Справа № 563/1240/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.04.2016 року Корецький районний суд

Рівненської області

в складі: головуючого судді Сірака Д.Ю.

секретар судового засідання Степанюк Л.В.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Корець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: Корецька районна державна нотаріальна контора, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно та визнання правочину недійсним,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом, вказуючи, що її з відповідачем батьки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за час шлюбу побудували житловий будинок №50 на вул.Грабовщина в с.Новий Корець Корецького району Рівненської області, в якому проживала до 1988 року, після чого виїхала в м.Рівне.

14 липня 1993 року померла мати. У 2001 році переїхала у батьківський будинок, проживала разом із батьком, доглядала його до самої смерті. Після смерті батька 29 травня 2003 року залишилась проживати у спірному будинку.

Покійні батьки завжди говорили, що будинок буде належати тому, хто їх буде доглядати.

В липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про зобовязання її звільнити спірний будинок. В ході розгляду зазначеної справи, дізналась, що 30 січня 1996 року між її батьком ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_7 укладено договір дарування, згідно якого батько подарував відповідачу спірний житловий будинок.

Вважає, що батько не мав право дарувати спірний будинок, оскільки він не оформляв на себе право на спадщину за законом після смерті матері за законом та не виготовив свідоцтво про право власності на житловий будинок.

А тому, просить суд, визнати за нею право власності на ? частку у спадковому майні на житловий будинок №50 з надвірними будівлями, що на вул.Грабовщина в с.Новий Корець Корецького району Рівненської області, а також визнати договір дарування житлового будинку №50 на вул.Грабовщина в с.Новий Корець Корецького району Рівненської області, укладеного 30 січня 1996 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі за №1-143, недійсним.

В судовому засіданні позивач пояснила, що про дійсно, про існування оспорюваного договору дізналась лише у 2015 році. За життя батько ніколи не казав ні їй, ні її братам та сестрам, що будинок подарував їхньому брату, своєму синові ОСОБА_3 На те, що платіжні документи на спірний будинок за користування електроенергією та газом досить тривалий час приходять на імя відповідача, не звертала уваги. Після смерті матері та батька не зверталась до нотаріуса про прийняття спадщини після їх смерті.

Позивач під час судового розгляду уточнили позовні вимоги, просить визнати за нею право власності на ? частку у спадковому майні на житловий будинок №50 з надвірними будівлями, що на вул.Грабовщина в с.Новий Корець Корецького району Рівненської області, після смерті 29 травня 2003 року батька ОСОБА_5, а також на підставі ст.48 ЦК України (1963 року) визнати спірний договір дарування житлового будинку недійсним.

Представник позивача в судовому засіданні просив суд задоволити позовні вимоги, оскільки вони є обґрунтованими. Також зазначив, батько сторін ОСОБА_5 не мав права розпоряджатися спірним житловим будинком, оскільки він не був його власником.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що у 1996 році батько ОСОБА_5, будучи єдиним власником, подарував йому житловий будинок №50 на вул.Грабовщина в с.Новий Корець. При його укладені були дотримані всі вимоги законодавства які були чинним на той час. А тому вважає, що після смерті батька спірний будинок не увійшов у спадкову масу.

За життя батько ОСОБА_5 казав, що хата залишиться йому, як наймолодшому із дітей. Про це позивачу було достовірно відомо, так само відомо було позивачу і про існування договору дарування. Всі ці роки відкрито володів дарованим йому будинком.

Завідувач Корецької районної державної нотаріальної контори в заяві на імя суду просить розглянути справу без їх участі.

Третя особа ОСОБА_4 вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, оскільки позивач піклувалась про батька ОСОБА_5, доглядала та утримувала спірний будинок, не припинила утримувати будинок і після смерті батька. Про те, що батько подарував будинок відповідачу дізналась лише у 2015 році.

З матірю ОСОБА_6 на момент відкриття спадщини не проживала, протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталась. У 2008 році позивач ОСОБА_1 дала їй ощадну книжку матері із розпорядженням на випадок смерті на її користь. Того ж року ощадну книжку матері переоформила на своє імя. Після смерті батька спадщину не приймала.

Просить суд задоволити позов.

Свідок ОСОБА_8 суду показала, що є дружиною брата сторін ОСОБА_9 та живе поблизу спірного будинку. Ще за життя свекор ОСОБА_5 неодноразово казав, що хату переписав на сина ОСОБА_3 Від позивача ОСОБА_1 не раз чула, що господарем будинку №50 на вул.Грабовщина в с.Новий Корець є саме ОСОБА_3

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду показав, що з 1985 року до 2010 року був Новокорецьким сільським головою. Сімю ОСОБА_3 добре знає. Після смерті матері сторін ОСОБА_6 будь-яких спорів щодо житлового будинку №50 на вул.Грабовщина не було, та після смерті батька сторін у справі ОСОБА_5 також не виникнув такий спір. Проте дійсно, минулого року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виникло непорозуміння щодо будинку. Йому також відомо, що власником спірного будинку є ОСОБА_3 ще із середини девяностих років.

Вислухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу №5 від 03 грудня 2015 року, 03 листопада 1947 року у Виконавчому комітеті Новокорецької сільської ради Корецького району Рівненської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 (дошлюбне прізвище - Головко) ОСОБА_11. Які є батьками сторін по справі.

В період шлюбу збудувало спірний житловий будинок №50 на вул.Грабовщина в с.Новий Корець Корецького району Рівненської області.

Відповідно до абз.1 п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав та обовязків, що виникли або породжують існувати після набрання ним чинності.

Враховуючи викладене, суд вважає, що до регулювання спірних правовідносин сторін необхідно застосовувати положення Цивільного кодексу УРСР 1963 року.

14 липня 1993 року ОСОБА_6 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ГЮ № 499987, виданого 14 липня 1993 року Новокорецькою сільською радою Корецього району Рівненської області.

За життя ОСОБА_6 заповітів не складала, згідно із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за №42804715 від 30 січня 2016 року.

В довідці Новокорецької сільської ради Корецького району Рівненської області за №1879 від 22 грудня 2015 року зазначено, що ОСОБА_6 на день смерті проживала та була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1, разом нею проживали та були зареєстровані: чоловік ОСОБА_5 та син ОСОБА_3

В шестимісячний строк встановлений ч.2 ст.549 ЦК УРСР 1963 року з дня відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 із заявою про прийняття спадщини до Корецької районної державної нотаріальної контори ніхто не звертався.

Спадкова справа після смерті ОСОБА_6 була заведена Корецькою районною державною нотаріальною конторою за заявою ОСОБА_4 лише 24 жовтня 2008 року. Тобто, через п'ятнадцять років з дня відкриття спадщини. Того ж самого дня державним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за законом на грошовий вклад на імя ОСОБА_4, згідно із повідомлення Корецької районної державної нотаріальної контори за №53/01-09 від 30 січня 2016 року.

Згідно із договору дарування житлового будинку від 30 січня 1996 року посвідченого 30 січня 1996 року державним нотаріусом Корецької районної державної нотаріальної контори ОСОБА_12, зареєстрованого в реєстрі за №1-143, ОСОБА_5 подарував, а ОСОБА_3 прийняв у дар належний йому на праві особистої власності цілий житловий будинок №50 з надвірними будівлями, що в с.Новий Корець Корецького району Рівненської області.

В договорі також зазначено, що житловий будинок належить дарителю ОСОБА_5 на підставі запису в погосподарській книзі Новокорецької сільської ради народних депутатів за №763, що стверджується довідкою цієї сільської ради від 29 грудня 1995 року за №546.

Даний договір також зареєстровано у Новокорецькій сільській раді у погосподарській книзі, як того вимагала ч.2 ст.227 ЦК УРСР 1963 року.

При посвідчені зазначеного договору державним нотаріусом перевірено відсутність заборони (арешту) на будинок.

Відповідно до положень ст.4 Закону України «Про власність» (чинного на час укладення оспорюваного договору дарування), власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Підставою виникнення права приватної власності є праця громадян. (ч.1 ст.12 цього ж Закону)

Враховуючи зазначене, суд вважає, доводи позивача та її представника про те, що ОСОБА_5 не був власником відчуженого ним за договором дарування від 30 січня 1996 року житлового будинку і не мав права обдаровувати ним свого сина ОСОБА_3 є безпідставними, оскільки ОСОБА_5 набув право власності на зазначений житловий будинок на підставах, що не заборонені законом, і як власник розпорядився ним відчуживши дане майно шляхом договору дарування своєму синові, що відповідає змісту права власності.

Статтею 48 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

В статті 243 ЦК УРСР 1963 року вказано, що за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

Згідно із ч.3 ст.244 ЦК УРСР 1963 року, до договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 цього Кодексу,за якою такий договір повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин, та підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що при укладенні спірного договору дарування були дотриманні всі вимоги встановленні ЦК УРСР 1963 року.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, згідно із ч.4 ст.60 ЦПК України. Натомість позивачем та її представником не надано допустимих та переконливих доказів про те, що оспорюваний договір дарування не відповідає вимогам закону.

29 травня 2003 року ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть І-ГЮ №181123 видане повторно 29 жовтня 2015 року відділом ДРАЦСу Корецького районного управління юстиції Рівненської області.

Після його смерті відповідно до ст.ст.524-526 ЦК УРСР 1963 року відкрилась спадщина на все належне йому майно.

Згідно із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за №42804725 від 30 січня 2016 року, спадкодавець ОСОБА_5 за своє життя заповідальних розпоряджень не вчиняв.

В довідці Новокорецької сільської ради Корецького району Рівненської області за №2015 від 31 грудня 2015 року вказано, що ОСОБА_5 на день смерті проживав та був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з ним були зареєстровані: син ОСОБА_3, невістка ОСОБА_1, внука ОСОБА_13 та внук ОСОБА_14

Відповідно до пояснень сторін у справі, на день відкриття спадщини відповідач ОСОБА_3 з дружиною та дітьми фактично не проживали із спадкодавцем ОСОБА_5, натомість з ним без реєстрації проживала позивач ОСОБА_1 Дана обставина сторонами не оспорюється.

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підстави свідоцтва про право на спадщину) за №42804723 від 30 січня 2016 року, спадкова справа після смерті спадкодавця ОСОБА_5 не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавались.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що на момент відкриття спадщини житловий будинок №50 з надвірними будівлями в с.Новий Корець Корецького району Рівненської області не належав спадкодавцю ОСОБА_5, суд приходить до висновку, що спірний будинок не ввійшов до складу спадщини, після смерті спадкодавця ОСОБА_5 Таким чином, відсутні правові підстави для визнання права власності за позивачем на ? частину спірного нерухомого майна.

За таких обставин позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.10, 60, 79, 80, 209, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

ОСОБА_1 у задоволені позову до ОСОБА_3, треті особи: Корецька районна нотаріальна контора, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно та визнання правочину недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається через Корецький районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було ухвалено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Повне рішення суду виготовлене та підписане 07 квітня 2016 року.

С у д д я :