АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7771/16 Справа № 175/1967/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шабанов А. М. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2016 року м. Дніпро Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Пономарь З.М., Ткаченко І.Ю.

при секретарі - Черкас Є.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 за участю третіх осіб: Дніпропетровського районного відділу ДМС України в Дніпропетровській області, Органу опіки та піклування Дніпропетровського району Дніпропетровської області про виселення та зняття з реєстрації,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що з 1983 року зареєстрована та мешкає у будинку АДРЕСА_1. Також за зазначеною адресою зареєстрований ОСОБА_3, який на даний час не проживає у спірному будинку та комунальні послуги не сплачує. Під час спільного проживання з відповідачем, між ними регулярно виникали побутові сварки, провоковані діями останнього.

У зв'язку із вищезазначеним, просить виселити відповідача з належного їй на праві власності будинку АДРЕСА_1 та зобов'язати Дніпропетровський районний відділ ДМС України в Дніпропетровській області зняти останнього з реєстрації за місцем проживання.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с.150-152).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог, оскільки позивач добровільно надала згоду на реєстрацію і проживання у будинку відповідача, а тому підстав для його виселення не має.

Проте, з висновками суду першої інстанції повністю погодитися не можна, з урахуванням наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 належить на праві власності будинок АДРЕСА_1 (а.с. 6). Разом з позивачем у вищевказаному будинку зареєстрований відповідач, який є членом сім»ї власника (а.с.12).

Частиною четвертою статті 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача та ї діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Згідно зі ст. 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користуватися жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст. 157 ЖК членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Згідно з ч. 1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» під час вирішення справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів, при цьому маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Таким чином, для виселення відповідача з належного позивачеві житлового будинку суду необхідно встановити, що відповідач систематично порушує правила співжиття і робить неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі або будинку, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів.

Докази систематичного застосування до відповідача передбачених законом заходів попередження з боку суду, прокурора, міліції чи адміністративної комісії, які не дали результату, в матеріалах справи відсутні.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що посилання позивача не свідчать про систематичність порушень з боку відповідача, перелічених в ч.1 ст.116 ЖК України та вважав, що підстави для виселення останнього відсутні.

Враховуючи конкретні обставини справи, наявність висновку спеціаліста судово-медичного експерта № 1441 від 02 травня 2014 року, що свідчить про порушення відповідачем правил співжиття, але не містить систематичного характеру, наявні всі підстави для попередження ОСОБА_3 про недопущення порушень правил співжиття у подальшому з одночасним зазначенням про те, що при повторному порушенні правил співжиття, він може бути виселений із будинку без надання іншого житла.

З урахуванням вказаних обставин, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду змінити та попередити відповідача ОСОБА_3 про недопущення порушень правил співжиття в будинку АДРЕСА_1 з матір'ю ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2016 року - змінити.

Доповнити рішення суду наступним абзацом.

Попередити ОСОБА_3 про недопущення порушень правил співжиття в будинку АДРЕСА_1 з матір'ю ОСОБА_2.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

З.М. Пономарь

І.Ю. Ткаченко