Справа № 405/6394/16-ц
Провадження №2/405/1307/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 грудня 2016 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:
головуючого судді Іванової Л.А.
при секретарі Береді Я.І.,
за участю позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору служба у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради про позбавлення батьківських прав,-
Позивач ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м. Кіровограда з даним позовом, вказавши, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який 18.04.2013 року було розірвано, та після розірвання шлюбу її прізвище змінено на дошлюбне «ОСОБА_1» у вересні, 2015 року після реєстрації шлюбу з ОСОБА_3, її прізвище змінено з «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1». Від шлюбу з відповідачем мають дитину - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу проживає разом з нею та повністю перебуває на її утриманні. З 2013 року відповідач самухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків, зокрема, не виховує, не утримує, не спілкується з дитиною та не надає матеріальної підтримки на утримання сина. Більш того, відповідач не відвідує сина та не цікавиться його вихованням, розвитком, станом здоров'я. Крім того, вказала, що відповідач станом на 22.06.2016 року згідно з довідкою про розрахунок заборгованості по аліментам, виданої Ленінським ВДВС м. Кіровоград ГТУЮ у Кіровоградській області має заборгованість по сплаті аліментів, що становить 13 855 грн. 22 коп. Також зазначила, що з 01.09.2015 року, дитина була прийнята у дошкільний навчальний заклад(ясла-садок) компенсуючого типу для дітей з вадами опорно-рухового апарату № 22 «Оленка», при цьому, відповідач за цей час у дошкільному закладі жодного разу не з'являвся. Крім того, зазначила, що відповідач ніяким чином не піклується про сина, не цікавиться його станом здоров'я, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєння дитиною загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, що в сукупності можна розцінювати як ухилення батьком від виховання дитини, свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов'язками. Окрім того, вказала, що відповідач не був позбавлений інформації стосовно місця перебування дитини, з її сторони ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні батька з дитиною та прийнятті участі у вихованні дитини, що свідчить про фактичну можливість, та, з іншого боку, вольове небажання батька виконувати свої батьківські обов'язки, визначені законом, по відношенню до дитини.
Враховуючи викладене, та з посиланням на ст.ст. 141, 150, 155 та 164 СК України, позивач просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала суду пояснення, аналогічні тим, які викладені в позові, просила позов задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового розгляду справи повідомлений в порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК України шляхом направлення судової повістки за адресою його місця проживання, зареєстрованому у встановленому Законом порядку, причини неявки суду не відомі, заяв, клопотань не надходило.
Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору служба у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради до суду не з'явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не відомі, заяви відсутні.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача за наявними у справі доказами та в порядку ч. 1 ст. 225 ЦПК України ухвалив розглядати справу заочно, про що в судовому засіданні позивач не заперечувала.
Заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, грунтуються на вимогах закону, що регулює сімейні правовідносини, та підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що позивач з 27.09.2008 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано 18.04.2013 року рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда.
Після розірвання шлюбу позивач ОСОБА_1 змінила прізвище на дошлюбне «ОСОБА_1».
11 вересня 2015 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_3, змінивши прізвище після державної реєстрації шлюбу з «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1».
Судом також встановлено, що від шлюбу з відповідачем, позивач має дитину - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3, виданого Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 2826, батьками дитини в свідоцтві про народження зазначені: батько «ОСОБА_2» та мати «ОСОБА_1».
Крім того, судом встановлено, що після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з позивачем, що також підтверджується довідкою № 3785 від 13.06.2016 року КП «ЖЕО №4» Кіровоградської міської ради.
Відповідно до довідки дошкільного навчального закладу (ясла-садок) компенсуючого типу № 22 «Оленка» від 10.06.2016 року № 50/01-30 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 01.09.2015 року був прийнятий у дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) компенсуючого типу для дітей з вадами опорно - рухового апарату № 22 «Оленка», при цьому, батько дитини ОСОБА_2 жодного разу за час перебування дитину у дошкільному закладі не з'являвся.
Згідно з довідкою державного виконавця Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ Біліцької Н.М. від 22.06.2016 року №895/6 заборгованість по аліментам згідно з виконавчим листом №404/8581/2014-ц від 12.12.2014 року, виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, станом на 22.06.2016 року становить 13 855, 22 грн.
Відповідно до висновку виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 25.07.2016 року № 5047/49-05-24 орган опіки та піклування Кіровоградської міської ради, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини від 13.07.2016 року, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 народженя, з тих підстав, що батько дитини не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться станом здоров'я дитини, ухиляється від виконання своїх батьківський обов'язків відносно сина.
Відповідно до ст.141, ч.ч.2,3 ст.150 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, при цьому батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя.
Відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до положень Сімейного кодексу України до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків передбачено застосування правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальністю, і, зокрема, це позбавлення батьківських прав.
Статтею 164 СК України визначено виключний перелік підстав, за наявності яких, а також винної поведінки, - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав.
До таких підстав закон відносить наступні: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину проти дитини.
Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини має місце, коли вони свідомо не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, хоча мають реальну можливість для цього.
Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.
Крім того, відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що була підписана Україною 21 лютого 1990 року, ратифікована постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ч.1 ст.9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини, при цьому відповідно до ч.2 ст.9 Конвенції під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору.
Як на підставу для позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_4, позивач посилалася на ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України).
Зокрема, ухилення від виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, позивач обгрунтовувала тим, що відповідач, проживаючи окремо від дитини, не виконує свої батьківські обов'язки по вихованню дитини, свідомо нехтуючи ними (батьківськими обов'язками), ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його житті, не цікавиться його успіхами, станом здоров'я, на теперішній час, і навчанням, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєння дитиною загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, що в сукупності можна розцінювати як ухилення батьком від виховання дитини, при цьому відповідач не був позбавлений інформації стосовно місця перебування дитини, крім того, йому (відповідачу) не створювалися перешкоди у спілкуванні з дитиною та прийнятті участі у вихованні дитини, що свідчить про фактичну можливість, та, з іншого боку, вольове небажання батька виконувати свої батьківські обов'язки, визначені законом, по відношенню до дитини.
Положеннями ч.2 ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні спору між батьками, зокрема, і про позбавлення батьківських прав.
Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (ч.3 ст.171 СК України).
Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України „Про охорону дитинства" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до роз'яснень, викладених в п.п.15, 16 постанови Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляду справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року №3 позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, на згоду передати дитину на усиновлення та інших прав, які ґрунтуються на факті спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного і об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.
Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти, причому зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.
Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Відповідно до ч.1ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (Рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).
З огляду на зазначене, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач негативно характеризується, жорстоко поводиться з дитиною, є алкоголіком чи наркоманом, або своєю поведінкою негативно впливає на виховання сина, разом з тим, судом під час судового розгляду справи встановлено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що є першоосновою розвитку особистості дитини, не піклуючись про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя та праці, не створюючи належних умов для природних здібностей дитини, поваги до її гідності, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, хоча має реальну можливість для цього, за відсутності, при цьому, з боку позивача будь-яких перешкод у спілкуванні з дитиною та прийняття участі у її вихованні та виконання свої батьківських обов'язків, визначених законом, по відношенню до дитини, що є самостійною підставою, визначеною п.2 ч.1 ст.164 СК України, для позбавлення батьківських прав відносно дитини.
Окрім того, судом відзначається, що батьківські обов'язки не заключаються лише в наданні матеріальної допомоги, вони включають в себе також і материнську (батьківську) турботу та ласку, піклування про здоров'я дитини, її духовний, моральний та фізичний розвиток, навчання, спілкування з дитиною.
Окремо судом відзначається, що наявність заборгованості відповідача по аліментах при відсутності доказів про ухилення відповідача від їх сплати не є підставою для позбавлення батьківських прав відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, а тому зазначені доводи позивача судом до уваги в цій частині не приймаються.
З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги інтереси малолітньої дитини ОСОБА_4, які є пріоритетом при розгляді даного спору, враховуючи також наявність обставин, з якими закон, що регулює сімейні відносини, пов'язує позбавлення батьківських прав, при цьому під час розгляду справи судом було встановлено реальну юридичну і фактичну можливість відповідача ОСОБА_2, який є батьком малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку, та наявність його вини у невиконанні батьківських обов'язків, відсутність перешкод з боку інших осіб, в тому числі позивача, для належного виконання відповідачем батьківських обов'язків, на підставі чого суд вважає, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з позбавленням відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
В порядку ч. 1 ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.
На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст.150, 155, 164, 165 СК України, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, керуючись ст.ст.3, 4, 10, 11, 57-59, 60, 88, ст.ст. 213-215, 218, 224-226 ЦПК України, постановою пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року №3, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору служба у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради про позбавлення батьківських прав, - задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, відносно дитини - малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м. Кіровограда шляхом подачі до суду першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
В порядку статті 233 ЦПК України заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.
Суддя Ленінського районного суду
м. Кіровограда Л.А. Іванова