АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«03» березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
секретарОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від «17» грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння та зобовязання скасувати запис про державну реєстрацію нерухомого майна,

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2015 ОСОБА_5 звернувся до суду з вказаним вище позовом, зазначаючи, що на підставі договору дарування від 08.12.2007 року він став власником житлового будинку, розташованого за адресою: м.Херсон, проїзд Успенського,5.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.11.2012 року він став й власником земельної ділянки, площею 0,0416га, кадастровий номер :15:005:0131, за цією ж адресою.

07 грудня 2012 року за договором купівлі-продажу він здійснив відчуження зазначеного будинку ОСОБА_6 за 250993 грн., за яким земельна ділянка, на якій розташований обєкт нерухомості, не була предметом купівлі-продажу.

23.04.2013 року набувач ОСОБА_6 подарував цей будинок своїй дружині ОСОБА_7, яка в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно значиться як його власник.

Оскільки нотаріус при посвідченні перевіряла правовий статус земельної ділянки, однак не розяснила йому, що відчуженню підлягає й земельна ділянка, яка є окремим обєктом права власності, чим введено його в оману щодо обставин, які мають суттєве значення при укладенні сторонами правочину, просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу зазначеного раніше будинку від 07.12.2012 року, витребувати його у останнього власника й зобовязати внести зміни щодо скасування записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації права власності на цей будинок за ОСОБА_9 та ОСОБА_7

Рішенням від 17 грудня 2015 року суд відмовив у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обємі, посилаючись на те, що суд першої інстанції поверхово розглянув справу, зібраним доказам дав неправильну оцінку та постановив у звязку з цим помилкове рішення.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, і осіб, які зявилися у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_5 був власником житлового будинку, розташованого за адресою: м.Херсон, проїзд Успенського,5.

26.11.2012 року він отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якому набув право власності на земельну ділянку, площею 0,0416га, кадастровий номер :15005:0132, за вказаною вище адресою.

07.12.2012 року за нотаріально посвідченим договором ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_6 купив житловий будинок №5 по проїзду Успенського у м.Херсоні, розташований на земельній ділянці площею 0,0416га, з присвоєним їй відповідним кадастровим номером.

В пункті 13 цього правочину міститься скріплений особистими підписами сторін припис, яким підтверджено, що нотаріусом розяснено їм певні правові наслідки й зміст ст. 120 Земельного кодексу України, якою врегульовано перехід права на земельну ділянку у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду.

23.04.2013 року ОСОБА_6 подарував цей будинок ОСОБА_7, право власності якої на цей обєкт нерухомості зареєстровано в передбаченому законом порядку.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не встановив обставин, з яким позивач повязує недійсність оспорюваного ним правочину, тому правомірно відмовив у задоволенні позову з наведених в рішенні суду підстав.

Колегія суддів погоджується з висновками суду, вважає їх правильними й такими, що відповідають встановленим у справі обставинам та нормі матеріального права, що регулює спірні правовідносини.

Юридично неспроможними є доводи апелянта з приводу того, що судом хибно витлумачена ст. 120 Земельного кодексу України й його твердження про те, що нотаріус повинен був розяснити обовязковість укладення нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки, оскільки правові засади визнання правочину недійсним, закладені у ст. 230 ЦК України, передбачають навмисне введення в оману однією стороною іншої сторони з метою вчинення правочину.

В даному випадку позивач виступав в статусі відчужувача нерухомого майна і одночасно він був власником земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, тому був обізнаний щодо істотних умов купівлі-продажу житлового будинку, правового статусу земельної ділянки, на якій знаходиться цей обєкт, та мав уявлення стосовно властивості й наслідків правочину.

Доказів того, що оспорюваний позивачем правочин вчинено під впливом обману з боку набувача матеріали справи не містять, не встановлено цього і при перегляді справи судом апеляційної інстанції.

За правилом ст. 120 Земельного кодексу України в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного правочину, до особи. яка набула право власності на житловий будинок, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Договір купівлі-продажу не містить будь-якого застереження щодо земельної ділянки, на якій він розташований. Отже, правовий режим земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будинок.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду та їх оцінкою, вони не містять посилань на допущені судом порушення закону, визначені ст. 309 ЦПК України, які є обовязковою підставою для скасування ухваленого у справі рішення.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги й скасування ухваленого в справі рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 307-308 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 17 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно після її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.П. Стародубець

Судді: Л.П. Воронцова

ОСОБА_3