Ухвала

іменем україни

25 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Парінової І.К.,Демяносова М.В.,Ступак О.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Львівської області від 13 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, обґрунтовуючи вимоги тим, що їй та членам її сім'ї: ОСОБА_6 і ОСОБА_7 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1. У 1995 році вони з відповідачем зареєстрували шлюб, проживали однією сім'ю у спільній квартирі, де крім неї та її дітей також був зареєстрований і відповідач як її чоловік. Після розірвання у 2013 році шлюбу між ними, відповідач добровільно покинув квартиру, в ній не проживає, його особистих речей в квартирі немає, квартирою не цікавиться, подав до відділу соціального забезпечення Сихівської районної адміністрації м. Львова заяву про зняття з нього пільг на оплату комунальних послуг, оскільки він у спірній квартирі не проживає. Постійна відсутність відповідача у вищевказаній квартирі підтверджується складеними уповноваженими працівниками товариства з обмеженою відповідальністю житлово-експлуатаційного підприємства «Стимул-Сихів» актами від 08 листопада та 12 грудня 2013 року, 27 січня, 27 березня та 27 травня 2014 року. Посилаючись на те, що будь-якої домовленості про збереження за відповідачем житлової площі за період його відсутності не існує, позивач просила визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 та зняти його з реєстрації за вказаним місця проживання.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 12 травня 2015 року позов задоволено частково. Визнано ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1. У решті позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 13 жовтня 2015 року рішення Сихівського районного суду м. Львова від 12 травня 2015 року скасовано в частині визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в позові. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За приписами ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСРчлени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно з вимогами ст. 60 ЦПК Україникожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у визнанні ОСОБА_5 таким, що втратив право користування спірною квартирою, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_5 вселився у спірну квартиру як член сім'ї позивача, чоловіка, з якою знаходився у зареєстрованому шлюбі з червня 1995 року по листопад 2013 року.

Припинення шлюбних відносин згідно зі ст. ст. 156, 157 ЖК Української РСР не є підставою для позбавлення права користування житлом, а відповідач не проживав у спірній квартирі понад один рік з поважних причин, оскільки згідно з довідкою від 23 липня 2014 року № 705712 ОСОБА_5 є інвалідом першої групи, який потребує постійної сторонньої допомоги та як встановлено із виписок з історії хвороби протягом 2013-2014 років ОСОБА_5 перебував на лікуванні у військовому медичному закладі Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (а. с. 32-35).

Згідно зі ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до вимог ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Наведені в касаційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів, викладених в оскаржуваному рішенні, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції, спростовуються матеріалами справи, були предметом дослідження апеляційного суду та не знайшли свого підтвердження.

Оскільки зі змісту касаційної скарги не вбачається неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 13 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.К. Парінова

М.В.Демяносов

О.В. Ступак