Справа №473/2644/15-ц 03.03.2016 03.03.2016 03.03.2016
Справа 473/2644/15 -ц
Провадження № 22 ц/784/400/16 Головуючий у 1-й інстанції Висоцька Г.А.
Категорія 27 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

3 березня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Мурлигіної О.Я.,

суддів: Козаченка В.І., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

за участю:

представника позивачки ОСОБА_2,

третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення

Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 грудня 2015 року

за позовом

ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання дій щодо поширення персональних даних неправомірними, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк», Банк) та товариства з обмеженою відповідальністю «Кей Колект» (далі ТОВ «Кей Колект», товариство) про визнання дій щодо поширення персональних даних неправомірними, визнання недійсними договорів та стягнення моральної шкоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка вказувала, що 23 вересня 2008 року між нею та Банком укладено кредитний договір, за умовами якого їй надано 36000 доларів США кредиту, що еквівалентно 174618 грн. на день укладення договору, з кінцевим терміном погашення кредитної заборгованості 21 вересня 2015 року. Того ж числа між ними укладено іпотечний договір, за яким вона передала в іпотеку Банку належний їй на праві власності житловий будинок № 3 по вул. Літвінова в м. Вознесенську Миколаївської області та земельну ділянку, призначену для обслуговування вказаного житлового будинку. Як їй стало відомо 26 січня 2015 року, 11 червня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей Колект» було укладено договір факторингу, за умовами якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило право вимоги за кредитним договором. Цього ж дня, між вказаними особами укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки.

Посилаючись на те, що договір факторингу та договір відступлення права вимоги порушують її права та інтереси, укладені без її відома і згоди, вона просила визнати їх недійсними.

Також, позивачка зазначала, що ПАТ «УкрСиббанк» в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про захист персональних даних», Закону України «Про банки та банківську діяльність», внаслідок укладення незаконних договорів, передало ТОВ «Кей Колект» без її згоди її персональні дані. Останнє в подальшому передало ці данні ТОВ «Укрборг». Неправомірними діями ПАТ «УкрСиббанк» їй завдано моральну шкоду на відшкодування якої вона просила стягнути з ПАТ «УкрСиббанк» 74541 грн. 60 коп.

Позивачка просила визнати неправомірною бездіяльність Банку щодо виконання обовязку повідомлення про укладання договорів про відступлення права вимоги третім особам.

Ухвалою суду розєднані позови про визнання недійсними договору факторингу та договору відступлення права вимоги за договором іпотеки та стягнення моральної шкоди до двох відповідачів, позов до ТОВ «Кей Колект» про визнання дій неправомірними та стягнення моральної шкоди, та позов до «УкрСиббанк» про визнання дій неправомірними щодо поширення інформації та відшкодування моральної шкоди (а.с.8).

Ухвалою суду позов до ПАТ «УкрСиббанк» в частині визнання неправомірною бездіяльність щодо виконання обовязку повідомлення про укладання договорів залишено без розгляду (а.с. 86).

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 грудня 2015 року в задоволенні позову до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання дій щодо поширення персональних даних неправомірними, стягнення моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. На думку заявника, висновки суду суперечать доказам у справі, вимогам матеріального і процесуального права. Як стверджує ОСОБА_4, вона була позбавлена можливості доведення вимог через необґрунтоване розєднання позовів, так як вона, посилаючись на незаконність договору факторингу та відступлення прав вимоги підтверджувала тим самим відсутність у Банку прав на поширення її персональних даних та укладення договорів в частині інформації про неї, без її згоди.

Також, на думку апелянта, висновки суду про те, що вона підписуючи кредитний договір та договір іпотеки погодилася на право Банку передавати та розповсюджувати відносно неї персональні данні суперечать доказам у справі, оскільки вона не знайомилася та не підписувала Правила, а отже не погоджувала умови використання її персональних даних. Щодо договору іпотеки, то він має похідний характер від кредитного договору, а крім того, у відповідності до Правил зберігання, захисту, використання , розкриття банківської таємниці, та Закону України «Про захист персональних даних», при використанні таких повинні визначатися конкретні цілі, підстави та межі використання банківської інформації. Тому відповідні загальні пункти в договорі іпотеки не можуть розглядатися як її згода на обробку її даних відповідно до зміненої мети використання персональних даних.

ОСОБА_4 оскаржувала також ухвалу суду від 15 липня 2015 року про розєднання позовів. Апеляційна скарга на ухвалу до апеляційного провадження не прийнята, у звязку з тим, що не підлягає оскарженню.

Третя особа ОСОБА_3 вражає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23 вересня 2009 року між позивачкою та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (який перетворено на Публічне акціонерне товариство) укладено договір про надання споживчого кредиту № 0. На забезпечення зобовязань за кредитним договором був укладений іпотечний договір, за яким вона передала в іпотеку банку належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме: житловий будинок № 3 по вул. Літвінова в м. Вознесенську Миколаївської області та земельну ділянку площею 0,0730 га, призначену для обслуговування вказаного житлового будинку (а.с. 58-61). Крім того, в якості забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 був укладений договір поруки.

В п.1.1. кредитного договору вказано, що підписуючи договір, позичальник погоджується з викладеною у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників АКІБ «УкрСиббанк» пропозицією Банку надати позичальнику споживчий кредит, на умовах, встановлених у цьому договорі та Правилах. Також в п.3.1 кредитного договору зазначено, що підписанням договору позичальник надає Банку свою згоду та право збирати, зберігати, використовувати, поширювати і отримувати інформацію, в тому числі банківську таємницю, в обсязі, встановленому Правилами. Також в договорі зазначено, що позичальник, ознайомлений і погоджується з Правилами (договірними умовами) споживчого кредитування позичальників АКІБ «УкСиббанк», як невідємною частиною договору (а.с. 42).

Як передбачено п. 6.11 договору іпотеки, укладеного між сторонами, укладання та підписання Іпотекодавцем даного договору Іпотекодавець у випадку невиконання, неналежного виконання ним своїх зобовязань за цим договором та за Кредитним договором надає Іпотекодержателю право використовувати банківську таємницю, що стосується виконання зобовязань за цим договором та/або Кредитним договором на власний розсуд для надання будь-яким особам, підприємствам, організаціям будь-якої форми власності, в такому випадку розкриття Іпотекодержателем банківської таємниці, що стосується

виконання зобовязань за цим договором/або Кредитним договором, Іпотекодавець не буде мати до Іпотекодержателя будь-яких претензій.

11 червня 2012 року між Банком та ТОВ «Кей Колект» укладено договір факторингу та договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки, за якими Банк відступив товариству права і обовязки за договорами кредиту та іпотечному договору укладеними, в тому числі, з позивачкою. Уклавши договори, Банк передав товариству документи, які містять персональні данні позивачки, які були зібрані позичальником у звязку з укладенням договорів, а також договори, в яких також містилися ці данні.

Укладаючи договори факторингу, сторони за договором зазначили, що обсяг прав вимоги, визначений у додатку № 1, в яком в тому числі зазначено, що до фактору переходить право на отримання сум за кредитним договором укладеним між Банком та ОСОБА_4 (а.с. 78,79).Також зі змісту положень розділу 1 договору факторингу виходить, що одночасно з відступленням права вимоги до фактора переходять усі права Клієнта за усіма Договорами забезпечення, за відповідно (нотаріально) оформленими договорами. За договором Банк повинен передати фактору документи, а це як оригінали договорів, документи, копії паспортів, довідок про привласнення ідентифікаційного номеру, інші документи, які за загальним правилом або відповідно до внутрішніх процедур клієнта, складають «кредитну справу» боржника.

Давши належну оцінку доказам у справі, суд дійшов правильного висновку, що уклавши кредитний договір та договір іпотеки позивачка надала Банку свою згоду та право збирати, зберігати, використовувати, поширювати і отримувати інформацію, а саме дані про позичальника, відомі банку або третім особам, у звязку з укладенням та виконанням договору, в тому числі банківську та комерційну таємницю, необхідну при укладанні договорів в тому числі щодо відступлення права вимоги та переведення боргу за кредитним договором до відповідних фізичних та юридичних осіб. У звязку з чим, передача інформація відносно позивачки на підставі договорів інший, ТОВ «Кей Колект», особі відповідає умовам договорів факторингу та відступлення права вимоги та вимогам закону.

В рішенні суду першої інстанції міститься правовий аналіз обставин справи та вимог матеріального права, а в апеляційній скарзі не обґрунтовані доводи щодо передачі Банком інформації фактору та прав по її обробці інформації відносно позивачки в порушення закону.

У відповідності до ст. 3 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій», кредитна історія - це сукупність інформації про юридичну або фізичну особу, що її ідентифікує, відомостей про виконання нею зобов'язань за кредитними правочинами, іншої відкритої інформації відповідно до Закону.

Кредитна історія містить таку інформацію: відомості, що ідентифікують особу - для фізичних осіб: прізвище, ім'я та по батькові; дата народження; паспортні дані; місце проживання; ідентифікаційний номер згідно з Державним реєстром фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів (у разі наявності); відомості про поточну трудову діяльність; сімейний стан особи та кількість осіб, які перебувають на її утриманні; дата і номер державної реєстрації, відомості про орган державної реєстрації та основний предмет господарської діяльності фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності (ч. 1 ст. 7 Закону).

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» в редакції на час виникнення спірних правовідносин, інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею. Частиною другою вказаної статті визначено що є банківською таємницею.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист персональних даних», підставою для обробки персональних даних є, зокрема, укладення та виконання правочину, стороною якого є суб'єкт персональних даних або який укладено на користь суб'єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб'єкта персональних даних.

Також, відповідно ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних», обробка персональних даних це будь-яка дія або сукупність дій, таких як збирання, реєстрація, накопичення, «зберігання, адаптування, зміна, поновлення, використання і поширення (розповсюдження, реалізація, передача), знеособлення, знищення персональних даних, у тому числі з використанням інформаційних (автоматизованих) систем; а персональні дані це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Вимоги вказаних нормативно правових актів та положень Закону України «Про інформацію» Банком, виходячи з вказаних обставини, не порушені.

Само по собі розєднання позовів, з різними вимогами, субєктним складом та характером спірних правовідносин, а також з врахуванням змісту позовних вимог, не спростовує висновків суду.

Є безпідставними твердження в апеляційній скарзі про порушення прав позивачки, передбачених ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а саме права на доступ до належного, безстороннього та справедливого суду.

Право ОСОБА_4 на звернення до суду у порядку, встановленому Цивільно-процесуальним кодексом (ст. 3 ЦПК України), а також право на оскарження судових рішень судом не обмежені. ОСОБА_4 не була позбавлена ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному реалізувати всі передбачені законом права на судовий захист. Ухвалою суду про розєднання позовів ОСОБА_4 не позбавлено права доступу до процедури з усіма атрибутами судової форми контролю, оскільки вона мала право звернутися за захистом своїх прав у передбачений законом спосіб і реалізовує своє право.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.Я.Мурлигіна

Судді: В.І. Козаченко

ОСОБА_5