Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 328/3396/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Погрібна О.М.
Провадження № 22-ц/778/4596/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«30» листопада 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Кочеткової І.В.

ОСОБА_2

за участю секретаря: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на ухвалу судді Токмацького районного суду Запорізької області від 26 вересня 2016 року про відмову у відкритті провадження по справі

за позовом ОСОБА_3 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду,

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду, за період з 05 березня 2002 року по 15 квітня 2016 року.

Просив стягнути на його користь шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з державного бюджету України відшкодування моральної шкоди, спричиненої незаконним звинуваченням за ч. 3 ст. 358 КК України, в розмірі 169 000 євро.

Ухвалою судді Токмацького районного суду Запорізької області від 26 вересня 2016 року відмовлено у відкритті провадження в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду, внаслідок бездоказового, незаконного, несправедливого утримання під слідством, судом в якості обвинуваченого за період з 05.03.2002 року по 28.07.2013 року; відкрито провадження в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду, внаслідок бездоказового, незаконного, несправедливого утримання під слідством, судом в якості обвинуваченого за період з 29.07.2013 року по 15.04.2016 року.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою судді в частині відмови у відкритті провадження по справі, 30 вересня 2016 року ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу з доповненнями.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_3 з доповненнями.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу суду в частині відмови у відкритті провадження як необґрунтовану.

ОСОБА_3 повістку отримав 22.11.2016, просив розглядати справу за його відсутності (а.с. 37 звор., 40 звор., 59).

Державна казначейська служба повістку отримала 22.11.2016 р., причини неявки не повідомила (а.с.58).

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд постановляє ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

У відповідності до ч.1 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (ч.2 ст.1176 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства, - відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду чи іншому рішенні суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину; 3) відмови в порушенні кримінальної справи; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» у наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи досудового слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з наданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з вимогами п. 2 ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, який її завдав, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Згідно із частинами 5 і 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, про зазначалося скаржником в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 цього Закону відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом.

З матеріалів вбачається, що рішенням апеляційного суду Запорізької області від 17 грудня 2013 року змінено рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 01 листопада 2013р. у справі за позовом ОСОБА_3 до держави Україна, Токмацького міжрайонного прокурора Запорізької області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок дій органів досудового слідства, прокуратури, позовні вимоги ОСОБА_3 частково задоволені.

За рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 стягнуто у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури в розмірі 156 846 грн.( а.с.16-22).

Предметом судового розгляду були всі процесуальні дії та рішення, вчинені органами досудового слідства та прокуратури, починаючи з 05.03.2002 року - порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_3, і закінчуючи 28.07.2013 р. - винесення постанови про закриття кримінального провадження №50000876 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.358, ч.3 ст.358 КК України.

Із позовної заяви ОСОБА_3 вбачається, що позивач знову заявив позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органів досудового слідства, прокуратури і суду, які полягали у незаконному притягненні його до кримінальної відповідальності за ч.3 ст.358 КК України.

Відмовляючи позивачу у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду, за період з 05.03.2002 р. по 28.07.2013 р., суддя виходив із того, що є рішення суду, яке набрало законної сили, у спорі між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

З огляду на викладене доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.

Щодо вимог ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної за час перебування під слідством з 29.07.2013 р. по 15.04.2016 р. після скасування постанови від 28.07.2013 р про закриття кримінального провадження і до винесення нової постанови від 15.04.2016 р. про закриття провадження №№50000876 суд відкрив провадження у справі.

Посилання на те, що постанова від 15.04.2016 р. про закриття кримінального провадження скасована, не спростовує правильність висновків судді про відсутність процесуальних підстав розглядати вимоги про відшкодування моральної шкоди, заподіяної за час перебування під слідством за період з 05.03.2002 р. по 28.07.2013 р. У відповідності до ч.2 ст.31 ЦПК України позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, а до початку розгляду справи по суті шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову.

Ухвала в частині відмови у відкритті провадження у справі відповідає вимогам п. 2 ч. 2 ст. 122 ЦПК України.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 307,312 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу судді Токмацького районного суду Запорізької області від 26 вересня 2016 року в частині відмови у відкритті провадження у справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: