Номер справи 220/1683/15-ц
Номер провадження № 2/220/20/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 року Великоновосілківський районний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Якішиної О.М.

за участю секретаря Чернякової В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Велика Новосілка Донецької області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

07.10.2015 р. позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 3529,57 доларів США, що за курсом НБУ складає 79838,87 грн., посилаючись на наступне.

07.11.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладений договір № DOYBAU10980029, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 7512,73 доларів США на термін до 07.11.2013 року, а відповідач зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені договором, повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Згідно договору відповідач зобов'язався щомісячно погашати заборгованість за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Але, в порушення умов кредитного договору, відповідач не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до договору, внаслідок чого станом на 26.08.2015 року у відповідача виникла заборгованість за кредитом у сумі 3529,57 доларів США, в тому числі заборгованість за кредитом в сумі 1645,49 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 1157,52 доларів США, заборгованість по комісії за користуванням кредитом в розмірі 6,64, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в сумі 719,92 доларів США. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, а також витрати по оплаті сплачений судового збору.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить суд справу розглянути без його участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Додатково надав письмові пояснення на заперечення відповідача (а.с. 55-58).

Відповідач, будучи допитаним в судовому засіданні, позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що тіло кредиту він виплатив в повному обсязі. Пояснив, що не згоден з сумами простроченої заборгованості, оскільки сплачував щомісяця по 100 доларів замість 85,86 доларів. Крім того, його не було повідомлено про одностороннє збільшення розміру процентної ставки, а кредитним договором не передбачено, що саме він повинен нести валютні ризики. Тому вважає позовні вимоги необґрунтованими і просив відмовити в їх задоволенні.

Суд, вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов'язання.

Судом встановлено, що 07.11.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладений договір № DOYBAU10980029, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 7512,73 доларів США на термін до 07.11.2013 року та зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені договором, повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.

Відповідно до п. 3.2 кредитного договору згідно ст. 212 ГК України, у разі порушення позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.1, 2.2.4, 2.3.3 даного договору, позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом в розмірі 2,14% на місяць, нараховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Розраховані згідно цього пункту договору відсотки сплачуються позичальником щомісячно в період сплати понад вказану в п.1.1, суми щомісячног платежу за кредитним договором (у разі погашення заборгованості шляхом надання щомісячного платежу та встановлення його суми в п. 1.1). При встановленні Банком в порядку, передбаченому п. 2.3.2 зменшеної процентної ставки умови даного пункту вважаються скасованими з дати встановлення зменшеної процентної ставки.

Відповідно до п. 3.3 кошти, отримані від позичальника для погашення заборгованості за кредитним договором перед усе направляються для відшкодування витрат/збитків Банку згідно з п.п. 2.2.9, 2.3.8 цього договору, далі - пені згідно розділу 4 цього договору, далі - простроченої комісії за кредитом, далі простроченої винагороди, далі прострочених процентів, далі- простроченої заборгованості за кредитом, частина суми, яка залишилась, направляє ться на погашення заборгованості по кредиту, далі комісії, далі - винагороди, далі процентів, далі кредиту.

Відповідно до п. 4.1 договору про порушення позичальником будь-якого з зобовязань, передбачених п.п. 2.2.2, 2.2.3 даного договору, Банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується уплатити Банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні. В разі, якщо кредит виданий в іноземній валюті, пеня сплачується в гривнєвом еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

Судом також встановлено, що відповідач, в порушення умов кредитного договору, не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до договору.

Із розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що станом на 26.08.2015 року у відповідача виникла заборгованість за кредитом у сумі 3529,57 доларів США, в тому числі заборгованість за кредитом в сумі 1645,49 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 1157,52 доларів США, заборгованість по комісії за користуванням кредитом в розмірі 6,64, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в сумі 719,92 доларів США.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів належного виконання умов договору кредиту, а також доказів, які б спростовували наданий позивачем розрахунок заборгованості.

Судом було розяснено відповідачу право на призначення судової бухгалтерсько-економічної експертизи для визначення суми заборгованості за кредитним договором, а також наслідки не вчинення процесуальних дій відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК України, однак відповідачем відповідне клопотання заявлено не було.

З приводу доводів відповідача щодо неповідомлення його про валютні ризики та збільшення процентної ставки суд зазначає наступне.

Згідно розяснень, які містяться у п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України в розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р. обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач, стосується договорів, укладених після набрання чинності постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808, якою затверджено Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

Відповідно до п. 28 зазначеної постанови Пленуму при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року.

Виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58), всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10 січня 2009 року (Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів).

Як вбачається з розрахунку заборгованості, процентна ставка відповідачу була підвищена з 01.11.2008 р., тобто до набрання чинності Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI, про що відповідач був повідомлений і цей факт визнаний ним в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 267 ЦК України сторони не заявили про застосування позовної давності, яка згідно з правовим висновком Верховного Суду України від 21 листопада 2012 року, викладеним при розгляді справи № 6-101цс12, застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою нею до винесення рішення судом першої інстанції.

Таким чином заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вказані витрати також повинні бути стягнуті з відповідача на користь позивача.

З огляду на вищевикладене, суд також стягує з відповідача понесені позивачем витрати по оплаті судового збору в розмірі 1218 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,11,60,212-215,218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, що зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», , рах. № 3111, МФО № 305299, заборгованість за кредитним договором № DOYBAU10980029 від 07.11.2006 р. в сумі 3529,57 доларів США, що за курсом НБУ складає 79838,87 грн., а також витрати по оплаті судового збору в розмірі 1218 грн., а всього 81056 (вісімдесят одна тисяча пятдесят шість) грн. 87 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.М. Якішина