Справа № 404/1658/16-ц
Номер провадження 2/404/1567/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2016 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

у складі: головуючого судді Галагана О.В.,

при секретарі Туровської О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частки майна, що є у спільній частковій власності, припинення права власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вище вказаним позовом, відповідно до якого просила:

- стягнути з ОСОБА_2 на свою користь грошову компенсацію вартості ? частини квартири АДРЕСА_1, к. 3 в м. Кіровограда в розмірі 223431 грн.;

- після отримання компенсацію припинити її право власності на ? частку квартири АДРЕСА_1, к. 3 в м. Кіровограді;

- визначити, що після припинення прав власності ОСОБА_1 на ? частину квартири АДРЕСА_1, к. 3 в м. Кіровограді, квартиру в цілому належить ОСОБА_2.

На обґрунтування позову зазначено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 11.12.2015 року сторони по справі є власниками по ? частки однокімнатної квартири № 109, що розташована по вул. Космонавта Попова, 9, к. 3 в м. Кіровограді після смерті ОСОБА_3, яка померла 07.04.2015 року.

Загальна площа квартири становить 32.8 кв.м., в тому числі житлова площа 18.8 кв.м.

На даний час у позивача, як у співвласника квартири, немає можливості користуватися спільною квартирою, так як відповідач по справі володіє і користується, спірною квартирою, в тому числі і її часткою на свій розсуд, а саме: в квартирі проживає відповідач з сімєю, чим перешкоджає виділу в натурі належної позивачу частки у праві спільної часткової власності.

відповідно до звіту про оцінку майна від 02.03.2016 року ринкова вартість спірної однокімнатної квартири становить 446862 грн., а вартість належної їй частики 223431 грн.

Спірною квартирою в цілому користується син відповідача, будь-яку компенсацію вона за це не отримує, спільне користування квартирою між ними, як співвласника не можливе, у добровільному порядку спір між сторонами не вирішується. Доступу до квартири позивач, як співвласник, не має взагалі.

Так, як спірна квартира призначена для проживання однієї сімї, її неможливо розділити в натурі, виділивши ? частку без втрати цільового призначення квартири, призначити порядок користування жилим приміщенням для них є неможливим, в зв'язку з чим позивача бажає отримати від відповідача по справі грошову компенсацію вартості своєї частки у спільній квартирі.

При неодноразовому зверненні до відповідача з пропозицією викупу належної їй частки в спільній частковій власності, ОСОБА_2 не погоджується на її пропозиції, тому остання змушена звернутись до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити посилаючись на обставини викладені в позові.

Відповідач та його представник проти позову заперечили. Відповідно до наданих письмових заперечень вказали, що при вирішенні справи про стягнення грошової компенсації вартості частки квартири, що знаходиться у спільній частковій власності необхідно належним чином перевірити можливість сплати відповідачем такої компенсацію та врахувати, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. Тому, вважають, що стягнення з ОСОБА_2 компенсації вартості ? частки квартири в розмірі 223431 грн. в даному разі є неможливим, оскільки він з обєктивних причини не спроможний сплатити таку суму, оскільки вона в такому розмірі у нього просто відсутня, крім того відповідач ніде не працює, не має будь-якого іншого систематичного джерела доходу, що підтверджується трудовою книжкою. Стягнення на підставі судового рішення грошової компенсації частки позивача в майні, який бажає такого виділу, з відповідача, який неспроможний сплатити таку компенсацію, є використанням одного співвласника свого права власності на шкоду іншому співвласнику, що є неприпустимим. В звязку з цим просили відмовити в задоволенні позову повністю за необґрунтованістю та безпідставністю заявлених вимог (а.с. 195, 196-197).

Суд заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності, яке видано на підставі рішення Кіровоградського міськвиконкому № 255 від 10.12.1986 року ОСОБА_3 є власником квартири 109, що розташована по вул. Космонавта Попова, 9, к. 3 в м. Кіровограді (а.с. 138).

07.04.2015 року ОСОБА_3 померла (а.с. 72).

20.04.2015 ОСОБА_1 звернулась до Кіровоградської міської державної нотаріальної контори № 1 з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті сестри ОСОБА_3 (а.с. 98).

23.04.2015 ОСОБА_2 звернувся до Кіровоградської міської державної нотаріальної контори № 1 з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті тітки ОСОБА_3 (а.с. 97).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.12.2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками по ? частки квартири № 109, що розташована по вул. Космонавта Попова, 9, к. 3 в м. Кіровограді (а.с. 12).

Відповідно до технічного паспорту на спірну квартиру від 26.11.1996 року, загальна її площа становить 32.8 кв.м., в тому числі житлова площа 18.8 кв.м. (а.с. 15-16, 186-188).

Станом на 02.03.2016 року оцінююча (ринкова) вартість квартири № 109, що розташована по вул. Космонавта Попова, 9, к. 3 в м. Кіровограді складає 446862 грн. (а.с. 47-56).

Згідно довідки ОЖБК від 24.02.2016 року № 324 в квартирі № 109, що розташована по вул. Космонавта Попова, 9, к. 3 в м. Кіровограді зареєстрований ОСОБА_2 з 29.12.2015 року (а.с. 17).

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст.321 ЦК України).

Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

При цьому слід також враховувати, що в силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року № 6-2925цс15.

Судом встановлено, що відповідач не має матеріальної можливості виплатити позивачу вартість її часток у праві спільної часткової власності, так як він не працює.

Відповідно до ч. 5 ст. 317 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам та свободам громадян, а ч. 3 цієї ж статті гарантуються рівні умови здійснення своїх прав усім власникам.

Стягнення грошової компенсації за частки позивача, який бажає виділу, з відповідача, який сплатити таку компенсацію неспроможний, та визнання за останнім усупереч його волі права власності на частку позивача є використанням одним співвласником свого права власності на шкоду іншому співвласнику, що є неприпустимим.

Здійснення права власності полягає не лише у реалізації власником права розпорядження своїм майном.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦК України, майно, яке знаходиться у спільній власності може бути виділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. При цьому у відповідності до ч. 2 ст. 367 ЦК України, у випадку поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Крім того, відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про неможливість задоволення позовних вимог ОСОБА_1, оскільки обраний нею спосіб захисту права власності становитиме надмірний тягар для іншого співвласника та очікувано призведе до порушення прав власника ОСОБА_2, що є неможливим в силу дії рівності прав усіх співвласників. Таким чином, суд зазначає, що підстави для припинення права спільної часткової власності ОСОБА_1 на ? частку квартири АДРЕСА_1, к. 3 в м. Кіровограді, відсутні, у звязку з чим, у задоволенні позову слід відмовити.

Згідно статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З урахуванням цієї норми та того, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивачеві не відшкодовуються.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-218, 293 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частки майна, що є у спільній частковій власності, припинення права власності відмовити в повному обсязі.

Судові витрати залишити по фактично понесеними позивачем.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Кіровського О. В. Галаган

районного суду

м.Кіровограда