Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 317/2516/14-цГоловуючий у 1-й інстанції Громова І.Б.
№22-ц/778/54/16Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Стрелець Л.Г., Каракуші К.В.

при секретарі Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 «Міські теплові мережі» на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 03 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 «Міські теплові мережі» (надалі ОСОБА_4 «МТМ») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання

ВСТАНОВИЛА:

11 лютого 2011 року ОСОБА_4 МТМ звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із вищезазначеним позовом (т.с. 1 а.с.1-2), який у подальшому уточнив (т.с. 1 а.с.193) та якому просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_4 МТМ за надані послуги з теплопостачання у приміщення за адресою: м. Запоріжжя вул. Сталеварів, 19/Патріотична,38 за період з квітня 2008 року по травень 2011 року в сумі 18 677,76 грн. основного боргу за використану теплову енергію, понесені судові витрати на ІТЗ 30,0 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 01.04.2008 року між ОСОБА_4 «МТМ» та ОСОБА_2 укладено договір № 203090 „Про постачання та використання теплової енергії , згідно додатку № 1а (т.с. 1 а.с. 13) до договору, теплова енергія відпускалась у нежитлове приміщення за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 19/вул. Патріотична, 38 офіс №1, що належить відповідачці на праві власності, що підтверджується договором купівлі продажу обєкта нерухомості від 17.11.2006 року. Позивач за період 2008 року: квітень донарахування з листопада 2006 р. по березень 2008 р. У сумі 4490,34 грн.; з червня 2008р. по липень 2008 р., грудень 2008 р.; з січня 2009 р. по лютий 2009 року; травень 2009 р.; з жовтня 2009 року по грудень 2009року; з січня 2010 року по квітень 2010 року за фактичною адресою нежитлового приміщення відпустив теплову енергію відповідачці та здійснив нарахування за теплову енергію.

За спірний період відповідачка здійснила часткову оплату за відпущену теплову енергію, а саме: 2 735,00 грн. (21.05.2008 року, 25.07.2008 року, 27.10.2008 року, 16.07.2009 року).

Але у звязку з розглядом справи в суді у відповідачки ще склалась заборгованість за період: серпень 2010 року, з жовтня 2010 року по грудень 2010 року; з січня 2011 року по травень 2011 року.

Тобто сума основної заборгованості відповідачки ОСОБА_2 станом перед ОСОБА_4 «МТМ складає 18 677,76 грн.

За висновком судово-економічної експертизи Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз в особі Запорізької відділення експерт ОСОБА_5 № 149-13 від 07.02.2014 року (т.с. 2 а.с.124): в обємі наданих первинних документів, документально встановлено заборгованість ОСОБА_2 за договором № 203090 від 01.04.2008 року про купівлю-продаж теплової енергії в гарячій воді від 01.04.2008 року перед ОСОБА_4 МТМ станом на 31.05.2011 року у сумі 16 549,55 грн.

При цьому, в наданих на дослідження актах приймання-передачі теплової енергії, що підтверджують заборгованість ОСОБА_2 перед ОСОБА_4 МТМ за період квітень 2008 травень 2011 року за договором № 203090 від 01.04.2008 року відсутній підпис споживача, тобто ОСОБА_2 та на зворотній стороні актів зазначено про наступне: Споживач від підписання акту приймання-передачі теплової енергії відмовився. На підставі п. 6.7.2 договору акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому розрахунковий період . Даний напис на актах приймання-передачі завірено підписом начальника відділу збуту ОСОБА_6 та печаткою Філії ОСОБА_4 МТМ Орджонікідзевського району.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 березня 2011 року (т.с. 1 а.с. 85) провадження у цій справі за позовом ОСОБА_4 «МТМ» було відкрито.

Відповідач ОСОБА_2 звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із зустрічним позовом у цій справі (т.с. 1 а.с. 91-92), в якому просила визнати недійсним договір № 203090 від 01.04.2008 року про купівлю-продаж теплової енергії в гарячій воді, укладений між нею, як фізичною особою-власником, та ОСОБА_4 «МТМ» відносно нежитлового приміщення офіс № 1, що знаходиться на 2-му поверсі за адресою: м. Запоріжжя вул. Сталеварів, 19/Патріотична,38.

Однак, зазначений зустрічний позов відповідача ОСОБА_2 ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 квітня 2011 року був залишений без руху (т.с. 1 а.с.102), а ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 вересня 2011 року - визнаний неподаним та повернутий позивачеві (т.с. 1 а.с.165).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 жовтня 2013 року (т.с. 1 а.с. 221) призначалась судово-економічна експертиза, проведення якої доручалось експертам Запорізького відділення Дніпропетровського НДІСЕ. За висновком якої № 149-13 від 07 лютого 2014 року (т.с. 2 а.с. 116-124) в обємі наданих первинних документів, документально встановлено заборгованість ОСОБА_2 за договором №203090 від 01.04.2008 року про куплю-продаж теплової енергії в гарячій воді від 01.04.2008 року перед ОСОБА_4 «МТМ» станом на 31.05.2011 року у сумі 16549,55 грн.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2014 року (т.с. 2 а.с. 193) дана справа в порядку ст. 116 ч. 1 п. 2 ЦПК України була передана на розгляд до Запорізького районного суду Запорізької області та прийнята останнім до розгляду.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 04 серпня 2014 року (т.с. 2 а.с. 180-181) у цій справі була призначена повторна судова-економічна експертиза, проведення якої було доручено судовому експерту ФОП ОСОБА_7, який заявив собі самовідвід (т.с. 2 а.с.201), який було задоволено судом першої інстанції у судовому засіданні 22 жовтня 2014 року (т.с. 2 а.с. 210).

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 22 жовтня 2014 року (т.с. 2 а.с. 211-212) у цій справі була призначена повторна судова-економічна експертиза, проведення якої було доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Проте, у звязку з неоплатою цієї експертизи ОСОБА_2 ухвала суду про призначення повторної судово-економічної експертизи була залишена без виконання (т.с. 2 а.с. 213).

У матеріали цієї справи відповідачем ОСОБА_2 був наданий висновок № 01-02/01 Приватного підприємства АУДИТОРСЬКА ФІРМА ПРИМА Аудит (т.с. 2 а.с. 240-243), за змістом якого станом на 14.05.2015 року у ОСОБА_2 відсутня заборгованість перед ОСОБА_4 МТМ за період з 01.04.2008 року по 31.05.2011 року по договору № 203090 від 01.04.2008 року внаслідок наступних підстав:

- спливу терміну позовної давності в три роки по нарахуванню на суму 4490,34 грн., а зокрема по нарахуванню здійсненому ОСОБА_4 за період з 17.11.2006 року по 31.03.2008 року;

- відсутності заборгованості по договору № 203090 від 01.04.2008 року в звязку з відсутністю належним чином оформлених актів прийому-передачі теплової енергії, які підтверджують факт здійснення господарських операцій, а зокрема передачі теплової енергії на адресу ОСОБА_2, та в звязку з наявністю факту неякісного постачання послуг (за температурою нижче 18 градусів по Цельсію).

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 03 серпня 2015 року (т.с. 3 а.с.32-33) позовні вимоги ОСОБА_4 «МТМ» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 «МТМ» суму заборгованості за послуги теплопостачання за період з 01.04.2008 року по 31.05.2011 року, а саме (квітень 2008 р., червень 2008 р. липень 2008 р., грудень 2008 р., січень 2009 р. лютий 2009 р., травень 2009 р., жовтень 2009 р. - грудень 2009 р., січень 2010 р. квітень 2010 р., серпень 2010 р., жовтень 2010 р. грудень 2010 р., січень 2011 р. травень 2011 р.), в розмірі 16 549,55 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4 «МТМ» відмовлено.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, сторони у цій справі подали апеляційні скарги.

Відповідач ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі (т.с. 3 а.с.30-31) просила рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 «МТМ» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надання населенню послуг з теплопостачання відмовити в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_4 «МТМ» у своїй апеляційній скарзі (т.с. 3 а.с. 62-65) просив рішення суду першої інстанції змінити, задовольнити позовні вимоги ОСОБА_4 «МТМ» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги постачання задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі та стягнути: заборгованість в сумі 18677,76 грн. на користь ОСОБА_4 «МТМ», суму ІТЗ 30,00 грн., судовий збір 121,80 грн.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 18 грудня 2015 року (т.с. 3 а.с.100) заяву ОСОБА_4 «МТМ» про розяснення рішення задоволено.

Розяснено порядок виконання рішення Запорізького району Запорізької області від 03 серпня 2015 року у цій справі.

Зазначено, що сума заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 за рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 03 серпня 2015 року з урахуванням застосування строків позовної давності за квітень 2008 року, складає 16922,42 грн.

Вказана ухвала в силу вимог ст. 293 ЦПК України підлягає окремому оскарженню від рішення суду в апеляційному порядку; особи, які беруть участь у справі, останню в апеляційному порядку у цій справі не оскаржували.

У судове засідання 25 лютого 2016 року повідомлена апеляційним судом про час та місце розгляду цієї справи належним чином (т.с. 3 а.с.113) відповідач ОСОБА_2 не зявилась, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістила, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавала.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду визнала неповажною причину відповідача ОСОБА_2 у дане судове засідання та ухвалила розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останньої за присутністю її представника за довіреністю (т.с. 3 а.с. 114) ОСОБА_3 та представника ОСОБА_4 «МТМ» за довіреністю (т.с. 3 а.с.115) ОСОБА_8

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційні скарги сторін у цій справі - ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 «МТМ» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч.1 ст. 307 ЦПК за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право його скасувати і ухвалити нове рішення по суті (п.2); змінити рішення (п.3).

Відповідно до ст. 309 ч. 1 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для вирішення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Встановлено, що задовольняючи позов ОСОБА_4 «МТМ» частково у цій справі, суд першої інстанції керувався ст.ст. 10,-11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 11, 264, 267, 526, 530, 625, 1166 ЦК України, ст.64 ЖК України та виходив із обґрунтованості та доказаності позовних вимог позивача на суму 16 549,55 грн. (за послуги теплопостачання за період з 01.04.2008 року по 31.05.2011р., а саме: квітень 2008р., червень 2008 р. липень 2008р., грудень 2008р., січень 2009р. лютий 2009р., травень 2009р., жовтень 2009р. - грудень 2009р., січень 2010 р. квітень 2010р., серпень 2010р., жовтень 2010р. грудень 2010р., січень 2011р. травень 2011р.), щодо решти донарахувань за період до 01.04.2008 року вважав, що є всі підстави для застосування строку позовної давності, про який просила відповідач ОСОБА_2 у цій справі; також оскільки спір було заявлено в 2011 році, то, суд може відповідно до ст. 88 ЦПК України присудити з відповідачки на користь позивача суму сплаченого інформаційно-технічного збору 30,00 грн., але представник позивача на цьому не наполягав.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції у цій справі вказаним вимогам не відповідає.

Встановлено, що ОСОБА_2, як фізична особа, є власником нежитлового приміщення загальною площею 111,7 кв. м ХІХ другого поверху літ. А-5, (офіс № 1 на 2-му поверсі), розташованого за адресою: м. Запоріжжя вул. Сталеварів,19/Патріотична, 38, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу нерухомості від 17 листопада 2006 року (т.с. 1 а.с. 74).

Вказаний договір купівлі-продажу зареєстрований 17 листопада 2006 року нотаріусом у державному реєстрі правочинів (т.с. 1 а.с. 75).

Право власності ОСОБА_2 на вказане нежитлове приміщення 25 грудня 2006 року зареєстровано в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно (витяг ОП «ЗМБТІ», копія т.с. 1 а.с. 76).

01 квітня 2008 року між ОСОБА_4 «МТМ» та ОСОБА_2, як фізичною особою, був укладений договір № 203090 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді із додатками (т.с. 1 а.с. 10-17) для вищезазначеного нежитлового приміщення відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 погодилась із всіма умовами цього договору, підписавши останній без зауважень (т.с. 1 а.с. 12).

Відповідно до п.2.1 вказаного вище договору сторін теплова енергія ОСОБА_4 «МТМ» відпускається ОСОБА_2, як споживачу, в Гкал згідно із Додатками 1а, 1 (т.с. 1 а.с.13-14) до цього договору в гарячій воді.

Встановлено, що згідно із п. 11.1 вказаного вище договору сторін невідємними частинами цього договору є: додатки № 1,1а,2,3,4,5,6.

Встановлено, що за змістом додатків № 1, 1а до вказаного вище договору сторін (т.с. 1 а.с. 13-14), підписаного у тому числі ОСОБА_2, як споживачем, остання погодилась, що за цим договором ОСОБА_4 «МТМ» також відпустив їй, як споживачеві теплову енергію в гарячій воді за період 17 листопада 2006 року до 01.04.2008 року, яка підлягає оплаті також за цим договором.

В силу вимог ст. 627 ч. 1 ЦК України (свобода договору) сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Визначення умов договору сторонами у вищезазначений спосіб не суперечить вимогам ЦК України.

Суд виходить із презумпції правомірності вищезазначеного договору сторін в силу вимог ст. 204 ЦК України.

За змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Недійсність вказаного договору сторін прямо не встановлена законом.

У матеріалах цієї справи відсутні та відповідачем ОСОБА_2 суду не надані докази того, що вищевказаний договір сторін чи додатки до нього визнані судом в іншій справі недійсними.

На виконання умов цього договору із ОСОБА_2 ОСОБА_4 «МТМ» у були надані послуги по постачанню теплової енергії у вищезазначене нежитлове приміщення відповідача на загальну суму 18677,76 грн. за період з 01.04.2008 року по 31.05.2011 року, а саме: 2008 рік: квітень донарахування (з листопада 2006 року по березень 2008 року), з червня 2008 року по липень 2008 року, грудень 2008 року, з січня 2009 року по лютий 2009 року, травень 2009 року, з жовтня 2009 року по грудень 2009 року, з січня 2010 року по квітень 2010 року, серпень 2010 року, з жовтня 2010 року по грудень 2010 року, з січня 2011 року по травень 2011 року (розрахунок т.с. 1 а.с. 194).

Однак, відповідач ОСОБА_2 ухиляється від оплати цієї заборгованості на користь ОСОБА_4 «МТМ» у добровільному порядку.

Хоча в силу вимог ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

У матеріалах цієї справи відсутні докази того, що вищезазначений договір сторін розірваний за згодою сторін чи рішенням суду на час ухвалення оскаржуємого рішення судом першої інстанції у цій справі чи апеляційного перегляду цієї справи судом апеляційної інстанції.

Дійсно в силу вимог ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч.3); та сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. (ч. 4).

Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 просила суд першої інстанції про застосування строку позовної давності у цій справі до вимог позивача про стягнення заборгованості за період листопад 2006 березень 2008 року (заява т.с. 1 а.с. 105).

Проте, встановлено судом, що при вищевикладених умовах договору сторін від 01.04.2008 року ОСОБА_4 «МТМ» звернувся 11 лютого 2011 року (т.с. 1 а.с. 1) до суду про стягнення вищезазначеної заборгованості за договором з ОСОБА_2 в межах строків позовної давності.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно із ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також, якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивача (ч.2), після переривання перебіг позовної давності починається заново, час, що минув, до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Встановлено, що у вересні 2010 року ОСОБА_4 «МТМ» звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за вищезазначеним договором у розмірі 10608,58 грн., за якою був виданий судовий наказ Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя 04. жовтня 2010 року, який ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 18 січня 2011 року, яка набрала законної сили, був скасований (копія ухвали т.с. 1 а.с.3).

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ст. 61 ч. 3 ЦПК України).

При вищевикладених обставинах, апеляційна скарга ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 підлягає задоволенню лише в частині вимог про скасування рішення суду першої інстанції у цій справі.

Решта вимог апеляційної скарги ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 щодо ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_4 «МТМ» у задоволенні його позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у повному обсязі не ґрунтується на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 у цій частині вимог є такими, що не спростовують вищезазначених висновків суду, а лише відображають позицію відповідача, висловлену нею у запереченнях проти позову позивача у цій справі та яку вона та її представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Докази, передбачені ст. 303 ч. 2 ЦПК України, у цій справі відсутні.

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 58 ч. 1 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях 9ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

Суд першої інстанції у порушення вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України не сприяв повному та всебічному зясуванню обставин цієї справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення відповідача ОСОБА_2 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідач ОСОБА_2 та представник останньої не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень на позов позивача у цій справі.

Не можна вважати належними, допустимими доказами відповідача у цій справі у спростування розрахованої ОСОБА_4 «МТМ» розміру заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_4 «МТМ» заборгованості за надання послуг з теплопостачання у сумі 18667,76 грн.:

-висновок судово-економічної експертизи № 149-13 від 07 лютого 2014 року (т.с. 2 а.с. 116-124), за змістом якого в обємі наданих первинних документів, документально встановлено заборгованість ОСОБА_2 за договором №203090 від 01.04.2008 року про куплю-продаж теплової енергії в гарячій воді від 01.04.2008 року перед ОСОБА_4 «МТМ» станом на 31.05.2011 року у сумі 16549,55 грн.;

-та висновок № 01-02/01 Приватного підприємства АУДИТОРСЬКА ФІРМА ПРИМА Аудит (т.с. 2 а.с. 240-243), за змістом якого станом на 14.05.2015 року у ОСОБА_2 відсутня заборгованість перед ОСОБА_4 МТМ за період з 01.04.2008 року по 31.05.2011 року по договору № 203090 від 01.04.2008 року внаслідок наступних підстав:

- спливу терміну позовної давності в три роки по нарахуванню на суму 4490,34 грн., а зокрема по нарахуванню здійсненому ОСОБА_4 за період з 17.11.2006 року по 31.03.2008 року;

- відсутності заборгованості по договору № 203090 від 01.04.2008 року в звязку з відсутністю належним чином оформлених актів прийому-передачі теплової енергії, які підтверджують факт здійснення господарських операцій, а зокрема передачі теплової енергії на адресу ОСОБА_2, та в звязку з наявністю факту неякісного постачання послуг (за температурою нижче 18 градусів по Цельсію).

Оскільки, вищевказані висновок експертизи та аудиторської фірми не мають для будь-якого суду наперед встановленого значення та суперечать встановленим апеляційним судом фактичним обставинам цієї справи, не ґрунтуються на належних, допустимих (письмових) доказах, наявних у матеріалах цієї справи, що були досліджені судом.

Відсутність підпису ОСОБА_2, як споживача, на актах прийому-передачі теплової енергії між ОСОБА_4 «МТМ» та ОСОБА_2 за вищезазначений період нарахування заборгованості через те остання відмовилась від їх підписання, про що у тому числі є відповідна відмітка в актах (т.с. 2 а.с.18- 41) не робить ці акти такими, що оформлені неналежним чином (такі акти є погодженими в силу вимог п. 6.7.2 вищезазначеного договору сторін,) не спростовує факту фактичного постачання цієї теплової енергії ОСОБА_4 «МТМ» у вищезазначене нежитлове приміщення ОСОБА_2 та фактичного користування останньою ОСОБА_2 у вказаний період.

Позовна давність до позовних вимог позивача щодо стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за надані послуги з теплопостачання за період з 17.11.2006 року по 31.03.2008 року не може бути застосована у цій справі.

Оскільки, ОСОБА_2 визнала зазначену заборгованість 01.04.2008 року, підписавши вищезазначений договір із ОСОБА_4 МТМ№ 203090 від 01.04.2008 року, за умовами якого погодилась, що вона за цим договором також сплачує обсяг теплової енергії, наданої позивачем у вищезазначене нежитлове приміщення, за період з 17 листопада 2006 року до 01.04.2008 року, додатки № 1, 1 а до договору (т.с. 1 а.с. 10-14).

В силу вимог ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку (ч.1); після переривання перебіг позовної давності починається заново; час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Крім того, ОСОБА_2 також робила часткові проплати за вищезазначеним договором за надані послуги з теплопостачання на користь ОСОБА_4 МТМ, які були враховані позивачем при розрахунку вищезазначеної заборгованості у цій справі.

У матеріалах цієї справи відсутні належні, допустимі докази того, що ОСОБА_4 МТМ ОСОБА_2 у вищезазначене нежитлове приміщення у період нарахування вищезазначеної заборгованості надавались неякісні послуги з теплопостачання (відповідні рішення суду про зобовязання ОСОБА_4 зробити перерахунок тощо).

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення (ст. 303 ч. 3 ЦПК України).

При вищевикладених обставинах, доводи ОСОБА_2 та ОСОБА_4 «МТМ», як осіб, які подали апеляційні скарги частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.ст. 213-214 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості.

Суд першої інстанції неправильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм неналежну правову оцінку. Суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права та допустив порушення процесуального права, які призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Також суд першої інстанції з порушенням вимог ст. 88 ЦПК України вирішив питання про розподіл судових витрат між сторонами у цій справі.

Тому, рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 03 серпня 2015 року у цій справі слід скасувати; ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_4 «МТМ» задовольнити; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 «МТМ» заборгованість за послуги з теплопостачання 18677,76 грн.

Крім того, на підставі ст.ст. 88 ч. ч. 1, 5 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 «МТМ» слід стягнути судовий збір 121,80 грн. за подачу апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі (оригінал платіжного доручення на суму 121,80 грн. тс. 3 а.с. 61) та у дохід держави судовий збір у розмірі 51,0 грн., від сплати якого ОСОБА_4 «МТМ» у 2011 році на момент подачі вищезазначеного позову до суду був звільнений (т.с. 1 а.с. 4).

Разом із тим, у суду відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_4 «МТМ» в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь останнього витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цієї справи у сумі 30,00 грн.

Оскільки, у матеріалах цієї справи відсутній належний, допустимий доказ (оригінал платіжного доручення позивача на суму сплати ІТЗ 30,00 грн. у цій справі) на підтвердження сплати ОСОБА_4 «МТМ» витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду саме у цій справі у сумі 30,00 грн.

Доказ, на який посилається ОСОБА_4 «МТМ» в обґрунтування сплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 30,00 грн., а саме: ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 18 січня 2011 року (т.с. 1 а.с. 3), якою було скасовано виданий Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя судовий наказ № 2н-813/2010 від 04 жовтня 2010 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 «МТМ» заборгованості з централізованого опалення, постачання гарячої води в розмірі 10608,58 грн. та судового збору в дохід держави в іншій цивільній справі, не може вважатись і не є належним, допустимими доказом понесення ОСОБА_4 «МТМ» витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду у сумі 30,00 грн. у цій справі.

Також при вищевикладених обставинах рішення суду першої інстанції у цій справі підлягає скасуванню, а не зміні, як просив ОСОБА_4 «МТМ» у своїй апеляційній скарзі на це рішення у цій справі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 - 317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 «Міські теплові мережі» задовольнити частково.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 03 серпня 2015 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_4 «Міські теплові мережі» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 «Міські теплові мережі» () заборгованість за послуги з теплопостачання 18677,76 грн. (вісімнадцять тисяч шістсот сімдесят сім гривень сімдесят шість копійок), судовий збір 121,80 грн. (сто двадцять одна гривна вісімдесят копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) у дохід держави судовий збір 51,00 грн. (пятдесят одна гривня).

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1ОСОБА_9ОСОБА_10