УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючогоКолодійчука В.М.,
суддів: Висоцької В.С., Умнової О.В.,Кафідової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення кредитної заборгованості, за касаційними скаргами ОСОБА_6 та товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути на свою користь кредитну в солідарному порядку з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кредитну заборгованість: зі сплати позики - в розмірі 209 128 грн 85 коп.; по процентах - в розмірі 185 431 грн 05 коп.; пеню - в розмірі 219 068 грн 23 коп. та комісію - в розмірі 5 358 грн 83 коп.

Позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» обґрунтувало тим, що товариство наділене правом вимоги щодо сплати заборгованості відповідачів за договором позики (кредиту) від 23 листопада 2006 року, за яким відповідачі отримали позику в розмірі 28 600 доларів США від закритого акціонерного товариства «ТАС-ІНВЕСТБАНК». Посилаючись на те, що заборгованість в добровільному порядку не погашено, позивач просив задовольнити позов.

Справа слухалася судами неодноразово.

Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 12 червня 2014 року в позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 травня 2015 року рішення районного суду скасовано та ухвалено у справі нове судове рішення про відмову в позові до ОСОБА_7 та часткове задоволення позову в частині стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_6

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» кредитну заборгованість за договором кредиту, укладеним 23 листопада 2006 року між закритим акціонерним товариством «ТАС-ІНВЕСТБАНК», як позикодавцем, та ОСОБА_6, ОСОБА_7, як позичальниками, в розмірі 303 341 грн 92 коп., з яких: 209 128 грн 85 коп. заборгованість за кредитом; 34 754 грн 58 коп. заборгованість по процентам; 54 099 грн 66 коп. пеня; 5 358 грн 83 коп. комісія, нараховані станом на 01 січня 2014 року.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» 4 550 грн 13 коп. судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 травня 2015 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У своїй касаційній скарзі ТОВ «Кредитні ініціативи» просить скасувати рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 травня 2015 року в частині відмови в позові про стягнення кредитної заборгованості до ОСОБА_7 та ухвалити у справі в цій частині нове судове рішення про задоволення позову.

Касаційні скарги підлягають відхиленню у зв'язку з наступним.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, ТОВ «Кредитні ініціативи» посилається на те, що апеляційним судом не враховано солідарності зобов'язань боржників за кредитним договором, а також норм ч. 2 ст. 264 ЦК України, зокрема, апеляційним судом визнано строк позовної давності щодо одного з солідарних боржників перерваним та задоволено позовні вимоги про стягнення заборгованості, а щодо іншого солідарного боржника, визнано строк позовної давності не перерваним, пропущеним та відмовлено в позові з цих підстав.

Такі доводи касаційної скарги є безпідставними, оскільки посилань на переривання строку позовної давності (ч. 2 ст. 264 ЦК України) рішення апеляційного суду не містить. Крім того, частиною 2 ст. 264 ЦК України визначається переривання позовної давності у разі пред'явлення позову до одного із кількох боржників у межах строку позовної давності. У даному випадку позов пред'явлено до двох боржників з порушенням строку позовної давності.

Апеляційним судом встановлено, що відповідачі належним чином не виконували свої зобов'язання за кредитним договором, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої відповідно до наданого позивачем розрахунку (а. с. 55) становить 454 018 грн 39 коп., в тому числі: за кредитом - 209 128 грн 85 коп., по процентах - 185 431 грн 05 коп., пені - 54 099 грн 66 коп., по комісії - 5 358 грн 83 коп.

Відповідно до ст. ст. 257, 261 та 267 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки.Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Кредитним договором, укладеним 23 листопада 2006 року між закритим акціонерним товариством «ТАС-ІНВЕСТБАНК», як позикодавцем, та обома відповідачами встановлено строк його дії до 22 листопада 2009 року, трирічний термін позовної давності закінчився 22 листопада 2011 року, а позов подано до суду 25 січня 2014 року.

На застосуванні наслідків спливу строку позовної давності у суді першої інстанції наполягав тільки представник відповідача ОСОБА_7.Позивачем клопотання до суду про продовження строку позовної давності, як пропущеного з поважних причин, не заявлено.

Колегією суддів апеляційного суду встановлено факт порушення права позивача з боку відповідача ОСОБА_7 в рамках заявленого позову та застосовано правовий механізм ч. 4 ст. 267 ЦК України, як підстави для відмови в позові до останньої, оскільки було заявлено відповідне клопотання.

Також, апеляційним судом встановлено факт порушення права позивача і з боку іншого відповідача ОСОБА_6 в рамках заявленого позову, а з урахуванням того, що клопотання про застосування строку позовної давності останнім не заявлено, апеляційний суд визнав позов до ОСОБА_6 обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню.

Стягуючи з ОСОБА_6 на користь позивача основну суму боргу (залишок по кредиту) в повному обсязі, пеню за один рік, сталу суму комісії, визначену не більше як за три роки, та проценти за користування кредитом за останні три роки до пред'явлення позову з урахуванням наданого позивачем розрахунку, апеляційний суд дотримався вимог ст. ст. 257, 258 ЦК України щодо загальної та спеціальної позовної давності.

Обґрунтовуючи вимоги своєї касаційної скарги, ОСОБА_6 також посилається на невірне застосування апеляційним судом позовної давності, вважаючи, що у позові до нього також слід відмовити за спливом такої.

З підстав викладених вище, посилання ОСОБА_6 є безпідставними, оскільки він не скористався процесуальним правом на пред'явлення клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Крім того, ОСОБА_6 зазначає, що апеляційним судом не встановлено належним чином наявності у позивача права на звернення до суду із вказаним позовом.

Такі твердження апеляційним судом спростовано у повному обсязі.

Суд першої інстанції, відмовляючи в позові до обох відповідачів послався на те, що надані позивачем докази на підтвердження позовних вимог не підтверджують факту набуття права вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» по відношенню до відповідачів за вказаними вище кредитними зобов'язаннями.

Апеляційним судом дане питання було досліджено належним чином та встановлено протилежне.

Зі статуту публічного акціонерного товариства «Омега Банк» (а. с. 126-130) вбачається, що публічне акціонерне товариство «Омега Банк» з 29 квітня 2013 року є правонаступником публічного акціонерного товариства «Сведбанк» (до 30 квітня 2009 року - відкрите акціонерне товариство «Сведбанк»), яке в свою чергу з 15 червня 2009 року є правонаступником закритого акціонерного товариства «ТАС-ІНВЕСТБАНК» з яким відповідачі і уклали в 2006 році вказаний вище кредитний договір.

Згідно договору факторингу від 28 листопада 2012 року (а. с. 19-32), укладеного між публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс», публічне акціонерне товариство «Сведбанк» відступило товариству з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, зазначеними у Реєстрі заборгованості боржників (п. 2.1 договору факторингу).

Відповідно до Реєстру заборгованостей боржників № 1-Б від 28 листопада 2012 року, який є невід'ємним додатком до договору факторингу, до товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» перейшло також право вимоги за кредитним договором, укладеним 23 листопада 2006 року між закритим акціонерним товариством «ТАС-ІНВЕСТБАНК» та ОСОБА_6 і ОСОБА_7 (позиція № 2499 Реєстру).

За іншим договором факторингу, укладеним 28 листопада 2012 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, зазначеними у Реєстрі заборгованості боржників. Згідно Реєстру заборгованостей боржників та додатку № 1Б від 28 листопада 2012 року, який є невід'ємним додатком до договору факторингу, до ТОВ «Кредитні ініціативи» перейшло в тому числі право вимоги за кредитним договором, укладеним 23 листопада 2006 року з відповідачами (позиція № 1261 Реєстру).

Відповідно до п. п. 1, 2 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), правонаступництва.

Згідно ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Касаційні скарги не містять інших посилань на порушення апеляційним судом вимог закону при розгляді даної справи, а тому, з урахуванням ст. 335 ЦПК України, наявних у матеріалах справи документів, мотивів та висновків апеляційного суду щодо предмета та підстав позову, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що оскаржуване в касаційному порядку судове рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України та не підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_6 та товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» відхилити.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.М. Колодійчук
Судді:В.С. Висоцька О.В. Кафідова О.В. Умнова І.М. Фаловська