Єдиний унікальний номер 242/3904/15-ц Номер провадження 22-ц/775/154/2016
Головуючий 1 інстанції Пирогова Л.В.
Категорія 27 Доповідач Кішкіна І.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2016 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.,

суддів Новосядлої В.М., Новосьолової Г.Г.,

за участю секретаря Марченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Бахмуті Донецької області справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Кредобанк» на заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 05 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 05 листопада 2015 року позов публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором №1ф-332 від 20 грудня 2004 року у сумі 14374 грн. 47 коп. та понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн. В решті позовних вимог публічного акціонерного товариства «Кредобанк» відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився позивач ПАТ «Кредобанк» та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що відповідно до ст.ст. 555, 559 ЦК України законодавець допускає як звернення з вимогою до поручителя, так і предявлення позову до нього. Також суд в порушення вимог законодавства та умов договору звільнив від відповідальності поручителя в той час, коли договір поруки не був припиненим на момент подання позовної заяви. Поручитель має отримати, відповідно кредитор зобовязаний предявити вимогу до поручителя, а вже після цього вирішувати питання щодо судового вирішення цього спору, оскільки сам факт отримання такої вимоги поручителем спонукає його у добровільному порядку виконати зобовязання визначене договором поруки. У разі невиконання настають наслідки невиконання та може бути заявлено позов. Також, суд не врахував, що поручитель проживає у м.Донецьку, з яким відсутній поштовий звязок. Цивільний кодекс України не передбачає скороченого строку позовної давності для предявлення вимог до поручителя у разі невиконання кредитного зобовязання боржником, якщо у договорі поруки не встановлено строк його дії, а тому суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права.

Представник позивача в судове засідання апеляційного суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, згідно якої просить справу розглянути за відсутності представника.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог ч. 9 ст. 76 ЦПК України.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином на сайті апеляційного суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що 20 грудня 2004 року між ПАТ «Кредобанк», який є правонаступником АТ «Кредит банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1ф-332, згідно умов якого відповідачеві надано кредитні кошти в сумі 10500 доларів США на строк до 20 грудня 2014 року.

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 20 грудня 2004 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, відповідно до якого боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник.

Відповідачі не виконали умови договору, у звязку з чим станом на 29 травня 2015 року утворилася заборгованість в сумі 682,93 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ на 29 травня 2015 року становить 14374,47 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 633,70 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 13339,38 грн.; заборгованість за відсотками - 49,23 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 1036,29 грн., прострочена комісія за адміністрування - 350 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 уклав з позивачем кредитний договір, відповідно до якого отримав кредит, ОСОБА_1 не виконав взяті на себе зобовязання, у звязку з чим утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитом з поручителя ОСОБА_2, суд дійшов висновку, що банком пропущений шестимісячний строк предявлення вимоги до боржника.

Висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог банку апеляційний суд вважає правильним, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 укладений кредитний договір, за яким відповідач отримав кредит, термін користування кредитом встановлений до 20 грудня 2014 року. Відповідно до умов договору відповідач зобовязався щомісячно у строки здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитом, нарахованих процентів за його користування, всіх інших плат, передбачених кредитним договором та правилами надання банківських послуг. Відповідач не виконав умови договору, у звязку з чим станом на 29 травня 2015 року утворилася заборгованість в сумі 682,93 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ на 29 травня 2015 року становить 14374,47 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого звільнення від солідарного зобовязання поручителя ОСОБА_2, з якою 20 грудня 2001 року банком укладений договір поруки, та за яким вона зобовязалась відповідати перед банком за виконання ОСОБА_1 зобовязань за кредитним договором, апеляційний суд вважає необґрунтованими і такими, що спростовуються встановленими у справі обставинами та вимогами закону.

Згідно із ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

В судовому засіданні встановлено, що про наявність заборгованості за кредитним договором ОСОБА_2 повідомлена не була та вимогу про сплату заборгованості за кредитним договором їй направлено не було.

З зазначеним позовом позивач звернувся до суду 14 вересня 2015 року.

Таким чином, позивач належним чином та у строк не повідомив поручителя про існуючу заборгованість за кредитним договором, за яким термін користування визначено до 20 грудня 2014 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої ст. 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої ст. 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини четвертої ст. 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора та субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки і обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої ст. 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, що заявлені вимоги про солідарну відповідальність за кредитним договором не мають правового обґрунтування, оскільки договір поруки є припиненим.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Наведені в апеляційній скарзі позивача доводи є необґрунтованими і не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство повязує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційний відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Кредобанк» відхилити.

Заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 05 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді