Справа №490/4343/15-ц 10.03.2016 10.03.2016 10.03.2016
Провадження №22-ц/784/689/16
Справа № 490/4343/15ц Головуючий першої інстанції Гуденко О.А.
Провадження № 22-ц/784/689/16 Суддя-доповідач апеляційного суду Козаченко В.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Козаченка В.І.,

суддів: Мурлигіної О.Я., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

з участю: представника позивача ОСОБА_2 та представника відповідача Клис Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства ,,Миколаївобленерго" (далі - ПАТ ,,Миколаївобленерго") на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 грудня 2015 року за позовом ОСОБА_4 до ПАТ ,,Миколаївобленерго", Миколаївської міської ради та ОСББ ,,Енергія" про визнання права власності на квартиру,

В С Т А Н О В И Л А :

12 травня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ПАТ ,,Миколаївобленерго", Миколаївської міської ради та ОСББ ,,Енергія" про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 (далі - Спірна квартира).

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що на підставі відповідного рішення міськвиконкому він у травні 2004 року отримав ордер на Спірну квартиру, з того часу проживає в ній, є членом ОСББ ,,Енергія" і вважає себе власником цієї нерухомості. Однак розпорядитися своєю власністю не може через втрату правовстановлюючих документів.

Посилаючись на те, що відповідачі відмовили йому у поновленні документів на квартиру, а іншим чином спір вирішити неможливо, позивач просив суд визнати за ним право власності на Спірну квартиру на підставі ст. ст. 328, 392 ЦК України.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 грудня 2015 року позов повністю задоволено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ ,,Миколаївобленерго", посилаючись на неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення вимог процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вислухавши сторони, дослідивши надані ними докази та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач втратив правовстановлюючі документи, які засвідчували його право на Спірну квартиру, а тому суд може визнати за ним право власності на цю нерухомість.

Між тим, з такими висновками місцевого суду погодитись не можна, оскільки вони не відповідають обставинам справи та вимогам норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Так, ч. 1 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Стаття 331 ЦК України встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

У правовій позиції від 18 лютого 2015 року, висловленій Верховним Судом України у справі № 6-244 цс14 також зазначено, що за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 328 ЦК набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи у який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Миколаївського міськвиконкому № 629 від 22 жовтня 1999 року ВАТ ЕК "Миколаївобленерго"" (правопопередник ПАТ ,,Миколаївобленерго") було надано дозвіл на будівництво 50-квартирного житлового будинку по АДРЕСА_1.

23 лютого 2004 року будівництво вказаного житлового будинку було закінчено, але вже під АДРЕСА_1.

27 лютого 2004 року рішенням Миколаївського міськвиконкому затверджено Акт державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом указаного будинку. Пунктом 3 цього рішення ВАТ ЕК ,,Миколаївобленерго" зобов'язано звернутися до КП ММБТІ для реєстрації та одержання правових документів на цей будинок. А п. 4 того ж рішення на відділ обліку та розподілу житла міськвиконкому покладено обов'язок провести заселення квартир названого житлового будинку згідно чинного законодавства.

13 квітня 2004 року наказом ВАТ ЕК ,,Миколаївобленерго" № 138 цей будинок прийнятий на баланс підприємства.

Рішенням Миколаївського міськвиконкому від 27 лютого 2004 року № 429 ,,Про надання квартир у житловому будинку по АДРЕСА_1, видачу ордерів і погодження із виділенням у власність" з подальшими змінами, внесеними рішеннями того ж виконкому № 752 від 23 квітня 2004 року та №1414 від 16 липня 2004 року, однокімнатна квартира АДРЕСА_1 житловою площею 18,3 кв. м. була надана для проживання ОСОБА_4, як інваліду 1 групи, на одну особу (у зв'язку з відселенням із відомчого будинку ВАТ ЕК ,,Миколаївобленерго" (а.с. 10).

На підставі вказаних рішень та ордеру № 323, виданого Миколаївським міськвиконком 13 травня 2004 року, позивач вселився до вказаної квартири, 25 травня 2004 року зареєструвався там і проживає в ній по теперішній час.

Отже доведено, що хоча позивач участі в дольовому будівництві указаного будинку не приймав, але він вселився до Спірної квартири правомірно.

Згідно наказу ВАТ ЕК ,,Миколаївобленерго" від 17 січня 2005 року та Акту приймання-передачі від 28 січня 2005 року весь будинок АДРЕСА_1 (50 квартир) передано на баланс ОСББ ,,Енергія".

Доказів того, що позивач набув право власності на Спірну квартиру, а потім утратив правовстановчі документи про це, позивач суду не надав, оскільки таких документів не існувало взагалі.

Таким чином позивач є наймачем Спірної квартири, а не її власником.

За таких обставин справи та зазначених вимог норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку, що непроведення позивачем оформлення права власності на Спірну квартиру в установленому порядку не є підставою для визнання за ним у судовому порядку права власності на підставі ст. 392 ЦК України, на що суд першої інстанції не звернув належної уваги, а тому безпідставно задовольнив позов.

В зв'язку з чим, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, оскаржене рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 313 - 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ,,Миколаївобленерго" задовольнити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ПАТ ,,Миколаївобленерго", Миколаївської міської ради та ОСББ ,,Енергія" про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: