Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2016 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого - судді САВЛУК Т.В.

при секретарях Гноілек М.В., Костів Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звертаючись з позовом до суду, просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 25527,42 грн., в рахунок відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 800,00 грн., а всього на загальну суму 26327,42 грн.

Обґрунтовуючи підстави звернення з позовом до суду, позивач посилається на наступне, що 03 жовтня 2015 року мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «CHEVROLET NUBIRA», державний номер НОМЕР_1, яким керував позивач, за наслідками пригоди транспортний засіб отримав механічні пошкодження та потребує відновлювального ремонту. Винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди визнано відповідача ОСОБА_2, що підтверджується постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 квітня 2016 року, у зв'язку з чим у позивача виникло право пред'явити вимоги до відповідача про відшкодування заподіяних збитків, які включають: 25527,42 грн. - вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, визначена на підставі Висновку №1327 експерта автотоварознавчого дослідження ОСОБА_4, виготовлений на замовлення ОСОБА_1, та витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 800,00 грн., що є предметом позову.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, до суду надійшла заява позивача про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити на підставі наявних у справі доказів.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) та докази, які стосуються предмету позову, не скористався, попередньо звертався до суду з клопотанням про оголошення перерви для надання доказів по справі, однак в подальшому в судове засідання не зживися, про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

За вимог цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно частини другої - п'ятої ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

11 квітня 2016 року Києво-Святошинським районним судом Київської області винесено постанову про визнання ОСОБА_2 винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 грн. в дохід держави. (а.с.3)

Як встановлено судом у мотивувальній частині постанови суду: «31 березня 2016 року о 03 годині 45 хвилин на перехресті нерівнозначних доріг вулиць Леніна-Шевченка в с.Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області, водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «DACIA LOGAN», державний номер НОМЕР_2, рухаючись по другорядній дорозі по вул.. Шевченка позначеній дорожнім знаком 2.1, не надав дорогу автомобілю марки «CHEVROLET NUBIRA», державний номер НОМЕР_1, який наближався до даного перехрестя по головній дорозі вул.. Леніна. Внаслідок чого відбулось зіткнення автомобілів та в результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження».

Відповідно до частини третьої ст.61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Власником транспортного засобу «CHEVROLET NUBIRA», державний номер НОМЕР_1, є ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.30), на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди керував транспортним засобом ОСОБА_1

Як роз'яснено у п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року за №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

Під час розгляду справи, сторонами спору не надано доказів, які мали підтвердити той факт, що на час скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу-автомобіля марки «DACIA LOGAN», державний номер НОМЕР_2, пов'язана з його експлуатацією, відповідно до вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», була застрахована.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду в рамках позадоговірних (деліктних) зобов'язань визначені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом.

Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків.

Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Відповідно до аналізу загальних підстав відповідальності за завдану майнову шкоду в рамках позадоговірних (деліктних) зобов'язань, закріплених в частині 1 ст.1166 ЦК України, можливо зробити висновок про те, що вказана правова норма містить правило про загальний (генеральний) делікт, відповідно до якого будь-яка шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, повинна бути відшкодована особою, яка її завдала, в повному обсязі.

Отже, загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди (цивільне правопорушення), яке поділяється на такі складові: 1) протиправна поведінка особи, б) настання шкоди, в) причинний зв'язок між двома першими елементами, г) вина завдавача шкоди. І лише доведеність сукупності вказаних вище елементів настання деліктної відповідальності може бути правовою підставою для відшкодування шкоди.

Відповідно до положень статті 1192 Цивільного кодексу України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як роз'яснено у п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року за № 4 « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в межах даного спору позивачем правомірно заявлені вимоги до відповідача про відшкодування завданої матеріальної шкоди, оскільки відповідач у встановленому порядку визнаний винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, ці обставини підтверджуються постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 квітня 2016 року, що не потребує доказування відповідно до положень ч. 3 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оцінку майна та професійну оціночну діяльність в Україні», оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності.

У відповідності до положень цього Закону майном, яке може оцінюватися, вважаються об'єкти в матеріальній формі, будівлі та споруди (включаючи їх невід'ємні частини), машини, обладнання, транспортні засоби тощо; паї, цінні папери; нематеріальні активи, в тому числі об'єкти права інтелектуальної власності; цілісні майнові комплекси всіх форм власності.

Згідно ст. 9 цього ж Закону, Методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України.

Оцінка майна проводиться на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції країни та Фондом державного майна України № 1074/8395 від 24.11.2003 року.

Отже, єдиним законним доказом вартості нанесеного матеріального збитку - є відповідний експертний висновок суб'єкта оціночної діяльності.

Пунктом 8.3. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 24.11.2003. № 142/52092, передбачено, що вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу.

На підтвердження розміру заявлених вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди, позивач посилається, як доказ, на Висновок №137 експерта автотоварозначого дослідження автомобіля «CHEVROLET NUBIRA», державний номер НОМЕР_1, складений судовим експертом ОСОБА_4 28 квітня 2016 року, за висновками експерта вартість матеріального збитку, з технічної точки зору, заподіяної власнику автомобіля «CHEVROLET NUBIRA», державний номер НОМЕР_1, становить 25527,42 грн.; вартість відновлювального ремонту з врахуванням фізичного зносу КТЗ «CHEVROLET NUBIRA», державний номер НОМЕР_1, становить 25527,42 грн. Величина втрати товарної вартості автомобіля «CHEVROLET NUBIRA», державний номер НОМЕР_1, становить 0,00 грн. (а.с.4-25)

Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, підлягає задоволенню в повному обсязі та присуджує стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 25527,42 грн. та витрати на оплату послуг експерта за проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 800,00 грн., оскільки при визначені розміру матеріального збитку суд бере за основу, як належний доказ, Висновок №137 експерта автотоварозначого дослідження автомобіля «CHEVROLET NUBIRA», державний номер НОМЕР_1, складений судовим експертом ОСОБА_4 28 квітня 2016 року, враховуючи, що відповідач не висував заперечень щодо визначеного експертом розміру матеріального збитку, процесуальним правом заявити клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи не скористався.

Відповідно до частини першої ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є обґрунтованими та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд, вирішуючи питання розподілу судових витрат, присуджує стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 коп., які сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду, що підтверджується платіжним документом, долучений до матеріалів справи (а.с.32)

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 1116, 1187, 1192 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 9 Закону України «Про оцінку майна та професійну оціночну діяльність в Україні», Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року за № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ст.ст. 1, 4, 10, 11, 56, 58, 88, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоди, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 26327,42 грн., судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн., а всього на загальну суму 26878 (двадцять шість тисяч вісімсот сімдесят вісім) грн. 62 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду міста Києва, яка подається через Дніпровський районний суд міста Києва, протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я