Справа № 146/224/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"03" березня 2016 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого -судді Пилипчука О.В.,

з участю секретаря Бойко Т.Є.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у смт. Томашполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комаргородської сільської ради Томашпільського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

22 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, в якому просить визнати за ним право власності на спадкове майно його матері ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року в с.Комаргород Томашпільського району Вінницької області, що складається із житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований по АДРЕСА_1

Даний позов обґрунтуваний наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року в с.Комаргород Томашпільського району померла мати позивача ОСОБА_2 Їхні родинні відносини підтверджуються свідоцтвом про народження позивача.

Після смерті матері відкрилася спадщина на належне їй майно, що складається із житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 Даний будинок був збудований матір'ю ще до 1 липня 2004 року, тобто до набрання чинності Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно».

На той час порядок реєстрації нерухомості в Українській РСР регулювався Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, відповідно до якої будинки, які були розташовані в сільській місцевості, не підлягали реєстрації і на них не виготовлялися документи про право власності.

Позивач зазначає, що він є спадкоємцем першої черги спадкування та відповідно до діючого на момент смерті матері законодавства, прийняв спадщину, однак, звернувшись до Томашпільської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, нотаріусом йому у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити.

Представник Комаргородської сільської ради Томашпільського району Вінницької області в судове засідання не з'явився, однак голова сільської ради надав суду заяву, в якій просить справу розглянути без представника сільської ради. Позовні вимоги визнають, не заперечують проти їх задоволення.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.158 ЦПК України.

Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснювалося.

Суд, розглянувши заяви сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступного висновку.

Згідно ст.1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року у с. Комаргород Томашпільського району Вінницької області померла ОСОБА_2.

Згідно довідки Комаргородської сільської ради № 1281 від 16 листопада 2015 року, після смерті ОСОБА_2 залишилося спадкове майно, яке складається із житлового будинку з погосподарськими спорудами по АДРЕСА_1. Після смерті ОСОБА_2 єдиним спадкоємцем за законом залишився син ОСОБА_1

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Як убачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1, як спадкоємець майна спадкодавця ОСОБА_2 за законом, звертався до державного нотаріуса за місцем відкриття спадщини з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріусом йому у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено в зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно абзацу 3 пункту 23 ПОСТАНОВИ Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Як тлумачить лист Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку.

Згідно довідки про показники об'єкта нерухомого майна КП Могилів-Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації, відповідно до проведеної інвентаризації від 4 лютого 2016 року, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами знаходиться в АДРЕСА_1 (житловий будинок «А», веранда «а», ганок «а1», сарай «Б», погріб «В», літня кухня «Г», вбиральня «Д», ворота 3-1, хвіртка 2, паркан 3). згідно архівних даних станом на 31 грудня 2012 року право власності на житловий будинок не зареєстровано.

Згідно вищезазначеного, вбачається висновок про те, що ОСОБА_1 прийняв спадщину, однак не отримав свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно в зв'язку з тим, відсутнє свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясовування і дослідження інших обставин справи.

Таким чином, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 єдиний спадкоємець за законом, який прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_2 Тобто позивач набув права та обов'язки спадкодавця, тобто спадщина після смерті останньої належить йому, а неможливість отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на належне спадкодавцю майно, не може бути перешкодою у набутті права власності на таке спадкове майно, право власності на яке за ОСОБА_1 має бути визнано.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1216-1218, ч. 1 ст. 1220, ст. 1221, ч. 1 ст. 1222, ч. 1, 2 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 5 ст. 1268 ЦК України, статтями 15, 57-62, 64, 174, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Комаргородської сільської ради Томашпільського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно його матері ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року в с.Комаргород Томашпільського району Вінницької області, що складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами знаходиться в АДРЕСА_1 Томашпільського району Вінницької області (житловий будинок «А», веранда «а», ганок «а1», сарай «Б», погріб «В», літня кухня «Г», вбиральня «Д», ворота 3-1, хвіртка 2, паркан 3).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Вінницької області через Томашпільський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О. В. Пилипчук