Справа № 521/2304/16-ц
№пр.2/521/2304/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2016 року Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Буран О.М.

при секретарі Янкул Г.І.,

розглянувши у попередньому відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом та просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, вказуючи, що сімейне життя з ОСОБА_2 не склалось через різні погляди на сімейне життя. У сім'ї відсутнє взаєморозуміння. Сторони втратили один до одного відчуття любові і пошани, перестали розуміти один одного. Шлюбні відносини не підтримують. Загальне господарство сторони не ведуть. Спроби до примирення ні до чого не привели. Сім'я розпалась і відновленню не підлягає. Майнової і житлової суперечки у сторін немає.

В судове засідання позивач надала заяву, у якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності.

Відповідач у судове засідання надав заяву, у якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності.

Вивчивши матеріали справи, встановивши дійсні мотиви розлучення, фактичні взаємини подружжя, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України, суд може ухвалити рішення у попередньому судовому засіданні, якщо відповідач визнав вимоги у повному обсязі, згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України.

Судом встановленні такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 13 листопада 2004 року Третім відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м.Одеси був зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, актовий запис № 414. (Свідоцтво про шлюб від 13.11.2004 року).(а.с. )

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Від шлюбу сторони мають спільного малолітнього сина: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом із матір'ю. Суперечки щодо визначення міста проживання дитини, у сторін не має.

У судовому засіданні було встановлено, що сімейні стосунки між сторонами не склались. Шлюб виявився невдалим. Сторони разом не проживають, з причини постійних сварок та конфліктів, які відбувались внаслідок несумісності характерів та поглядів на життя. Між сторонами склались неприязнені відносини, які перешкоджають збереженню сім'ї.

Вже тривалий час сторони не підтримують шлюбних відносин, несумісність характерів та поглядів на життя робить неможливим проживання сторін однією сім'єю. Перебування в шлюбі суперечить інтересам позивача.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таким чином, при дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини, а також інтересам малолітньої дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Згідно зі ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватись на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України) та не може будуватись на примушуванні сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі, а тем більш в подружніх відносинах.

Згідно ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Беручи до уваги вищевикладене та керуючись ст. 3, 60, 130, 174, 212 - 215 ЦПК України, ст. ст. 105, 109, 110 - 112, 113 СК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 13 листопада 2004 року Третім відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м.Одеси між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, актовий запис № 414 - розірвати.

Встановити порядок виконання рішення відповідно до якого воно після набрання ним законної сили є підставою для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб про його розірвання органом державної реєстрації актів цивільного стану (відповідно до ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ст. 115 СК України).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: О.М. Буран