Справа № 126/1297/16-ц
Провадження № 2/126/502/2016
"01" липня 2016 р. м. Бершадь
Бершадський районний суд
в складі головуючого судді Хмель Р.В.
секретар Дончик О. .А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення боргу, -
ВСТАНОВИВ:
На підтвердження укладення даного договору відповідач в присутності свідків власноручно написав розписку про одержання коштів.
Одразу після написання розписки в присутності цих же свідків ( ОСОБА_3 та ОСОБА_4Ю.) на виконання умов договору позики позивачем було передано відповідачеві вказані у розписці грошові кошти, які він одразу і прийняв.
Враховуючи визначений за згодою обох сторін термін погашення боргу ( 21 листопада 2014 року), ОСОБА_1 неодноразово, після настання зазначеної у розписці дати, звертався до позичальника з вимогою про повернення коштів, однак відповідач щоразу обіцяв згодом повернути кошти. Тобто жодного платежу він не отримував, що вказує на те, що ОСОБА_2 покладені на нього договором зобов'язання повернути до визначеної дати кошти не виконав, що привело до висновку про небажання його виконувати покладені договором зобов'язання.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, однак в позовній заяві просив справу розглядати без його участі та не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання двічі не з'явився та не повідомив суд про причини неявки, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином.
Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), а тому суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за наявних у ній доказах.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що у відповідності до положень ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
За правилами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.
Ч.1 ст. 88 ЦПК України визначає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Керуючись ст.ст. 202, 203, 204, 215, 230, 233, 509, 1046, 1047 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214, 215, 224 ЦПК України, суд,-
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 551, 20 грн. (п'ятсот п'ятдесят одну грн. 20 коп.) судового збору.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Вінницької області через Бершадський районний суд Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня отримання його копії.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Р. В. Хмель