Справа № 316/1524/16-ц
Провадження № 2/316/919/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2016 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області, у складі суду:

головуючого судді: Капустинського М.В.,

секретаря судового засідання: Терещенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Енергодарі Запорізької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, в інтересах якої на підставі договору про надання правової допомоги діє адвокат ОСОБА_3, звернулась до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2, в який зазначає, що між позивачем та відповідачем було укладено шлюб 24.03.2007 року. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, усунувся від виховання та утримання дитини, позивачка самостійно забезпечує дитину.

Просить суд стягувати з відповідача за користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу, починаючи з дати звернення до суду до досягнення дитиною повноліття.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги уточнила, зменшивши їх з 1/3 частини до 1/4 частини, про що представником позивачки ОСОБА_3 надано відповідну заяву (а.с.34). Також, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати за надання правової допомоги у розмірі 2200 гривень 00 копійок та надала суду Акт виконаних робіт (а.с.35, 36).

Відповідач - ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги щодо стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини - визнали. При винесення рішення просили врахувати той факт, що відповідач з 01.08.2016 року добровільно сплачував аліменти, тому просили суд зазначити про врахування вже проведених відповідачем виплат аліментів позивачу. Вимоги щодо стягнення з відповідача судових витрат повязаних з наданням правової допомоги у розмірі 2200 гривень 00 копійок - відповідач та його представник не визнали та в цій частині просять суд відмовити позивачу.

Вислухавши пояснення сторін та представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків:

Згідно вимог ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В силу положень ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Так, вирішуючи питання в частині вимог позовної заяви про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини до досягнення дитиною повноліття, судом встановлено наступне:

24 березня 2007 року між сторонами зареєстрований шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 67 (а.с.6). Шлюб між ними не розірваний. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4), який проживає разом з позивачкою, що підтверджується довідкою № 1994 від 05.07.2016 року з Сектора реєстрації (а.с.7).

Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України, є одним з головних Конституційних обов'язків.

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 8 ст.7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Частиною 3 ст.181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно ч.1 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідно до ч.3 ст.70 Закону України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Разом з тим, відповідно до ч.4 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати в разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.128 КЗпП України встановлено обмеження щодо розміру відрахувань із заробітної плати, однак, в частині 3 ст.128 КЗпП України, законодавець зазначив, що обмеження, розміру відрахувань із заробітної плати встановлені частинами першою і другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей і при відбуванні виправних робіт. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків.

Відповідно до положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 року (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно ст.18 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

В судовому засідання сторони дійшли згоди щодо розміру аліментів, які будуть стягуватися з відповідача, визначивши його в розмірі 1/4 частини, які позивач підтримав, а відповідач визнав. При цьому, при визначені часу з якого потрібно призначити стягнення аліментів, судом встановлено, що позивачка просить суд про призначення стягнення аліментів з дати звернення до суду з позовною заявою, тобто з 11 жовтня 2016 рік (а.с.1). Однак, однак судом встановлено, що відповідач добровільно сплачував позивачу аліменти з серпня по жовтень 2016 року, що підтверджено довідкою (а.с.41), згідно зазначеної довідки, розмір сплачених відповідачем позивачу, у добровільному порядку, аліментів, в перерахунку на відсотки, становить 20 відсотків, що менше ніж 1/4 частина тобто 25 відсотків, яку сторони визнали.

З урахуванням наявності підтвердження добровільної сплати відповідачем на користь позивача аліментів за жовтень 2016 року у розмірі 20 відсотків, суд дійшов висновку, що в частині дати з якої необхідно призначити стягнення аліментів є 01 листопада 2016 рік.

Отже, з урахуванням вищезазначеного, суд вважає, що уточнені вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на свою користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини доходів відповідача з дати звернення до суду - підлягають задоволенню у повному обсязі щодо розміру призначених до стягнення аліментів, щодо дати з якої призначити стягнення частковому задоволенню, а саме: з 01 листопада 2016 року.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, суд прийшов до наступних висновків:

Заявлену позивачем вимогу, щодо стягнення понесених витрат на правову допомогу у судовому засіданні відповідачем не визнано.

Судом встановлено, що позивачка уклала договір на надання правової допомоги від 30.06.2016 року (а.с.8), згідно з Актом виконаних робіт (а.с.35) позивачка по справі сплатила за послуги адвоката 23.11.2016 року суму у 2200,00 грн.

Згідно ч.1 ст.84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Однак, у ч.2 ст.84 ЦПК України, зазначено, що розмір компенсаційних витрат має граничний розмір, який встановлюється законом.

Так, ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 № 4191-VI, який згідно прикінцевих положень, набрав чинності з 1 січня 2012 року (надалі Закон 4191- VI), встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 р.», розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2016 року становить 1378 гривень. Тобто, розмір компенсації за годину надання правової допомоги становить 551,20 грн.

В акті виконаних робіт від 23.11.2016 р. (а.с.35), зазначено перелік наданих юридичних послуг, зазначено кількість витрачених годин: на консультацію 1 год., підготовка нормативно-правових документів 1 год., яка оцінена по 100 грн. за кожну годину, що значно менше встановленого Законом 4191- VI та складає загальний розмір у 200,00 грн. Крім того, в акті зазначеного дати участі адвоката на представництво позивача у суді першої інстанції: 08.11.2016 р. та 23.11.2016 р. та вказано вартість участі по 500,00 грн. за одне судове засідання, що також не перевищує встановленого Закон 4191- VI граничного розміру та факт участі представника у зазначені дати судового засідання знайшла своє підтвердження. Що ж стосується вказаного в Акті виконаних робіт складання позовної заяви 10.10.2016 року, яку представником оцінено у 1000,00 гривень, то в Акті не зазначено скільки годин було витрачено представником на складання позовної заяви.

Отже, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення вимог позивача про стягнення понесених витрат на правову допомогу та вважає, що в цій частині вимоги підлягають задоволенню лише в розмірі 1200,00 гривень, які складаються з витраченого часу на консультацію, підготовку нормативно-правових документів, участі представника у судових засіданнях.

Крім того, згідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у правах про стягнення аліментів.

Згідно ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно із п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду, фізичною особою, позовної заяви немайнового характеру, розмір ставки судового збору становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою 11.10.2016 року, згідно ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 р.», розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2016 року становить 1378 гривень, тобто розмір судового збору, який підлягає сплаті, становить 551 грн. 20 коп.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, у разі, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Як зазначено вище, суд дійшов висновку про задоволення уточнених вимог позивача в їх основній частині, а саме: щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини доходів відповідача, у тому числі в цій частині уточнені вимоги визнані й самим відповідачем, у звязку з чим, суд відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, вважає, що з відповідача на користь держави підлягає і стягнення розміру судового збору, який становить 551 грн. 20 коп..

Згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись Конституцією України, Конвенцією про права дитини ООН від 20.11.1989 року, яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., Законом України «Про охорону дитинства», Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 № 4191-VI, Законом України «Про державний бюджет України на 2016 р.», ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», ст.128 КЗпП України, ст.ст. 7, 180, 181, 182, 183 СК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 84, 88, 179, 208-209, 212-215, 293, 294, 367 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити частково.

Стягувати щомісячно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, працюючого: Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція», проживаючого за адресою: пр-т.Будівельників АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження: м.Енергодар, Запорізька область, у розмірі 1/4 частини із усіх видів доходів (заробітків), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму встановленого на одну дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 01 листопада 2016 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, понесені нею витрати на правову допомогу у розмірі 1200 (однієї тисячі двохсот) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь держави, судовий збір в розмірі 551 гривні 20 копійок.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів на утримання дитини в межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: М. В. Капустинський