АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження:№ 22ц/790/1225/16 Головуючий 1 інст. - Криворотов С.В.
Справа № 624/603/15-ц Доповідач - Карімова Л.В.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: Бурлака І.В.,

Яцини В.Б.,

за участю секретаря Маковецької О.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в особі представника Гринь Костянтина Андрійовича на ухвалу Кегичівського районного суду Харківської області від 14 грудня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк (ПАТ КБ) «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості у розмірі 100096,96 грн. за кредитним договором НАЕWGK 01270015 від 15.04.2008 року, укладеному між вказаними особами, також просив стягнути понесені ним судові витрати.

Ухвалою судді Кегичівського районного суду Харківської області від 13 серпня 2015 року відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом та справа призначена до розгляду у попередньому судовому засіданні.

Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 10 листопада 2015 року звернуто увагу ПАТ КБ «Приватбанк» на наявність недоліків позовної заяви та надано строк п'ять днів для їх усунення.

Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 14 грудня 2015 року

позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_4 залишено без розгляду на підставі ст.ст. 197,207 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм цивільного процесуального права, просить скасувати цю ухвалу суду та направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

Перевіривши відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи остання неодноразово призначалася до розгляду у судовому засіданні та відкладалася у зв'язку з неявкою сторін.

Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 10 листопада 2015 року звернуто увагу ПАТ КБ «Приватбанк» на наявність недоліків позовної заяви та надано строк п'ять днів для їх усунення. При цьому судом першої інстанції зазначено, що всупереч вимог п.6 ч.2 ст. 119 ЦПК України ПАТ КБ «Приватбанк» не підтверджена вимога про стягнення заборгованості в сумі, зазначеній в позовній заяві, оскільки позивачем не вказано причину відкликання виконавчого листа та не уточнений розрахунок суми позову після виконання попереднього судового рішення Кегичівського районного суду м. Харкова від 11.10.2011 року.

Постановляючи ухвалу від 14 грудня 2015 року про залишення позовної заяви ПАТ КБ «Приватбанк» без розгляду відповідно до п.8 ч.1 ст. 207 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем в установлений строк не виконані вимоги суду щодо усунення недоліків позовної заяви.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають матеріалам справи та вимогам цивільного процесуального права.

Як вбачається з позовної заяви ПАТ КБ «Приватбанк» остання містить в собі всі необхідні відомості, зазначені в ст. 119 ЦПК України, в тому числі й виклад позивачем обставин, якими він обґрунтовував свої вимоги з посиланням на розрахунок суми позову, від якої ПАТ КБ «Приватбанк» відрахував 31963,62 грн., що були стягнуті за рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 11.10.2011 року.

Зазначення в ухвалі Кегичівського районного суду Харківської області від 14 грудня 2015 року про те, що ПАТ КБ «Приватбанк» не надані відомості про вартість будинку та земельної ділянки, що належні відповідачу, і звернення стягнення на які банк не використовував свої права без зазначення причин для цього, не можуть бути підставою для застосування вимог п.8 ч.1 ст. 207 ЦПК України, оскільки на ці обставини суд не посилався в своїй ухвалі від 10 листопада 2015 року.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11 ЦПК України неподання стороною до суду доказів на підтвердження позовних вимог не є підставою для залишення цього позову без розгляду, оскільки при ухваленні рішення у справі суд керується вимогами ст.ст. 212-214 ЦПК України з урахуванням наданих сторонами доказів.

На необхідність врахування таких обставин звернуто увагу судів у постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції».

Вимоги п.8 ч.1 ст. 207 ЦПК України повинні застосовуватися у системному зв'язку з вимогами цього Кодексу щодо розгляду справ у позовному провадженні.

Пояснення судді Кегичівського районного суду Харківської області з приводу апеляційної скарги ( а.с. 111) не є процесуальним документом, і не можуть бути враховані колегією суддів при апеляційному розгляді цієї справи.

Оскільки судом першої інстанції порушені норми цивільного процесуального закону, судова колегія на підставі ст.. 311 ЦПК України скасовує оскаржувану ухвалу та направляє справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

При цьому судова колегія звертає увагу суду першої інстанції на те, що відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини кожна держава - учасниця Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, реалізуючи п.1 ст. 6 цієї Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом з тим Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р. (judgement of ECHR of 16 December 1992 De Geouffre de la Pradelle v. France // Series AN 253-B).

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.4 ч.2 ст. 307, ст. 311, ст.ст. 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Ухвалу Кегичівського районного суду Харківської області від 14 грудня 2015 року

скасувати і справу направити до цього ж суду для продовження розгляду.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий:

Судді: