Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого

спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі

суддів: Гончара В.П., Касьяна О.П., Попович О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Віннер», про стягнення заборгованості за договором поруки, за касаційною скаргою Маслієнко Олени Іванівни, яка діє від імені публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 07 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року публічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» (далі - ПАТ «Перший український міжнародний банк») звернулось до суду з указаним позовом.

Зазначало, що 22 червня 2006 року між ПАТ «Перший український міжнародний банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Віннер» (далі - ТОВ «Віннер») укладено кредитний договір, за умовами якого останньому надано кредит у розмірі 800 000 дол. США.

У подальшому додатковими угодами неодноразово вносилися зміни до кредитного договору та встановлено кінцевий термін повернення кредиту до 25 січня 2011 року.

З метою забезпечення кредитних зобов'язань 23 листопада 2006 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір поруки, згідно якого останній зобов'язався відповідати перед банком за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором від 22 червня 2006 року.

У зв'язку із неналежним виконанням зобов'язань за вказаним кредитним договором на адресу ТОВ «Віннер» та ОСОБА_1 13 грудня 2011 року направлено вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 451 788,07 євро та 38 700 грн.

У період з 08 жовтня 2013 року по 10 квітня 2014 року ТОВ «Віннер» частково погасив кредитну заборгованість, сплативши банку 135 736,08 євро.

Оскільки кредит за кредитним договором від 22 червня 2006 року не повернуто у повному обсязі, позивач просив задовольнити позов.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 07 жовтня 2015 року, у позові відмовлено.

У касаційній скарзі Маслієнко О.І., яка діє від імені ПАТ «Перший український міжнародний банк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставинами, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у позові суд першої інстанції з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що порука ОСОБА_1 є припиненою з підстав передбачених ч. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки строк дії договору поруки, укладеного між банком та ОСОБА_1 не встановлено, а вимогу до відповідача банк пред'явив після спливу визначеного ч. 4 ст. 559 ЦК України строку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом установлено, що 22 червня 2006 року між ПАТ «Перший український міжнародний банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Віннер» (далі - ТОВ «Віннер») укладено кредитний договір, за умовами якого останньому надано кредит у розмірі 800 000 дол. США.

Додатковими угодами неодноразово вносилися зміни до кредитного договору, якими встановлено кінцевий термін повернення кредиту до 25 січня 2011 року.

З метою забезпечення кредитних зобов'язань 23 листопада 2006 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір поруки, згідно якого останній зобов'язався відповідати перед банком за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором від 22 червня 2006 року.

Пунктом 6.1 договору поруки встановлено, що порука за цим договором припиняється з припиненням зобов'язання.

Згідно із п.п. 5.1, 5.4 кредитного договору, у випадку несплати позичальником будь-якої суми, що належить до сплати на користь банку згідно цього договору, у передбачений ним строк, та/або невиконання або неналежне виконання позичальником будь-яких інших обов'язків за цим договором та/або обов'язків за угодами про забезпечення, банк набуває право вимагати від позичальника достроково повернути виданий позичальникові кредит, а позичальник зобов'язаний, незважаючи на положення п. 6.1 цього договору, виконати таку вимогу банку і повернути отриманий кредиту повному обсязі разом із платою за кредит і штрафними санкціями, що підлягають сплаті позичальником на користь банку згідно цього договору, в строк не пізніше 30 (тридцяти) банківських днів з моменту отримання відповідної вимоги. У разі невиконання позичальником зазначеної вимоги банк має право здійснювати договірне списання грошових коштів з рахунків позичальника в порядку, встановленому цим договором, для погашення боргового зобов'язання позичальника.

13 грудня 2011 року у зв'язку із невиконанням ТОВ «Віннер» своїх зобов'язань за кредитним договором перед ПАТ «Перший український міжнародний банк»» на адресу ТОВ «Віннер» та ОСОБА_1 було направлено вимогу про негайне погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 451 788,07 євро та 38 700 грн.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1054, ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобов'язань боржника за кредитним договором.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором, строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Положеннями кредитного договору передбачено, що зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги (пункт 5.4 договору).

Отже, виходячи з умов кредитного договору та положень статті 599 ЦК України днем настання основного зобов'язання у спірних правовідносинах є наступний день після спливу 30 календарних днів з дати відправлення банком на адресу позичальника вимоги щодо дострокового виконання боргових зобов'язань.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначив характер спірних правовідносин та норму права яка підлягала застосуванню, дійшов обґрунтованого висновку про те, що шестимісячний строк, передбачений статтею 599 ЦК України, банком пропущено, оскільки вимога про повернення заборгованості за кредитним договором банком направлена на адресу поручителя 13 грудня 2011 року, однак до суду з позовом про стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договором банк звернувся лише у серпні 2014 року, тобто зі спливом шестимісячного строку в межах якого кредитор мав право пред'явити позов до поручителя, у зв'язку із чим суд дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні та не спростовують висновків судів.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення оскаржуваних судових рішень без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Маслієнко Олени Іванівни, яка діє від імені публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 07 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.П. Гончар

О.П. Касьян

О.В. Попович