Справа № 363/62/15-ц Головуючий у І інстанції Чірков Г. Є.
Провадження № 22-ц/780/831/16 Доповідач у 2 інстанції Суханова Є. М.
Категорія 46 02.03.2016
УХВАЛА

Іменем України

02 березня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Суханової Є. М.,

суддів: Мережко М.В., Лівінського С.В.,

за участю секретаря Бобка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 24 листопада 2015 року за позовом ОСОБА_2 до Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, ОСОБА_3, третя особа: Відділ Держземагенства у Вишгородському районі Київської області, про визнання права користування земельною ділянкою, визнання незаконним та скасування рішення та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка звернулася до суду з даним позовом у якому порушила питання про визнання за нею права користування земельною ділянкою площею 0,09 га по АДРЕСА_1

У зв'язку з цим просила визнати незаконними і скасувати рішення Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області №850-25.У12 від 01 вересня 2010 року «Про затвердження проекту землеустрою та відведення земельної ділянки площею 0,0450 га по АДРЕСА_1 ОСОБА_3», визнати недійсним державний акт на право приватної власності виданий на вказану земельну ділянку на ім'я ОСОБА_3

Свої вимоги мотивує тим, що право користування на спірну земельну ділянку в неї виникло в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року її матері ОСОБА_4, яка у зв'язку з придбанням ? частини будинку за вказаною адресою (згідно договору купівлі-продажу від 04 лютого 1989 року), набула в користування 0,06 га земельної ділянки та 0,030 га земельної ділянки в оренду біля цього будинку, згідно наказу № 114 від 20 червня 1988 року радгоспу ім. Ватутіна.

Оскільки відповідач ОСОБА_3 приватизував частину її земельної ділянки площею 0,0450 га, зазначене призвело до порушення її права користування на згадану вище частину земельної ділянки.

В суді представник позивача просила про задоволення позову з викладених у ньому підстав. Зазначила, що ОСОБА_4 за своє життя на праві передбаченому ст. 20 ЗК УРСР від 08 липня 1970 року набула в користування земельну ділянку площею 0,09 га, що знаходиться поряд з будинком АДРЕСА_1.

Після смерті матері позивачка успадкувала право користування цією земельною ділянкою, частина якої незаконно оформлена на відповідача ОСОБА_3 під час приватизації.

Представник відповідача ОСОБА_3 проти позову заперечив. Зазначив, що право користування на спірну земельну ділянку позивачка в установленому Законом порядку не набула, що підтверджується рішенням цього ж суду від 05 грудня 2013 року та ухвалою Апеляційного суду Київської області від 12 березня 2014 року в справі №363/1063/13-ц за аналогічним позовом ОСОБА_2

Судами встановлено відсутність у позивачки будь-якого права на спірну земельну ділянку, в тому числі права користування, а тому вважав, що ці обставини повторному доказуванню не підлягають.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 24 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із висновком, наведеним у рішенні, апелянт звернувся із апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити по справі нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Колегією суддів встановлено, що 04 лютого 1989 року матір позивача ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу стала власником ? частину будинку АДРЕСА_1.

У зв'язку з придбанням даного будинку ОСОБА_4 відведено 0,06 га землі біля будинку та 0,03 га надано в оренду.

28 серпня 1994 року Старопетрівською сільською радою Вишгородського району прийнято рішення № 46 про передачу ОСОБА_4 безкоштовно у приватну власність земельної ділянки площею 0,09 га та внесено в книгу реєстрації громадян про безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність за № 168.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 померла і позивач отримала у спадок 1/2 частину будинку АДРЕСА_1.

25 вересня 2003 року Виконавчий комітет Старопетрівської сільської ради прийняв рішення про відміну рішення сільської ради від 28 серпня 1994 року про передачу земельної ділянки ОСОБА_4 та передав вказану земельну ділянку позивачу у зв'язку з отриманням спадщини.

05 серпня 2004 року Старопетрівська сільська рада Вишгородського району Київської області прийняла рішення № 164 про затвердження рішення № 164 від 25 вересня 2003 року про передачу позивачу безкоштовно у власність земельної ділянки площею 0,09 га для будівництва та обслуговування житлового будинку.

30 вересня 2008 року Старопетрівська сільська рада Вишгородського району Київської області видала довідку, що за позивачкою по кадастрово-шнуровій книзі за № 927 закріплена земельна ділянка площею 0,09 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

10 червня 2009 року позивач підписала договір з ТОВ «Будексім 2007» по виконанню робіт по розробці технічної документації щодо виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,09 га, що знаходиться по АДРЕСА_2, однак виготовити технічну документацію не вдалося, оскільки частини земельної ділянки передана ОСОБА_3 та ним виготовлений державний акт на земельну ділянку площею 0,0450 га по АДРЕСА_1

Судом першої інстанції було зазначає, що вказаний позов, предметом якого є право користування на спірну земельну ділянку, пред'явлено з тих самих підстав, що і позов ОСОБА_2 в справі № 363/1063/13-ц.

Рішенням цього ж суду від 05 грудня 2013 року, (яке набрало законної сили) в позові ОСОБА_2 відмовлено (справа № 363/1063/13-ц).

Судом першої інстанції було встановив, що ОСОБА_4 за своє життя меж земельної ділянки в натурі на місцевості не встановлювала та жодних документів, визначених ст. 20 ЗК УРСР 1970 року, які б встановлювали її право користування або власності на земельну ділянку не отримувала.

При цьому судом першої інстанції відкинув як недопустимі та недостатні докази позивача по справі № 363/1063/13-ц: договір оренди від 26 травня 1988 року, наказ радгоспу ім. Ватутіна №114 від 20 червня 1988 року, записи в по господарській книзі за 1990-1993 роки.

Такі ж обставини встановлені судом першої інстанції і в цій справі, про які подано ті самі докази.

Згідно ст. 20 ЗК УРСР 1970 року, відповідно до Основ земельного законодавства Союзу РСР і союзних республік право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчується державними актами на право користування землею. Форми актів встановлюються Радою Міністрів СРСР.

Право короткострокового тимчасового користування землею засвідчується рішенням органу, який надав земельну ділянку в користування.

Право довгострокового тимчасового користування землею засвідчується актами, форма яких встановлюється Радою Міністрів Української РСР.

Зазначені документи видаються після відводу земельних ділянок в натурі.

Право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад народних депутатів.

Згідно ст. 21 ЗК УРСР 1970 року, видача державних актів на право користування землею, а також актів на право довгострокового тимчасового користування землею провадиться виконавчими комітетами районних (міських) Рад народних депутатів.

Відповідно ст. 22 ЗК УРСР 1970 року, приступати до користування наданою земельною ділянкою до встановлення відповідними землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і видачі документа, який засвідчує право користування землею, забороняється.

Недостатнім для виникнення права користування є й рішення Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 28 серпня 1994 року № 46. До того ж вказане рішення в подальшому скасовано цією ж радою 25 вересня 2003 року і припинило свою юридичну дію.

Документ, що посвідчував би право ОСОБА_4 на користування спірною земельною ділянкою згідно ст. 23 ЗК України від 1990 року остання також не отримувала.

Згідно ст. 23 ЗК України від 1990 року право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

Відтак, право користування на спірну земельну ділянку у ОСОБА_4 не виникало, а отже воно не могло бути і успадковано позивачкою.

Так, до складу спадщини після смерті ОСОБА_4 входив лише житловий будинок АДРЕСА_1, згідно свідоцтва про право власності на спадщину за Законом від 10 листопада 1998 року.

Відповідно до вимог ст. 560 ЦК України 1963 року, позивачка будь-яке право на спірну земельну ділянку не успадкувала.

Таким чином, колегія суддів, не приймає до уваги рішення Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області №169 від 25 вересня 2003 року про передачу земельної ділянки у зв'язку з прийняттям спадщини, що на Законі не ґрунтується.

Відповідно до рішення Старопетрівської сільської ради № 164 від 05 серпня 2004 року затверджено рішення виконкому № 169 від 25.09.2003 року про передачу безкоштовно у власність земельної ділянки площею 0,09 га в АДРЕСА_1 ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Відповідно до ч. 1 ст. 125 ЗК України від 25 жовтня 2001 року в редакції від 06 серпня 2003 року, яка діяла на момент прийняття рішення виконкому Старопетрівської сільської ради від 25 вересня 2003 року № 169, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Статтею 126 ЗК України від 25 жовтня 2001 року в редакції від 06 серпня 2003 року визначено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Висновок експерта № 1391 від 19 жовтня 2013 року, за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження викладених вище обставин та юридичних висновків не спростовує.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність виникнення у позивачки права користування спірною земельною ділянко, в тому числі в порядку спадкування після ОСОБА_4

Отже ,колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про необґрунтованість і недоведеність позову та про необхідність у задоволенні позову.

Натомість, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 24 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: