АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2464/16 Справа № 202/3505/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Рудь В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Ткаченко І.Ю., Повєткіна В.В.

при секретарі: Назаренко А.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 28 грудня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням та виселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням та виселення(а.с.2-4).

Позивач зазначав, що 14.11.2014 року ОСОБА_2 продала ОСОБА_5 належне їй домоволодіння за адресою вул.Іркутська, буд.13 м.Дніпропетровська, про що склали нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу домоволодіння.

Право власності ОСОБА_5 було належним чином зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Пунктом 6 договору на продавця було покладено обов'язок виселитись з домоволодіння до 01.12.2014 року.

26.01.2015 року ОСОБА_5 продав ОСОБА_3 належне йому домоволодіння за адресою вул.Іркутська, буд.13 м.Дніпропетровська, про що склали нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу домоволодіння.

Право власності ОСОБА_3 належним чином зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

За адресою вказаного домоволоіння зареєстровані та проживають відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4, які на його вимогу, як нового власника, виселитись та знятись з реєстрації відмовились та перешкоджають йому у вселенні та проведенні капітальних робіт, від позасудового вирішення спору відмовляються.

Посилаючись на викладені обставини та вказуючи на те, що право ОСОБА_2 на користування та володіння житловим приміщенням припинилось з моменту вибуття нерухомості з її власності, ОСОБА_3 просив:

усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном - визнати ОСОБА_2, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою вул.Іркутська 13, м.Дніпропетровська; усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном - виселити ОСОБА_2, ОСОБА_4 з житлового приміщення за адресою вул.Іркутська 13, м.Дніпропетровська без надання іншого житлового приміщення та стягнути судові витрати по справі.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 28 грудня 2015 року позов задоволено(а.с.94-97).

Усунуто перешкоди ОСОБА_3 у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном - визнано ОСОБА_2, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою вул.Іркутська 13, м.Дніпропетровськ.

Виселено ОСОБА_2, ОСОБА_4 з житлового приміщення за адресою вул.Іркутська 13, м.Дніпропетровськ без надання іншого житлового приміщення.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заявлених вимог, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права(а.с.100-101).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно ст.ст.3,11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею ст.60 ЦПК України встановлено обов'язок сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

По справі встановлено, що відповідно до Договору купівлі-продажу домоволодіння від 14 листопада 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за №1833, ОСОБА_7, діюча від імені ОСОБА_2, на підставі довіреності посвідченої ОСОБА_8, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу 04.04.2014 року, за реєстровим №667 (Продавець) та ОСОБА_5(Покупець) уклали договір, за яким Продавець зобов'язується передати у власність Покупцю, а Покупець зобов'язується прийняти майно та сплатити за нього оговорену грошову суму. Відповідно до п.2 Договору домоволодіння №13, з господарськими будівлями та спорудами, яке відчужується за даним договором, знаходиться в Дніпропетровській області, м.Дніпропетровськ, по вул.Іркутській, загальна площа домоволодіння 42,2 кв.м, житлова площа домоволодіння - 32,3 кв.м, яке розташоване на земельній ділянці площею 0,0601 кв.м, кадастровий номер земельної ділянки: :04:036:0012. Згідно до п.4 Договору продаж вчинено за 140 000 грн. Відповідно до п.6 продавець зобов'язується виселитися із домоволодіння до 01.12.2014 року(а.с.6).

Згідно до Витягу із Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 29513497 від 14.11.2014 року право власності на домоволодіння №13 по вул.Іркутській в м.Дніпропетровську належить ОСОБА_5(а.с.7).

Відповідно до Договору купівлі-продажу від 26 січня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстрованого в реєстрі за №92, ОСОБА_5(Продавець) та ОСОБА_3(Покупець) уклали договір, за яким Продавець передає у власність Покупцю, а Покупець приймає у власність житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, м.Дніпропетровськ, вул.Іркутська, буд.13, яке розташоване на земельній ділянці площею 0,0601 кв.м, кадастровий номер земельної ділянки::04:036:0012. Продаж вчинено за 180 000 грн.(п.2 Договору)(а.с.8-9).

Згідно до Витягу із Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 32676279 від 26.01.2015 року право власності на домоволодіння №13 по вул.Іркутській в м.Дніпропетровську належить ОСОБА_3(а.с.10).

Із домової книги щодо реєстрації осіб, що проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, що в зазначеному домоволодінні зареєстровані: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, колишній власник домоволодіння та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, член сім'ї колишнього власника(а.с.11-13).

Судом встановлено, що станом на 16 квітня 2015 року, дата пред'явлення позову, відповідачі проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1, перешкоджають новому власнику ОСОБА_3 у вселенні та добровільно не виселяються.

Також судом встановлено, що на час розгляду справи довіреність від 04 квітня 2014 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8, та зареєстрована в реєстрі за №667, якою ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_7 розпоряджатися, в тому числі продавати, обміняти та іншим чином відчужувати, здавати в оренду, найм тощо, будь-якій особі належне їй нерухоме майно за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Іркутська, буд.13 не скасована, договір купівлі-продажу домоволодіння від 14.11.2014 року у встановленому порядку недійсним не визнано.

Отже, на час розгляду справи єдиним власником спірного будинку №13 по вул.Іркутській в м.Дніпропетровську є ОСОБА_3(а.с.8-10), в якому зареєстровані попередній власник ОСОБА_2 та член її сімі'ї ОСОБА_4(а.с.11-13).

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За правилами ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника.

Підстави припинення права власності визначені ст.346 ЦК України, зокрема п.1 ч.1 цієї статті визначено, що право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

Таким чином, право власності ОСОБА_2 на будинок №13 по вул.Іркутській в м.Дніпропетровську припинилося унаслідок укладання нею договору купівлі-продажу від 14 листопада 2014 року з Покупцем ОСОБА_5(а.с.6-7), який в свою чергу продав вказаний будинок за договором купівлі-продажу від 26 січня 2015 року ОСОБА_3(а.с.8-10).

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.34 Постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення(пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Враховуючи, що ОСОБА_3, як новий власник будинку №13 по вул.Іркутській в м.Дніпропетровську, власність на який набув за договором купівлі-продажу від 26 січня 2015 року, а право власності на вказаний будинок ОСОБА_2 припинено у відповідності до вимог закону, суд прийшов до правильного висновку про захист права ОСОБА_3 у визначений ним спосіб захисту та обгрунтовано визнав відповідачів такими, що втратили право користування житлом та виселив останніх із спірного будинку.

До таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі повно й всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, яким суд дав оцінку відповідно до положень ст.212 ЦПК України.

Твердження ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про неповне з'ясування обставин справи, неналежну оцінку доказів, не можуть бути взяті до уваги, оскільки висновки суду узгоджуються з матеріалами справи та відповідають вимогам матеріального і процесуального права, підстав для скасування судового рішення не встановлено.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 28 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -