Ухвала

іменем україни

24 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 24 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за договором позики від 12 листопада 2011 року в загальній сумі 1 985 880 грн, із яких: 101 840 грн - основний борг; 1 833 120 грн - пеня із розрахунку 10 % за 180 днів прострочення; 50 920 грн - збитки, а також 3 654 грн судового збору.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 12 листопада 2011 року між ним та відповідачами було укладено договір позики, згідно з яким відповідачі отримали позику у розмірі 53 600 грн, що еквівалентно 6 700 доларів США, терміном повернення не пізніше 12 грудня 2011 року. Умовами договору передбачено, якщо позичальник прострочить виконання грошового зобов'язання, то він повинен сплатити на користь позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання зобов'язання, а також 365 % річних від простроченої суми, штраф у розмірі 100 % від суми, визначеної п. 1 договору, та пеню у розмірі 10 % від суми, визначеної п. 1 договору, за кожен день прострочення виконання зобов'язань за договором. Зазначив, що у зв'язку з невиконанням відповідачами належним чином умов договору утворилася заборгованість, яка станом на 18 листопада 2014 року становить 11 161 664 грн із яких: основний борг - 101 840 грн; штраф, передбачений п. 9.3 договору (100 % від суми позики), - 101 840 грн; пеня, передбачена п. 9.4 договору (10 % за кожен день прострочення), - 10 907 064 грн за період із 13 грудня 2011 року до 18 листопада 2014 року, тобто за 1 071 день; збитки, встановлені п. 12 договору, - 50 920 грн. Зменшуючи розмір заборгованості до 1 985 880 грн, позивач виходив із принципів розумності та справедливості.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 24 листопада 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 заборгованість у розмірі 134 тис. грн, із яких: 53 600 грн - основний борг; 53 600 грн - пеня; 26 800 грн - збитки і по 670 грн із кожного судового збору.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, справу направити на новий судовий розгляд, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Проте судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій не відповідають наведеним нормам процесуального права.

Задовольняючи частково указаний позов і стягуючи солідарно із відповідачів на користь позивача заборгованість у розмірі 134 тис. грн, із яких: 53 600 грн - основний борг; 53 600 грн - пеня; 26 800 грн - збитки, суд виходив із наявності правових підстав, установлених ст. ст. 526, 549, 551, 611, 1049 ЦК України, для стягнення солідарно з відповідачів боргу за договором позики, оскільки відповідачі не виконують належним чином взятих за договором зобов'язань.

При цьому суд дійшов висновку про відсутність підстав для визначення розміру боргу в еквіваленті до іноземної валюти - долара США, зазначивши, що згідно зі змістом договору позики у борг передано грошові кошти у сумі 53 600 грн.

Виходячи із підстав, передбачених п. 12 договору, суд дійшов висновку про необхідність стягнення збитків у сумі 26 800 грн.

Крім того, виходячи з підстав, передбачених ч. 3 ст. 551 ЦК України, суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру пені до розміру основного боргу.

Однак із вказаними висновками в цілому погодитися не можна виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 57 ЦПК України установлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 192 ЦК України).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або іншій документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено обов'язок позичальника повернути позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлено договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Проте вищевказане залишилося поза увагою суду, який у достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, не надав належної правової оцінки умовам договору щодо визначення грошового еквівалента позики в доларах США, у зв'язку із чим дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для застосування ст. 533 ЦК України.

Отже, вирішуючи спір, суд усупереч вимогам ст. ст. 212-214 ЦПК України належним чином не перевірив розрахунку заборгованості позивача та не встановив дійсного його розміру з урахуванням офіційного курсу долара США станом на день ухвалення рішення.

Вказані вище помилки міг виправити апеляційний суд згідно з наданими чинним ЦПК України повноваженнями, однак, відхиляючи апеляційну скаргу та залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд на порушення вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги та законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції по суті вирішеного спору, чим порушив норми процесуального права, що унеможливлює встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а постановлена у справі ухвала апеляційного суду - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 24 листопада 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Дем'яносов

А.В.Маляренко

І.К. Парінова

О.В.Ступак