Справа №489/4813/16-ц
Провадження №2/489/2639/16
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

29 листопада 2016 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Кирильчука О.І., за участі секретаря судового засідання Ковальової С.В., представника позивача ОСОБА_1, розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення права користування житловим приміщенням,

встановив:

Позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням АДРЕСА_1, оскільки понад пять років він не проживає за місцем реєстрації, що перешкоджає позивачу в повній мірі використовувати обєкт права власності.

Представник позивача підтримав позов, відповідач у судове засідання не зявився, судом ухвалено проводити розгляд справи в заочному порядку.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 20.07.2016 року за позивачем зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2.

Згідно із довідкою ЖКП ММР «Південь» від 21.09.2016 року №2444 у квартирі проживає також ОСОБА_3, 1974 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї.

Відповідно до ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На обґрунтування позовних вимог представником позивача надано копію позовної заяви відповідача про розірвання шлюбу та акт про непроживання.

Копія позовної заяви ОСОБА_3 про розірвання шлюбу є недопустимим доказом, оскільки не є оригіналом документу, не містить реєстраційного номеру та подана представником позивача, а не особою, яка підписала цю заяву.

Акт житлово-експлуатаційної контори №15 ЖКП ММР «Південь» від 21.09.2016 року №2443, в якому особи, прописані в квартирі АДРЕСА_3 пояснюють, що зі слів мешканців квартири 100 ОСОБА_3 в квартирі не проживає з грудня 2011 року, є недопустимим доказом, оскільки у цивільному законодавстві відсутні норми, яка б визначали можливість житлово-експлуатаційних організацій складати та посвідчувати подібні акти. Окрім того, про відомі їм обставини справи свідки можуть надати пояснення лише в судовому засіданні під час допиту, а не паспортисту та начальнику житлово-експлуатаційної контори.

Враховуючи, що підставою позову є відсутність відповідача понад один рік у квартирі за місцем реєстрації, однак належних та допустимих доказів на обґрунтування зазначеної обставини суду не надано, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 3, 15, 59, 60, 88, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційну скаргу може бути подано до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя