АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 525/1130/15-ц Номер провадження 22-ц/786/696/16Головуючий у 1-й інстанції Ячало Ю.І. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Мартєва С.Ю., Хіль Л.М.

при секретарі Колодюк О.П.

за участі позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 25 грудня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Управління державної міграційної служби в Полтавській області про визнання особи такою, що втратила права на користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом та просив визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право на користування житлового будинку №12-А по вулю Баранівська в с. Гоголеве Великобагачанського району Полтавської області.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що він є власником житлового будинку № 12-А по вул. Баранівська в с. Гоголеве Великобагачанського району Полтавської області, про що свідчить договір купівлі-продажу будинку та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно. З 2007 року за згодою позивача в житловому будинку була зареєстрована ОСОБА_4, яка на той час була його дружиною.

Вказував, що у 2010 році шлюб з відповідачем було розірвано, після чого остання виїхала з будинку та вже протягом 5 років не проживає у ньому, витрати на його утримання не несе.

Рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 25 грудня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2, просив скасувати його та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214, ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні

Судове рішення ухвалене у справі повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 07 серпня 2005 року по 18 травня 2010 року. Шлюб припинено з набранням законної сили рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 05 травня 2010 року (а.с. 69) про розірвання шлюбу.

В період зареєстрованого шлюбу, а саме 31 жовтня 2006 року, позивач набув у власність житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: будинок № 12-А по вулиці Баранівська в с. Гоголеве Великобагачанського району Полтавської області, на підставі договору купівлі-продажу від 05 жовтня 2006 року серія ВЕС № 002975 (а.с. 5, 6).

З 22 червня 2007 року ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7, 8, 9).

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що спірний житловий будинок належить сторонам на праві спільної сумісної власності, а від так позбавлення власника житла права на користування своєю власністю є неприпустимим.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Таким чином, права користування житловим приміщенням може бути позбавлений лише член сімї власника, але не сам власник, оскільки позбавлення його правомочності користування належним йому майном суперечить принципу непорушності права власності.

Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності майна, що було набуте за час перебування в шлюбі, а тому обовязок доказування протилежного лежить на позивачеві, який заперечує право власності своєї колишньої дружини на нерухоме майно придбане в шлюбі.

Позивач, стверджуючи, що будинок придбаний ним за кошти, виручені від продажу особистого автомобіля, всупереч вимог ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України не надав суду відповідних доказів, та заявляючи про те, що будинок належить особисто йому, таких вимог у суді не заявив.

Посилання апелянта на те, що місцевий суд вийшов за межі доказування є неспроможними, оскільки, вважаючи, що ОСОБА_4 має бути позбавлена права користування житлом, позивачем має бути доведено, що вона не є власником спірного житлового будинку та втратила право на користування ним.

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість, ОСОБА_2 не наведено.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право на користування житловим будинком №12-А по вулю Баранівська в с. Гоголеве Великобагачанського району Полтавської області.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 308, 314, 315, ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 25 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: --//-- ОСОБА_1

Судді --//-- ОСОБА_5

--//-- ОСОБА_6

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: ОСОБА_1