Справа №490/9189/15-ц 02.03.2016 02.03.2016
Провадження №22-ц/784/596/16
Справа № 490/9189/15-ц
Провадження № 22ц784/596/16 Головуючий першої інстанції: Черенкова Н.П. Категорія: 27 Доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

2 березня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі :

головуючої судді Кутової Т.З.,

суддів : Шолох З.Л., Буренкової К.О.,

із секретарем судового засідання: Богуславською О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк»

на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 листопада 2015 року, ухвалене за позовом

Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» (далі ПАТ КБ «Приват Банк»

до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А :

В вересні 2015 року ПАТ КБ «Приват Банк» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 24 липня 2007 року між ЗАТ КБ «Приват Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого, відповідачу надано кредит в сумі 3362 грн. 40 коп. зі сплатою 12 % річних на суму залишку кредитної заборгованості.

У звязку з порушенням відповідачем своїх зобовязань за умовами кредитного договору, станом на 23 червня 2015 року виникла заборгованість в сумі 46170 грн. 30 коп., з яких борг по кредиту - 3362 грн. 40 коп., по процентам 17779 грн. 21 коп., по комісії - 906 грн. 18 коп., пені 24122 грн. 51 коп., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 198 грн. 84 коп. Посилаючись на те, що заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 вересня 2012 року кредитна заборгованість за вказаним договором стягнута в сумі 41775 грн. 79 коп., позивач просив стягнути різницю цих сум в розмірі 3976 грн. 75 коп. та штрафи 500 грн. фіксована складова та 198 грн. 84 коп. процентна складова, а всього 4675 грн. 59 коп.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 листопада 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши докази у справі, колегія суддів дійшла до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи і таке встановлено судом, 24 липня 2007 року між ЗАТ КБ «Приват Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приват Банк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір у формі заяви позичальника за № NKXRRX 11110033 на суму 3362 грн. 40 коп. за умови сплати 1,0 % в місяць на суму залишку заборгованості за кредитним договором, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 82 грн. 32 коп. із строком дії договору до 24 липня 2008 року (а.с. 8).

Загальними умовами виконання зобов'язань встановлено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Аналогічні положення містяться і в спеціальній нормі ст.1049 ЦК України, яка передбачає, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі. Визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, на виконання умов вказаного договору ПАТ КБ «Приват Банк» відповідачу надав 3362 грн. 40 коп. кредитних коштів (а.с. 6).

Проте, в порушення умов вказаного договору та наведених вимог закону відповідач не виконав взяті на себе зобовязання за договором та не здійснював у встановлені строки щомісячні платежі в визначеному розмірі.

З розрахунку слідує, що заборгованість за кредитним договором за період з серпня 2007 року по червень 2015 року становить 46170 грн. 30 коп., з яких борг по кредиту - 3362 грн. 40 коп., по процентам 17779 грн. 21 коп., по комісії - 906 грн. 18 коп., пені 24122 грн. 51 коп., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 198 грн. 84 коп. (а.с.6).

Проте, заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 вересня 2012 року за цим договором з відповідача заборгованість стягнута в сумі 41775 грн. 79 коп. , яка складалася з 3362 грн. 40 коп. заборгованості за кредитом, 17779 грн. 21 коп. заборгованість по процентам, 906 грн. 18 коп. заборгованості по комісії, 17262 грн. 49 коп. пені, а також штрафи 500 грн. фіксована складова та 1965 грн. 51 коп. процентна складова (а.с. 5).

Так, із змісту позовних вимог та наданого розрахунку, слідує, що фактично позивач просить стягнути нараховані за вказаним кредитним договором проценти, пеню, комісію та штрафи, які нараховані за період після постановлення рішення Центральним районним судом м. Миколаєва від 28 вересня 2012 року, оскільки суму стягнуту за вказаним судовим рішенням позивачем віднято від загальної заборгованості.

Відповідно до положень ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається із довідки Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 22 лютого 2016 року на виконанні у відділі ДВС перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2012 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» у сумі 42611 грн. 31 коп. Проте 14 червня 2013 року вказаний виконавчий лист на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» повернуто стягувачеві без виконання (а.с. 54).

Так, відповідно до положень п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснювалося частково, повертається у разі, якщо у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, зясувати місцезнаходження боржника юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи.

Частиною 5 цієї ж статті встановлено, що повернення виконавчого документа стягувану з підстав, передбачених цією статтею , не позбавляє його права повторно предявити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчі документи можуть бути предявлені до виконання протягом року.

На час розгляду даної справи суду не надано належних доказів предявлення позивачем в зазначений в наведеному законі строк виконавчого документа до виконання ( строк сплинув 14 червня 2014 року), а тому право вимоги щодо стягнення основного боргу за договором кредиту позивачем втрачено.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, неустойка (в тому числі і штраф) є різновидом забезпечення зобовязання.

Враховуючи, що проценти, пеня, штраф, комісія є додатковими вимогами, а правових підстав у позивача щодо вимоги про стягнення основного боргу за кредитом немає, то відсутні і правові підстави для стягнення додаткових нарахувань.

Хоча суд, відмовляючи в позові послався на закінчення строку дії договору, наявність між сторонами невиконаних зобовязальних правовідносин, що не є в повній мірі вірним, оскільки вказані обставини самі по собі, не виключають право кредитора на вимогу додаткових платежів за кредитним договором, проте, висновок суду, про відсутність законодавчих норм, при наведених вище обставинах, для стягнення нарахованих позивачем сум слід вважати вірним.

За наведених обставин, висновок районного суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог є обґрунтованим, тому оскаржуване рішення суду слід залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги стосовно наявності не припинених зобовязальних правовідносин та наявності права у кредитора вимоги виконання грошових зобовязань за умовами кредитного договору, суперечать наведеним вище висновкам та вимогам правових норм, а тому не підлягають врахуванню.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 313, 314, 315 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приват Банк» відхилити.

Заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: Т.З. Кутова

ОСОБА_3

ОСОБА_4