Провадження №22-ц/784/584/16
Провадження 22ц-/784/584/16 Головуючий по 1 інстанції Гуденко О.А.
Доповідач апеляційного суду Буренкова К.О.
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и
24 лютого 2016 року м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:
головуючої: Буренкової К.О.,
суддів: Крамаренко Т.В., Кутової Т.З.,
із секретарем судового засідання:Горенко Ю.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали позовної заяви за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на ухвалу судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 січня 2016 року за його позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій та бездіяльності неправомірними та покладення обов`язку вчинити певні дії,
в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій та бездіяльності неправомірними та покладення обов`язку вчинити певні дії.

Позивач зазначав, що з 17 вересня 1944 року по 15 серпня 1946 року він проходив навчання у Владивостоцькому військово-морському підготовчому училищі. Але відповідачем не внесені відомості про навчання у вказаному училищі у його особову справу, трудову книжку та у військовий квиток, а також у особову справу та військовий квиток не внесені відомості про чергове військове звання.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив зобов`язати відповідача внести запис про період навчання у вказаному військовому училищі до його особової справи, військового квитка, трудової книжки та внести записи про чергове військове звання.
Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 січня 2016 року ОСОБА_1 відмовлено у відкритті провадження у справі з підстав, передбачених п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу судді скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для розгляду.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі на підставі п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України, суддя першої інстанції керувався тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки спір носить публічно-правовий характер, а тому має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Проте з таким висновком не можна погодитись.
Відповідно до положень ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

За змістом ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Суб`єктом владних повноважень відповідно до п.7 ч.1 ст. 3 КАС України є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійснені ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У п. 3 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» роз`яснено, що суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з позовом, в якому зазначав, що він з 17 вересня 1944 року по 15 серпня 1946 року навчався у Владивостоцькому військово-морському підготовчому училищі. Але цей період йому незаконно не зараховано до періоду військової служби та загального стажу роботи. Крім цього, позивач зазначав, що відповідачем не внесені відомості про чергове військове звання у його особову справу та військовий білет.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звільнений із військової служби у вересні 1977 році, а з жовтня 1977 року працював інженером Військового представництва Міністерства обороні СРСР, і його вимоги зводяться до внесення у особову справу, трудову книжку та у військовий квиток відомостей про навчання у Владивостоцькому військово-морському підготовчому училищі та внесення відомостей про чергове військове звання (а.с. 27, 201).
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не врахував положення ст. 15 ЦПК, не звернув належну увагу на зміст позовних вимог ОСОБА_1 , а також не зазначив мотивів, на підставі яких дійшов висновку, що спір між сторонами стосується публічно-правових відносин.

Оскільки при постановленні оскаржуваної ухвали судом не в повній мірі враховані вимоги ст. 15 ЦПК України, то колегія приходить до висновку, що відповідно до п. 3 ч.1 ст.312 ЦПК вона підлягає скасуванню, а позовна заява з доданими до неї матеріалами поверненню до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Керуючись ст.ст.303, 307, 312, 315 ЦПК, колегія суддів
у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 січня 2016 року скасувати, а матеріали позовної заяви передати до того ж суду для вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий:

Судді: