Категорія 30 Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Луценка В.В., Берегового О.Ю.,

за участі секретаря Торбасюк О.І., представника відповідача ОСОБА_2 управ-ління Державної казначейської служби України у Вінницькій області ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судо-вих засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_4 до Держави Україна в особі Замостянського від-

ділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції

у Вінницькій області, ОСОБА_2 управління Державної казначейської служби

України у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 вересня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

15 липня 2016 року ОСОБА_4 звернулася у Вінницький міський суд Вінницької області з позовом до Держави Україна в особі Замостянського від-ділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області ( далі - Замостянський ВДВС Вінницького МУЮ у Він-ницькій області ), ОСОБА_2 управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди у розмірі пяти тисяч гривень ( а. с. 1-4 ). Позовні вимоги обгрунтовані наступним.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 січня 2016 року у цивільній справі № 127/26404/15-ц позов ОСОБА_4 було задово-лено, стягнуто на її користь з фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 13905,77 гривень. Виконавчий лист разом із заявою про накладення арешту на все на-лежне боржнику майно з метою виконання судового рішення стягувачка 05 лю-того 2016 року подала до Замостянського ВДВС. 16 березня 2016 року ОСОБА_6 поштою отримала постанову від 01 березня 2016 року начальника За-мостянського ВДВС Вінницького МУЮ ОСОБА_7 про скасування постанови від 08 лютого 2016 року головного державного виконавця цього ж відділу ОСОБА_8 про відкриття виконавчого провадження за заявою позивачки, оскіль-ки вона не вказала повної адреси боржника. Однак, подаючи заяву про відкрит-тя виконавчого провадження, стягувачка вказала місце проживання боржника і місце знаходження майна, на яке можливо було накласти арешт у забезпечення виконання рішення суду, тому вважала постанову начальника ВДВС про скасу-вання постанови з відкриття виконавчого провадження неправомірною, а його дії незаконними, такими, що порушують її законні права й інтереси.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13 червня 2016 року у справі № 127/26404/15-ц, що набрала законної сили, визнана неправо-мірною і скасована постанова начальника Замостянського ВДВС ОСОБА_7 від 01 березня 2016 року, про скасування постанови головного державного ви-конавця ОСОБА_9 про відриття виконавчого провадження від 08 лютого 2016 року у виконавчому провадженні № 50099109.

Через викладені вище дії начальника Замостянського ВДВС ОСОБА_7 з вчинення перешкод у примусовому виконанні рішення суду, останнє по сьо-годні не виконане, жодної інформації із Замостянського ВДВС ОСОБА_4 не отримувала.

Бездіяльністю, незаконними діями посадової особи державної виконавчої служби позивачці завдана моральна шкода, що полягає у душевних, психічних стражданнях, переживаннях, повязаних фактично із свідомим невиконанням уповноваженими на те державою посадовцями рішення суду про стягнення коштів з боржника, спонуканням стягувачки відстоювати свої права в суді. ОСОБА_10 просила суд, врахувавши її вік, стан здоровя, тяжкість вимуше-них змін у життєвих стосунках, спричинених посадовцями державного органу, покликаного робити все можливе для своєчасного і повного виконання рішень судів, задовольнити позов і стягнути на її користь моральну шкоду у визначе-ному нею розмірі.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 вересня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено ( а. с. 30-33 ).

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог у повному обсязі. Апелянтка зазначає, що оскаржуване рішення суду не відповідає вимогам ста-тей 213, 214 ЦПК України, судом допущена невідповідність власних висновків обставинам справи ( а. с. 35- 36 ).

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення на апеляційну скаргу представ-ника ОСОБА_2 управління Державної казначейської служби України у Він-ницькій області ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, проаналізував-ши в сукупності наявні в ній докази, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає частковому задо-воленню.

Відповідно до норм статтей 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі ви-моги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрун-тованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвер-джених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами об-грунтованості є повне і всебічне зясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції, виклавши фактичні обставини, підкреслив доведеність неправомірності поста-нови начальника Замостянського ВДВС ОСОБА_7 від 01 березня 2016 року. Не дивлячись на це, суд дійшов висновку про недоведеність позивачкою тієї обставини, що саме внаслідок дій посадової особи Замостянського ВДВС їй завдана моральна шкода, що полягає у душевних стражданнях, яких вона за-знала у звязку з порушенням її прав; суду не надано належних і допустимих доказів, що підтверджують наявність шкоди, причинного звязку між цією шкодою і протиправним діянням посадової особи Замостянського ВДВС Він-ницького міського управління юстиції. Як наслідок, за результатами розгляду справи судом не встановлено підстав, передбачених законодавством, для задо-волення позову.

З висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні від 28 вересня 2016 року, погодитися не можна, вони не відповідають фактич-ним обставинам справи, носять субєктивний характер, не узгоджуються з ма-теріалами справи, наданими доказами, яким дана неправильна оцінка.

Насамперед слід мати на увазі головну підставу звернення ОСОБА_4 в суд з даним позовом: ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 13 червня 2016 року, постановлену справі № 127/26404/15-ц ( провадження № 4-с/127/97/16 ), що набрала законної сили, якою визнано неправомірною від-мову і скасовано постанову начальника Замостянського ВДВС Вінницького МУЮ ОСОБА_7 від 01 березня 2016 року, якою скасована постанова голов-ного державного виконавця цього ж відділу ДВС ОСОБА_9 від 08 лютого 2016 року про відкриття виконавчого провадження № 50099109. При цьому по-зивачка у зверненні до суду вказувала, що єдиною відомою їй виконавчою ді-єю, спрямованою на примусове виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 січня 2016 року у справі № 127/26404/15-ц, була по-станова від 08 лютого 2016 року про відкриття виконавчого провадження. Але й вона була скасована постановою від 01 березня 2016 року начальника Замос-тянського ВДВС ОСОБА_7 Жодних відомих їй інших виконавчих дій з вико-нання судового рішення, що набрало законної сили, з моменту подання заяви про відкриття виконавчого провадження, всупереч вимогам частини першої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» не вчинялося. Началь-ник Замостянського ВДВС Вінницького МУЮ ОСОБА_11 у порушення частин 1, 2 статті 83 Закону України «Про виконавче провадження» замість здійснення контролю за своєчасністю, якістю, повнотою і правильністю виконання рішен-ня суду підлеглими працівниками, спонукання їх до здійснення виконавчих дій у чіткій відповідності з нормами цього Закону, не тільки самоусунувся від ви-конання власних обовязків, але й вдався до порушень законодавства, що ре-гулює його діяльність як керівника ВДВС, зокрема, особисто виніс проти-за-конну постанову, штучно створивши додаткові перешкоди у виконавчому про-вадженні, грубо порушивши права стягувачки ОСОБА_4 у цьому прова-дженні.

Позивачка зазначає, що на день предявлення нею цього позову, тобто ста-ном на 15 липня 2016 року, судове рішення не було виконане, будь-якої корес-понденції із Замостянського ВДВС їй не надходило.

Тому висновок суду першої інстанції про те, що вимоги ОСОБА_4 грунтувалися лише на ухвалі Вінницького міського суду Вінницької області від 13 червня 2016 року є неправильним, помилковим. Протилежних доказів суб-єктом оскарження суду не надано, не міститься їх й у матеріалах виконавчого провадження № 50099109, що в копії витребуване апеляційним судом й приєд-нане до матеріалів цієї цивільної справи.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до переконання, що ОСОБА_4 неправомірними діями субєкта оскарження дійсно завдана моральна шкода, яка полягає у душевних та психічних стражданнях, яких вона зазнала через порушення своїх законних прав і сподівань на виконання остаточного су-дового рішення, яким на її користь стягнуто з боржника кошти, що вкрай необ-хідні їй як інваліду, пенсіонерці, особі похилого віку. У звязку з неправомір-ною бездіяльністю, діями посадової особи органу державної влади, а саме ке-рівника цього органу ОСОБА_7, вона була змушена відстоювати свої права у судовому порядку, що слід визнати додатковим тягарем для особи, яка споді-валася на захист своїх порушених прав після набрання судовим рішенням за-конної сили. Фактично посадова особа ДВС завдяки своїм неправомірним без-діяльності і таким же діям уникнула від виконання безпосередніх покладених на неї обовязків.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кри-мінальних справ у пункті 28 постанови від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час ви-конання судових рішень у цивільних справах» розяснив, що підставою для ци-вільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є право-порушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння осо-би, яка її завдала, причинний звязок між ними. Шкода відшкодовується неза-лежно від вини. Належним доказом протиправних ( неправомірних ) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рі-шення ( вирок ) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вище-стоящих посадових осіб державної виконавчої служби. Для встановлення фак-ту заподіяння моральної шкоди у таких справах не потребується якихось додат-кових доказів. Достатньо встановлення наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності щодо позивача, порушення його прав. У справі № 6-25499св14 від 25 лютого 2015 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду ци-вільних і кримінальних справ вказав, що вважаючи недоведеними обставини про наявність моральної шкоди, суди не зазначили обставин та доказів, якими спростовано обставини позову, а обставини протиправних дій державного ви-конавця, встановлені в одній справі не підлягають доказуванню при розгляді іншої справи. Обовязок спростування вини покладається на заподіювача шко-ди, а не на позивача, як помилково вважали суди.

Враховуючи розяснення, викладені в пунктах 2, 5 постанови Пленуму Вер-ховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди» з наступними змі-нами про те, що спори про відшкодування фізичній чи юридичній особі мо-ральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпо-середньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її поло-жень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідаль-ність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобовязань, які підпада-ють під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, які регулюють такі зобовязання і передбачають відшкодування моральної шкоди, а також що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відпові-дальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправ-ність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і проти-правним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, слід визнати, що відповідачем допущено по відношенню до позивачки ОСОБА_4 про-типравні дії, які виразилися у винесенні начальником Замостянського ВДВС Вінницького МУЮ ОСОБА_7 01 березня 2016 року постанови про скасу-вання постанови головного державного виконавця цього ж відділу ДВС ОСОБА_8 від 08 лютого 2016 року про відкриття виконавчого провадження № 50099109. Це безспірно встановлено ухвалою Вінницького міського суду Він-ницької області від 14 червня 2016 року у справі № 137/26404/15-ц, що набра-ла законної сили 22 червня 2016 року.

З доводами апеляційної скарги необхідно погодитися, оскільки вони є об-грунтованими, достатніми для часткового її задоволення стосовно визначення розміру коштів, що підлягають стягненню на користь апелянтки. Враховуючи такі засади цивільного законодавства як справедливість, розумність, судовий захист цивільного права та інтересу, колегія суддів апеляційного суду прихо-дить до висновку про доцільність і обгрунтованість стягнення на користь ОСОБА_10 у відшкодування завданої їй моральної шкоди коштів у сумі 2500,00 гривень ( дві тисячі пятсот гривень 00 коп. ).

Відповідно до норм частини третьої статті 10 та частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона поси-лається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно з нормами статті 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне зясуван-ня судом обставини, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

На виконання вимог статті 88 ЦПК України, враховуючи обгрунтованість вимог ОСОБА_4, колегія cуддів апеляційного суду зобовязана визначи-тися з розподілом судових витрат у справі.

Керуючись статтями 88, 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів апеляційного суду -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 вересня 2016 року скасувати.

Позов ОСОБА_4 задоволити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, за рахунок коштів Державного бюджету України 2500,00 гривень ( дві тисячі пятсот гривень 00 коп. ) у відшкодування завданої моральної шко-ди шляхом списання їх з єдиного казначейського рахунку Державної казна-чейської служби України.

Судові витрати у справі віднести за рахунок держави.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголо-шення, однак воно може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про-тягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча:/підпис/

Судді:/підписи/

Згідно з оригіналом: