Провадження № 2/127/6738/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(З А О Ч Н Е)

24 листопада 2016 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Ан О.В.,

при секретареві Бородіч О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням, мотивуючи позовні вимоги тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.08.2013 року шлюб між сторонами розірвано. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19.08.2013 року визнано мирову угоду укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у цивільній справі про розірвання шлюбу та поділ майна. Відповідно до якої позивач отримала у приватну власність квартиру АДРЕСА_1. Із серпня 2013 року відповідач у вказаній квартирі не проживає, що підтверджується актом МКП «ЖЕК № 5» від 12 жовтня 2016 року, проте з реєстрації не знявся, що в свою чергу створює труднощі позивачу, щодо розпорядження та володіння вказаним майном. У зв'язку з цим позивач звернулась до суду та просила суд позбавити відповідача права користування житловим приміщенням.

Позивач до судового засідання не з'явилась, але подала до суду заяву, в якій просила провести розгляд справи у її відсутності, підтримала позовні вимоги в повному обсязі та в разі неявки відповідача не заперечила проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв та заперечень від відповідача до суду не надходило. За таких обставин у відповідності до ст. 224 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечила проти такого порядку вирішення спору.

Судом досліджено докази:

-рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19.08.2013 року (на а.с. 4), відповідно до якого шлюб між сторонами розірвано.

-ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 19.08.2016 року (на а.с. 5), відповідно до якої, визнано мирову угоду укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у цивільній справі про розірвання шлюбу та поділ майна згідно із якою, позивачу ОСОБА_1 передається у особисту приватну власність квартира АДРЕСА_1;

-акт № 305 від 12.10.2016 року (на а.с. 6), відповідно до якого, за виходом за адресою: АДРЕСА_1 було встановлено, що за вищевказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_2 Також вказаним актом встановлено, що ОСОБА_2 за вказаною адресою не проживає з серпня 2013 року;

Дослідивши докази, суд вважає їх належними та достовірними та приймає їх. Із досліджених доказів вбачається, що шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.08.2013 року. Квартира АДРЕСА_1 належить позивачу, що підтверджується ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19.08.2016 року. Факт не проживання відповідача в квартирі АДРЕСА_1 з серпня 2013 року, підтверджується актом № 305 від 12.10.2016 року

Відповідно ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і має право звернутися до суду за захистом свого порушеного особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 1 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК УРСР) передбачено, що громадяни України мають право на житло.

Разом з тим, ч. 3 ст. 9 ЖК УРСР вказує на те, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

В той же час, згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. (ч. 1 ст. 319 ЦК України)

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

В той же час, згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла (в тому числі колишній) втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Стаття 3 СК України визначає, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки.

Судом встановлено, що позивач і відповідач не пов'язані спільним побутом, не мають взаємних прав та обов'язків, не є членами однієї сім'ї, відповідач не проживає в спірній квартирі з 2013 року. Таким чином, відповідач, будучи зареєстрованим за адресою в квартирі АДРЕСА_1, чинить перешкоди власнику квартири в користуванні своїм майном на власний розсуд.

Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоч і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сім'ї.

Разом з тим, згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно зі ст. 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимога позивача про позбавлення ОСОБА_2 права користування квартирою АДРЕСА_1, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

З урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України всі судові витрати понесені позивачем у справі, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись, ст.ст. 1, 6, 9, 71, 72, 150 ЖК УРСР, ст. 15, 316-317, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 10, 11,15, 50, 57-60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 права користування квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 551,20 грн. (п'ятсот п'ятдесят одна гривня 20 коп.).

Рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив на підставі заяви відповідача поданої протягом 10 днів з моменту його отримання.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії рішення позивачем, протягом 10 днів після процедури перегляду заочного рішення відповідачем.

Суддя: