Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П.,

ОстапчукаД.О., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний банк» про стягнення банківського вкладу

за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_4 на заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 31 березня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк») про стягнення банківського вкладу, в якому зазначав, що 20 червня 2014 року він передав на депозит банку за договором 160 000 гривень на строк 1 місяць з щомісячною виплатою процентів. Пунктом 1.7 договору передбачено, що датою вимоги вкладу є 20 липня 2014 року.

Після закінчення строку дії договору він звернувся до відділення № 86 ПАТ «ВіЕйБі Банк» з вимогою повернути вклад, яка залишена без задоволення.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 31 березня 2015 року, позов задоволено. Стягнуто з ПАТ «ВіЕйБі Банк» на користь ОСОБА_3 суму банківського вкладу у розмірі 160 000 грн.

У касаційній скарзі ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором (ч. 2 ст. 1060 ЦК України).

Згідно п. 3 ст. 1068 ЦК України, банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак ненадання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним(висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-140цс13 від 25 грудня 2013 року).

У справі встановлено, що 20 червня 2014 року ОСОБА_3 передав на депозит банку за договором банківського вкладу 160 000 гривень на строк 1 місяць з щомісячною виплатою процентів. Пунктом 1.7 договору передбачено, що датою вимоги вкладу є 20 липня 2014 року.

Після закінчення строку дії договору він звернувся до відділення № 86 ПАТ «ВіЕйБі Банк» з вимогою повернути вклад, яка залишена без задоволення.

Вимоги ст. ст. 60, 179, 213, 214, 301 ЦПК України зобов'язують суд з'ясувати обставини, що обґрунтовують заявлені вимоги, на підставі наданих на їх підтвердження доказів.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України).

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

За вимогами ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Повно та всебічно дослідивши обставини, щодо яких виник спір, врахувавши зміст вимог і заперечень сторін та належно оцінивши здобуті докази, суди виходили із того, що обов'язок ПАТ «ВіЕйБі Банк» повернути вклад у розмірі 160 000 грн обумовлений умовами договору банківського вкладу та вимогами закону.

Доводи касаційної скарги про те, що мали місце обставини часткового повернення коштів за вкладом на момент заявлення позову та в період до ухвалення рішення судом першої інстанції, не складали зміст заперечень відповідача проти позову, з цих підстав рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалося та за такими доводами апеляційний суд не перевіряв правильність вирішення справи судом першої інстанції.

Таким чином, наведені у касаційній скарзі обставини не можуть становити підставу скасування ухвалених у справі рішень.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337, ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 31 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко