АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 686/6673/15-ц
Провадження № 22-ц/792/350/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі головуючого судді Корніюк А.П.,

суддів Пєнти І.В., Власенка О.В.

секретар Кошельник В.М.

за участю представників Будинкоуправління № 2 КЕВ м. Хмельницького ОСОБА_1, ОСОБА_2., позивачки ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Будинкоуправління № 2 Квартирно експлуатаційного відділу м. Хмельницького на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 24 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Будинкоуправління № 2 Квартирно експлуатаційного відділу м. Хмельницького про стягнення заборгованості із заробітної плати, безпідставно стягнутих грошових коштів, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом і в обґрунтування своїх вимог зазначала, що відповідно до наказу №1 від 02 січня 2015 року її було звільнено з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України. Позивачка зазначає, що роботодавцем не було надано письмового розрахунку щодо суми, яка належала їй до виплати при звільненні та відповідач не виплатив належні їй грошові кошти в повному обсязі. На думку позивачки відповідач неправомірно виплатив компенсацію за невикористану щорічну відпустку лише за 16 днів та зазначає, що їй не виплачувалася доплата до заробітної плати за шкідливі та важкі умови праці. Як вказує ОСОБА_3 безпідставним є відрахування із заробітної плати коштів в рахунок квартплати та невиплачена в повному обсязі в день звільнення премія. Порушення трудових прав позивачки призвело до того, що вона була змушена звертатися до контролюючих органів та суду із скаргами на порушення своїх прав, вона втратила нормальні життєві звязки, невиплата коштів вимагала додаткових зусиль для організації її життя, що в свою чергу призвело до моральних страждань, тому, вважає, що має право на відшкодування моральної шкоди. На підставі викладених обставин та неодноразових уточнень позовних вимог ОСОБА_3 просила суд винести рішення, яким визнати незаконним та скасувати накази № 86/1 від 29 жовтня 2010 року, № 62 від 12 травня 2010 року, № 14 від 28 лютого 2011 року, стягнути з Будинкоуправління № 2 КЕВ м. Хмельницького заборгованість із заробітної плати за грудень 2008 року, січень квітень 2010 року, безпідставно стягнуті грошові кошти в рахунок квартплати, заборгованість із заробітної плати за відпрацьовані понадурочні години, компенсацію втрати частини доходів, невиплачену доплату за шкідливі і важкі умови праці, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 24 грудня 2015 року позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ № 86/1 від 29 жовтня 2010 року в частині утримання з заробітної плати ОСОБА_3 за жовтень 2010 року заборгованість по квартплаті та за холодну воду в розмірі 50 грн.; наказ № 62 від 31 травня 2010 року в частині утримання з заробітної плати ОСОБА_3 за травень 2010 року заборгованість по квартплаті та за холодну воду в розмірі 100 грн., наказ № 14 від 28 лютого 2011 року в частині утримання з заробітної плати ОСОБА_3 за лютий 2011 року заборгованість по квартплаті та за холодну воду в розмірі 50 грн. Стягнуто з Будинкоуправління № 2 Квартирно експлуатаційного відділу м. Хмельницького на користь ОСОБА_3 250 грн., що були відраховані в рахунок оплати квартплати за травень, жовтень 2010 року та лютий 2011 року, 60 грн. різниці між мінімально встановленим розміром заробітної плати та виплаченої ОСОБА_3, 77 грн. 07 коп. компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням термінів виплати заробітної плати. Стягнуто з Будинкоуправління № 2 Квартирно експлуатаційного відділу м. Хмельницького на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 19976 грн. 74 коп. та 500 грн. моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із рішенням суду Будинкоуправління № 2 Квартирно експлуатаційного відділу м. Хмельницького подало апеляційну скаргу. Оскаржуване рішення вважає незаконним та необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню з підстав порушення норм матеріального і процесуального права. Апелянт вказує на те, що при нарахуванні заробітної плати за грудень 2008 року відповідач керувався ОСОБА_5 КМУ від 30 серпня 2002 року та Наказом МО України № 28 від 24 січня 2006 року, а не Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік». Також, апелянт вказує, що відповідно до листа Управління праці, соціального захисту населення і охорони здоровя Хмельницької міської ради зафіксовано, що оплата праці ОСОБА_3 здійснювалася згідно штатного розпису на 2008 -2011 роки, затвердженого та зареєстрованого в КЕВ м. Хмельницький та посадовий оклад встановлений на рівні законодавчого встановленого розмірі мінімальної заробітної плати. А кошти, що вирахувані із заробітної плати позивачки за жовтень 2010 року, травень 2010 року, лютий 2011 року були направленні в рахунок її заборгованості за житлово-комунальні послуги. Апелянт зазначає, що судом безпідставно не було застосовано строк позовної давності до вимог щодо оскарження наказів про відрахування коштів із заробітної плати. Апелянт також вказує, що розрахунок по заробітній платі при звільненні позиваки був вірним, але в компенсацію за невикористану відпустку не включено час її перебування у відпустці без збереження заробітної плати. На думку апелянта, доказів спричинення відповідачем моральної шкоди ОСОБА_3 останньою не надано і таких не було здобуто під час розгляду справи.

Представники апелянта апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі.

Позивачка та її представник апеляційну скаргу не визнали і просять її відхилити.

Встановлено, що Будинкоуправлінням № 2 КЕВ м. Хмельницького оскаржується судове рішення в частині визнання наказів незаконними та їх скасування, в частині стягнення на користь ОСОБА_3 250 грн., що були відраховані в рахунок оплати комунальних послуг; 60 грн. різниці між мінімально встановленим розміром зарплати та виплаченої ОСОБА_3; 77,07 грн. компенсації втрати частини доходів; середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що ОСОБА_3 з 23 жовтня 2008 року по 02 січня 2015 року працювала двірником ДП Будинкоуправління № 2 КЕВ м. Хмельницького, правонаступником якого є Будинкоуправління № 2 КЕВ м. Хмельницького та була звільнена на підставі ст. 38 КЗпП України.

Судом першої інстанції відмовлено в позовних вимогах ОСОБА_3 в частині стягнення заборгованості із заробітної плати за відпрацьовані понадурочні години та компенсації втрати частини доходів; в частині стягнення різниці між законодавчо встановленим розміром мінімальної заробітної плати та виплаченої ОСОБА_3 за січень і квітень 2010 року та компенсацію втрати частини доходів; в частині стягнення компенсації за роботу із шкідливими і важкими умовами праці.

Щодо зазначених позовних вимог рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не перевіряється.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_3 за грудень 2008 року було виплачено заробітну плату в розмірі меншому, ніж законодавчо визначений розмір мінімальної заробітної плати, тому суд прийшов до правильного висновку, що різницю між виплаченою заробітною платою та законодавчо встановленою в розмірі 60 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача. Також, суд прийшов до правильного висновку, що з підстав порушення строків виплати заробітної плати позовна вимога ОСОБА_3 щодо стягнення компенсації втрати частини доходів в сумі 77,07 грн. підлягає до задоволення. Враховуючи, що сторонами визнано факт відрахування із заробітної плати позивачки 250 грн. в рахунок оплати комунальних послуг за травень, жовтень 2010 року та лютий 2011 року, тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що такі відрахування здійсненні з порушенням ст. 127 КЗпП України, а тому кошти в сумі 250 грн. підлягають до стягнення із відповідача на користь позивача із скасуванням наказів про їх відрахування. З підстав не доведення відповідачем проведення повного розрахунку з позивачкою в день її звільнення чи в подальшому, як і відсутність вини відповідача у не проведенні такого розрахунку, суд прийшов до вірного висновку, що з Будинкоуправління № 2 КЕВ м. Хмельницького на користь ОСОБА_3 слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку за в розмірі 19 976 грн. 74 коп. (293 дні х 68 грн. 18 коп. середньоденний заробіток позивача). Також, суд прийшов до правильного висновку, що оскільки порушення трудових прав ОСОБА_3, не проведення розрахунку при звільненні у повному обсязі змусило її докладати додаткових зусиль для відновлення порушеного права, що призвело до втрати нормальних життєвих зв»язків, порушення звичайного ритиму життя, тому суд у відповідності із положеннями ст. 237-1 КЗпП України прийшов до вірного висновку, що з відповідача слід стягнути моральну шкоду, розмір якої був правильно визначений судом в сумі 500 грн.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею ст. 59 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік» встановлено, що з 1 грудня 2008 року розмір мінімальної заробітної плати складає 605 гривень на місяць.

Як вбачається із положень ч. 1 ст. 3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт).

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Як слідує із положень ч.1 ст. 127 КЗпП України відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Частиною 1 ст. 117 КЗпП передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Положеннями ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають ввід нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до витягу із наказу № 61-к по Державному підприємству «Будинкоуправління № 2 КЕВ м. Хмельницького» від 23 жовтня 2008 року ОСОБА_3 прийнято на роботу на посаду двірника з 23 жовтня 2008 року із випробувальним терміном 1 (один) місць із посадовим окладом в розмірі 525 грн. ( т.1 а.с.8).

Наказом № 1 від 02 січня 2015 року начальника ДП „Будинкоуправління № 2 КЕВ м. Хмельницького ОСОБА_3 звільнено із займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України. (т.1 а.с.9).

Згідно розрахункового листка за грудень 2008 року ДП «Будинкоуправління № 2 КЕВ м. Хмельницького» нараховано ОСОБА_3 заробітну плату за вказаний місяць в розмірі 545 грн.

Як вбачається із матеріалів справи (т. 1 а.с. 230-232) начальником ДП «Будинкоуправління № 2 КЕВ м. Хмельницького» ОСОБА_6 видано наказ № 62 від 31 травня 2010 року, яким наказано утримати із заробітної плати за травень 2010 року ОСОБА_3 заборгованість по квартплаті та за холодну воду в розмірі 100 грн.; наказом № 86/1 від 29 жовтня 2010 року - утримати із заробітної плати ОСОБА_3 за жовтень 2010 року заборгованість по квартплаті та за холодну воду в розмірі 50 грн.; наказом № 14 від 28 лютого 2011 року - утримати із заробітної плати ОСОБА_3 за лютий 2011 року заборгованість по квартплаті та за холодну воду в розмірі 100 грн.

Згідно довідки Будинкоуправління № 2 КЕВ м. Хмельницького від 15.05.2015 року № 383 середньоденний заробіток ОСОБА_3 складає 68 грн. 18 коп. ( т.1 а.с.96).

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що при встановленні розміру мінімальної заробітної плати за грудень 2008 року ОСОБА_3 судом першої інстанції неправильно застосовано положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік». ОСОБА_5 Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 року № 1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» та Наказом Міністерства Оборони України № 28 від 24 січня 2006 року «Про впорядкування умов оплати праці працівників загальних (наскрізних) професій і посад бюджетних військових частин, закладів, установ та організацій Збройних Сил України» визначено порядок оплати праці працівникам бюджетних установ, а представниками апелянта не надано суду належних та допустимих доказів того, що ДП «Будинкоуправління № 2 КЕВ м. Хмельницького» в 2008 році було бюджетною установою. Разом з тим, представниками апелянтів визнавалася та обставина, що ДП «Будинкоуправління № 2 КЕВ м. Хмельницького» у 2008 році не фінансувалося з державного бюджету.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було дано вірно оцінку акту перевірки Територіальної державної інспекції праці у Хмельницькій області № 22-02-107/203 від 20.02.2009 року ДП «Будинкоуправління № 2 КЕВ м. Хмельницького» та листу Управління праці, соціального захисту населення і охорони здоров»я Хмельницької міської ради від 11.05.2011 року, адже посилання у зазначених документах щодо визначення посадового окладу позивачки на рівні мінімальної заробітної плати суперечать вимогам Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» та Закону України «Про оплату праці».

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції безпідставно не застосовано строк позовної давності до вимог ОСОБА_3 щодо визнання незаконними та скасування наказів про відрахування із заробітної плати є недоведеними, адже представниками апелянта не надано суду належних та допустимих в розумінні статей 58 і 59 ЦПК України доказів на підтвердження тих обставин, що ОСОБА_3 було відомо про наявність оскаржуваних наказів на час їх винесення. А щодо доводів апеляції про не пред»явлення позивачкою вимог у визначений законом строк щодо стягнення коштів, які відраховані на підставі оскаржуваних наказів, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що на ці вимоги позовна давність не поширюється, адже згідно ч.2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь яким строком.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в тій частині, що Будинкоуправління № 2 КЕВ м. Хмельницького 18 травня 2015 року виплатило ОСОБА_3 компенсацію за невикористану відпустку за час її перебування у відпустці без збереження заробітної плати і ця обставина не є правовою підставою для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, колегія суддів вважає їх безпідставними, адже відповідно до правової позиції, що викладена в у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-144ц13 від 29.01.2014 року не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що невиплата в день звільнення ОСОБА_3 компенсації за невикористану відпустку в повному обсязі також є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 03 січня 2015 року (наступний день після звільнення) по 18 травня 2015 року (день фактичного розрахунку). Разом з тим встановлено, що апелянтом не оспорюється сума стягнутого судом на користь позивачки середнього заробітку за час затримки розрахунку.

На думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги в тій частині, що позивачкою не надано належних доказів щодо спричинення їй моральних страждань та моральної шкоди є безпідставними, виходячи із слідуючого.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 5 постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Встановлено, що під час розгляду даного спору доведено факт порушення законних трудових прав ОСОБА_3 зі сторони відповідача та причинно наслідковий зв»язок між моральними стражданнями позивача і протиправними діями відповідача, що в силу ст. 237-1 КЗпП України наділяє ОСОБА_3 правом на компенсацію моральних збитків.

Керуючись ст. ст. 303, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Будинкоуправління № 2 Квартирно експлуатаційного відділу м. Хмельницького відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 24 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий (підпис) А.П. Корніюк

Судді (підпис) І.В. Пєнта

(підпис) ОСОБА_7

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк

_______________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8 Справа № 22ц/792/350/16

Доповідач Корніюк А.П. Категорія № 51