УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ХоптиС.Ф., Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_4, заінтересовані особи: публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк", приватна фірма "Юнас", про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконаннюза касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаною заявою, посилаючись на те, що 3 вересня 2008 року вона уклала договір поруки з публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») з метою забезпечення виконання зобов'язань ПП «Юнас» за кредитним договором, укладеним 3 вересня 2008 року з ПАТ «Укрсоцбанк». 18 травня 2012 року Дніпровським районним судом м. Києва було видано 2 виконавчих листа на виконання рішення Постійно діючого третейського суду при асоціації українських банків від 16 травня 2011 року про стягнення з неї та ПАТ «Укрсоцбанк» в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором у розмірі 248 948 грн 58 коп. та витрат, пов'язаних з вирішенням спору третейським судом у розмірі 4 754 грн 24 коп. 8 листопада 2012 року відділом державної виконавчої служби Конотопського міськрайонного управління юстиції Сумської області була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з відсутністю майна, на яке може бути звернуто стягнення. Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11 вересня 2015 року, що набрало законної сили, договір поруки від 3 вересня 2008 року, укладений між нею та ПАТ «Укрсоцбанк», ПП «Юнас» визнано припиненим. Отже, її зобов'язання перед ПАТ «Укрсоцбанк» припинились.

Ураховуючи наведене, заявник просила визнати виконавчий лист від 18 травня 2012 року таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 1 жовтня 2015 року заяву ОСОБА_4 задоволено. Визнано виконавчий лист, виданий 18 травня 2012 року Дніпровським районним судом м. Києва таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року судове рішення районного суду скасовано та постановлено нову ухвалу, якою у задоволенні заяви ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати судове рішення апеляційного суду та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відмовляючи у задоволенні заяви, апеляційний суд на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), правильно виходив із того, що згідно зі ст. 129 Конституції України, ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання. Ураховуючи, що рішення суду про стягнення заборгованості ухвалено у 2011 році, то положення ст. 559 ЦК України стосовно припинення поруки не може застосовуватись до правовідносин, в яких обов'язок поручителя щодо виконання зобов'язань виник з рішення суду, а не лише з договору поруки (ст. 11 ЦК України).

Такий висновок апеляційного суду відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року № 6-172цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України (з подальшими змінами і доповненнями) має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду не впливають.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

О.В. Закропивний

С.П.Штелик