Справа № 134/2106/15-ц Провадження № 22-ц/772/912/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 48Доповідач Голота Л. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Голота Л.О.,

суддів: Міхасішин І.В., Стадник І.М.,

з участю секретаря судових засідань: ОСОБА_2

та з участю: позивача ОСОБА_3

представника позивача ОСОБА_4

відповідача ОСОБА_5

представника відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 02.02.2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю, стягнення компенсації вартості частки у спільному майні,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_5 у якому просила встановити факт проживання їх однією сім»єю без реєстрації шлюбу з вересня 2013 року по 25.02.2014 року, визнати легковий автомобіль марки «Chevrolet Lacetti», 2007 року випуску, д.н. НОМЕР_1, обєктом спільної сумісної власності подружжя та стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію належної їй частки у спільному майні подружжя в сумі 69 277 грн. 50 коп.

Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 02.02.2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення районного суду та постановити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального та матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали апеляційну скаргу та просили скасувати рішення суду першої інстанції.

Відповідач та його представник просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, надали свої письмові заперечення проти доводів апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

За змістом ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Частина 1 статті 303 ЦПК України передбачає, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.10.2013 року придбано легковий автомобіль марки «Chevrolet Lacetti», 2007 року випуску, д.н. НОМЕР_1, який зареєстровано на ОСОБА_5 / а.с.10/

25.02.2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_7В зареєстровано шлюб у виконкомі Заболотненської сільської ради Крижопільського району Вінницької області. / а.с.7/

21.12.2015 року рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3розірвано, про що свідчить відмітка в паспорті відповідача./ а.с. 53/

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що оскільки факт спільного проживання без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_5, в період з вересня 2013 року по 25.02.2014 року та факт наявності у сторін спільних коштів, за які купувався автомобіль не доведено, тому підстав для визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 немає.

З даним висновком районного суду колегія суддів погоджується, а заперечення апелянта відхиляє з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року № 6-97цс11, і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України судом першої інстанції була надана оцінка допитаним у судовому засіданні свідкам і даний результат оцінки суд відобразив у рішенні, в якому навів мотиви відмови у їх прийнятті.

Так, суд вірно не вважав належним доказом на підтвердження факту проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 однією сім»єю без реєстрації шлюбу з вересня 2013 року по 25 лютого 2014 року покази свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_7, ОСОБА_12, оскільки дані свідки лише підтвердили той факт, що у вищезазначений період часу бачили, що відповідач знаходився у будинку матері позивачки, допомагав їм по господарству на городі, рубав дрова, ночував у будинку, однак жоден із свідків не зазначив про наявність усталених стосунків зі взаємними правами та обовязками притаманних подружжю, зокрема, ведення саме ОСОБА_3 та ОСОБА_13 спільного господарства, наявність спільного бюджету саме у сторін, а також, що спірний автомобіль був придбаний внаслідок їхньої спільної праці за їх кошти.

Висновок суду про те, що сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною із сторін відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у Постанові від 25.12.2013 року № 6-135цс13.

Безпідставним колегія суддів вважає твердження апелянта про те, що судом першої інстанції необґрунтовано не було взято до уваги, як докази акт про встановлення факту проживання без реєстрації від 08.12.2015 року, підписаний сусідами позивачки та довідку Заболотненської сільської ради Крижопільського району Вінницької області № 83 від 28.01.2016 року, оскільки у відповідності до вимог ч.2 ст. 59 ЦПК України суд першої інстанції правомірно не взяв до уваги докази, які є недопустимими.

Так, згідно ст. 234 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення є прерогативою суду.

Твердження ОСОБА_3, що судом першої інстанції надана перевага одних доказів над іншими не ґрунтується на фактичних обставинах, оскільки оцінка доказів здійснена суддею за власним переконанням при врахуванні та дослідженні усіх наявних у справі доказів.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 30, 8, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 02.02.2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Голота Л.О.

Судді: Міхасішин І.В.

ОСОБА_14

/підписи/

Згідно з оригіналом: