АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Бреславського О. Г., Чупікової В. В.

секретар Тодоряк Г.Д.

з участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за клопотанням ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, про визнання та виконання на території України рішення Виконавчої дирекції м. Стамбул Республіки Туреччина від 08 червня 2015 року про стягнення з Тургай Челебі боргу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, на ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17 грудня 2015 року,

встановила:

У вересні 2015 року ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, звернувся до суду з клопотанням про визнання та виконання на території України рішення Виконавчої дирекції м. Стамбул Республіки Туреччина від 08 червня 2015 року про стягнення з Тургай Челебі боргу.

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17 грудня 2015 року у задоволенні клопотання ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, просить ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17 грудня 2015 року скасувати.

Посилається на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про визнання та виконання на території України рішення Виконавчої дирекції м. Стамбул Республіки Туреччина від 08 червня 2015 року про стягнення з Тургай Челебі боргу, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для задоволення заяви.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Статтею 390 ЦПК України, яка визначає умови визнання та виконання рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню, передбачено, що рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

У разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.

Законом України «Про ратифікацію Угоди між Україною та Турецькою Республікою про правову допомогу та співробітництво в цивільних справах» ратифіковано двосторонню Угоду між Україною та Турецькою Республікою про правову допомогу та співробітництво в цивільних справах від 23 листопада 2000 року (далі Угода).

Статтею 35 Угоди визначено, що будь-яка Договірна Сторона визнає та виконує такі судові рішення, винесені на території іншої Договірної Сторони згідно з положеннями цієї Угоди:

а) судові рішення щодо цивільних справ;

б) кримінальні вироки в частині відшкодування шкоди.

Отже, за умовами Угоди Україна визнає та виконує не будь-які рішення, а саме судові рішення щодо цивільних справ.

Угодою не передбачено визнання та виконання рішень інших компетентних органів Договірних Сторін, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ.

У справі, що розглядається заявник звернувся до Першотравневого районного суду м. Чернівці з клопотанням про визнання та виконання на території України рішення Виконавчої дирекції м. Стамбул Республіки Туреччина від 08 червня 2015 року про стягнення з Тургай Челебі боргу.

Указане рішення не є судовим рішенням щодо цивільних справ у розумінні норм Угоди, а рішенням іншого компетентного органу Республіки Туреччина, до компетенції якого належить розгляд цивільних чи господарських справ.

Оскільки визнання та виконання рішення зазначеного компетентного органу Республіки Туреччина не передбачено умовами Угоди, то суд першої інстанції підставно відмовив у задоволенні заяви представника стягувача ОСОБА_2

Відповідно доводи представника заявника про те, що рішення Виконавчої дирекції м. Стамбул Республіки Туреччина від 08 червня 2015 року про стягнення з Тургай Челебі боргу є рішенням компетентного органу Республіки Туреччина, яке підлягає визнанню та виконанню відповідно до ч. 1 ст. 390 ЦПК України є необґрунтованими.

Представник заявника посилається на законодавство та процедуру прийняття рішення Виконавчої дирекції м. Стамбул Республіки Туреччина від 08 червня 2015 року, його оскарження у судовому порядку, набрання ним чинності, дотримання заявником передбачених ст. 394 ЦПК України вимог до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.

Проте визнання та виконання на території України названого рішення, яке ухвалено відповідно до законодавства Республіки Туреччина, не передбачено нормами Угоди.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що рішення Виконавчої дирекції м. Стамбул Республіки Туреччина від 08 червня 2015 року є лише довідкою, що констатує факт наявності заборгованості у боржника, а не рішенням компетентного органу Республіки Туреччина, однак це не вплинуло на правильність по суті вирішення заяви.

На підставі наведеного та керуючись п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, відхилити.

Ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: О. Г. Бреславський

ОСОБА_4