Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/553/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Белінська І. М.
УХВАЛА

Іменем України

16.02.2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

ОСОБА_2 головуючої,

ОСОБА_3,

ОСОБА_4.,

при секретареві Постоєнко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кіровограді цивільну справу за заявою ОСОБА_5 (за участі Знам?янської районної державної адміністрації Кіровоградської області як органу опіки та піклування) про визнання фізичної особи безвісно відсутньою за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Знам?янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 грудня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про визнання безвісно відсутньою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. В обґрунтування заяви вказав, що перебував з ОСОБА_6 у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну малолітню дитину сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. В 2006 році шлюб розірвано. Протягом семи років ОСОБА_6 на території України не проживає, виїздила до Польщі для працевлаштування, місце її проживання не відоме. Протягом року остання на звязок із ним та сином не виходить. В свою чергу, заявник має намір змінити місце проживання разом із сином, а відсутність ОСОБА_6 позбавляє його можливості реалізувати вказані наміри.

Рішенням Знам?янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 грудня 2015 року у задоволенні зазначеного позову відмовлено. Суд дійшов висновку про те, що заява ОСОБА_5 є передчасною, оскільки не вичерпано всі можливості розшуку ОСОБА_6

В апеляційній скарзі заявник просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його заяву. Вказує на порушення судом норм процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд порушив строки розгляду справи та не взяв до уваги, що заявник звертався до правоохоронних органів задля пошуку колишньої дружини, таким чином використавши всі можливості для її пошуку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора, який висловив заперечення проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вирішила, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч..1,2 ст.43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим. У якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей день перше січня наступного року.

Статтею 310 ЦК України передбачено право фізичної особи на місце проживання, на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч..1-3 ст.313 ЦК України фізична особа має також право на свободу пересування, у тому числі право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування ( після досягнення 14 років) а також право на вільний самостійний виїзд за межі України (після досягнення 16 років).

Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання (ч.1,ч.6 ст.29 ЦК України у редакції ЗУ №1673-УП від 02.09.2014р.).

Судом першої інстанції встановлено, що 26.10.2004 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Буського районного управління юстиції Львівської області (актовий запис №70), який розірвано 04 серпня 2009 року . ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_7, 06.10. ІНФОРМАЦІЯ_3, який фактично з 2008 року проживає разом із своєю бабою ОСОБА_8(матір»ю батька) та батьком (заявником) у с.Мошорине Знам»янського району Кіровоградської області по вул..Кірова,14.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність заявником обставин, за яких ОСОБА_8 може бути визнана безвісно відсутньою, оскільки не встановлене місце постійного проживання цієї особи. Крім того, відмова у задоволенні заяви мотивована судом тим, що заявник не надав суду належних та допустимих доказів, що ним були використані усі можливості щодо розшуку колишньої дружини, а вжитими судом заходами не вдалося встановити факт відсутності відомостей щодо перебування ОСОБА_8 у місці її постійного проживання протягом одного року.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду, яке ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, була зареєстрована за місцем проживання 17.04.2009 року за адресою: вул..Валова, 13 у м.Буськ Львівської області, та знята з реєстрації 26.09.2014 року. Фактично ОСОБА_8 не проживала за цією адресою. Згідно із даними про перетин кордону Державної прикордонної служби України, за період з 01.09.2014 року вона двічі перетинала кордон України: 23.09.2014 року зафіксовано факт в»їзду на територію України, а 07.10.2014 року виїзду в пункті Рава-Руська.

Отже, навіть, якщо вважати останнім постійним місцем проживання ОСОБА_8 жилий будинок, розташований по вул..Валова,13 у м.Буськ, де вона була зареєстрована із 17.04.2009 року по 26.09.2014 року, і де фактично проживає ОСОБА_9, яка заперечила факт проживання ОСОБА_8 за цією адресою, у тому числі і протягом зазначеного терміну, - на час звернення заявника до суду із заявою про визнання безвісно відсутньою ОСОБА_8 минуло менше одного року з часу останніх відомостей про її місце перебування.

Правильним є посилання суду першої інстанції на те, що заявник не використав усіх можливостей щодо розшуку місця перебування ОСОБА_8, зокрема не звертався до правоохоронних органів із заявою про розшук колишньої дружини як безвісно відсутньої. Дані про проведення оперативно-розшукових заходів відповідно до Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» та їх результати з приводу розшуку ОСОБА_8 відсутні.

Не можна погодитись із доводами заявника, викладеними в апеляційній скарзі щодо неправильного застосування судом Інструкції про порядок використання правоохоронними органами можливостей НЦБ Інтерполу в Україні у попередженні, розкритті та розслідуванні злочинів, затвердженої наказом №3/1/2/5/2/2 від 09.01.1997 року МВС України, Генеральної прокуратури України, Служби безпеки України та ін.., оскільки відповідно до п.4.1.3, 4.3.2 зазначеної Інструкції правоохоронні органи України мають можливість, використовуючи систему міжнародного розшуку в межах Інтерполу, встановити місцезнаходження особи, яка виїхала за кордон і пропала безвісти. Громадяни, які пропали безвісти, підлягають міжнародному розшукові з ініціативи правоохоронних органів України за наявності вірогідних відомостей про виїзд розшукуваних за кордон. Зміст п.4 Інструкції свідчить про те, що міжнародний розшук каналами Інтерполу може бути використаний правоохоронними органами України не лише з метою одержання інформації про місцеперебування за кордоном розшукуваних осіб, зазначених у п.п.4.1.1, тобто підозрюваних у вчиненні злочинів, звинувачених, засуджених і т.ін., а із іншою метою (пп.4.1.2-4.1.6).

Факт відсутності у заявника відомостей щодо місця перебування його колишньої дружини понад півтора року сам по собі не є підставою для визнання її безвісно відсутньою, оскільки для цього необхідно встановити відсутність відомостей про особу протягом одного року з моменту зникнення у місці постійного проживання цієї особи. З обставин справи вбачається, що ОСОБА_5 і ОСОБА_6 не проживають разом з 2007 року.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення. Підстави для його скасування в апеляційному порядку відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308ч.1, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_10 відхилити, а рішення Знам»янського міськрайонного суду від 22 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧА:

СУДДІ: