель і боржник відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Зобов'язання має виконуватись належним чином у встановлений строк.

Відповідно до п.29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.

Зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін і погоджених ними умов, в яких закріплюються їхні права та обов'язки, що складають зміст договірного зобов'язання (ч.1 ст. 628 ЦК України). Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч.1, ч.2 ст. 553 ЦК України).

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 17 грудня 2014 року (справа 6-185 цс 14).

Суд першої інстанції вірно вказав, що солідарна відповідальність настає лише у випадках, прямо вказаних в законі чи договорі, і при цьому кредитору надається право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі від усіх боржників разом або від одного із боржників. Якщо обов'язок не буде виконано в повному обсязі одним із боржників, кредитор вправі вимагати неодержане від інших солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними до того моменту, поки їх обов'язок не буде виконано повністю. Кредитор вправі обирати, від кого він буде вимагати виконання обов'язку: від боржника, від поручителя, або від обох разом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд вказав, що позивач вже обрав спосіб захисту своїх прав і звернувся з позовом окремо до позичальника, а не окремо до поручителя або до позичальника та поручителя одночасно. Вказаний позов розглянуто та рішенням суду, що набрало законної сили, заборгованість стягнута з позичальника на користь позивача. Суд прийшов до помилкового висновку,що стягнення заборгованості за даним позовом окремо з поручителя призведе до подвійного стягнення на користь позивача однієї й тієї ж суми заборгованості за одним і тим самим кредитним договором.

Не можна погодитися з висновками суду першої інстанції в тій частині, що позов не підлягає до задоволення, оскільки згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Строки дії поруки, які передбачені ч. 4 ст. 559 ЦК України, не є строками захисту порушеного права, а строками існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Оскільки за умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний погашати кредит періодичними платежами згідно графіку, узгодженому сторонами, ці умови позичальником не виконувались, а тому з часу не проведення ним чергового щомісячного платежу у банку виникло право протягом шести місяців пред'явити вимогу до поручителя. З розрахунку заборгованості вбачається, що з лютого 2014 року позичальник почав погашати кредит з порушенням графіку, а з 9 грудня 2014 року перестав вносити платежі на погашення кредиту. Позивачем не надано доказів того, що банком було пред'явлено вимогу до поручителя протягом шести місяців з часу не проведення позичальником чергового щомісячного платежу.

Такий висновок суду не відповідає матеріалам справи та спростовується тим, що з наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості (а.с.5-7) вбачається, що останній платіж внесено позичальником і зараховано банком 21 січня 2015 року. Позивач подав до суду позов 27 травня 2015 року.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що вимога до поручителя про виконання ним зобов'язань боржника за договором пред'явлена у судовому порядку в межах строку дії поруки, до закінчення строку виконання основного зобов'язання. Відомості про те, що кредитором встановлювався строк для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, що не суперечить висновку Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року, до якого Суд прийшов за результатами розгляду справи № 6-53цс14.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 88, 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, ч.2 ст. 314, ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 27 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити. Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, АДРЕСА_1) в користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (р/р2428 у ПАТ «Універсал Банк», , МФО 322001) заборгованість за кредитним договором № 017-2008-1721 від 30 травня 2008 року в сумі 74 173,07 доларів США (сімдесят чотири тисячі сто сімдесят три долари 7 центів США), що еквівалентно 1 589 039,34 грн. ( один мільйон п'ятсот вісімдесят дев'ять тисяч тридцять дев'ять грн. 34 коп.), яка складається з: простроченої заборгованості по сумі кредиту - 588,26 доларів США, що еквівалентно 12 602,52 грн.; суми дострокового стягнення кредиту - 65 486,35 доларів США, що еквівалентно 1 402 940,27 грн.; відсотків - 8 048,20 доларів США, що еквівалентно 172 419,80 грн.; підвищених відсотків - 50,26 доларів США, що еквівалентно 1 076,74 грн.; та судовий збір в сумі 3 654 грн. (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири грн.).

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді