Справа № 461/4257/16-ц
Провадження №2/461/1395/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2016 року Галицький районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Государського А.В.,

за участю: секретаря Скаб В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом фермерського господарства «ОСОБА_1 до прокурора Львівської області, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди завданої незаконним рішенням органу державної влади,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд з позовом до прокурора Львівської області, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди завданої незаконним рішенням органу державної влади, посилаючись на те, що 16.11.2013 року він звертався до прокуратури Львівської області зі скаргою за вих.№607 в якій просив скасувати постанову про відмову у призначенні розслідування за нововиявленими обставинами від 07.11.2013 року винесену слідчим Сапуцьким Р.Я. Листом заступника прокурора Львівської області Б.Татарин від 29.11.2013 року йому надано відповідь на вказану вище скаргу, однак вважає, що прокурором не повно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права. Стверджує, що такі дії відповідача порушують вимог ст.ст.40,41 Конституції України. Зазначає про те, що грубе порушення норм Конституції України та КПК України з боку прокуратури це свідоме глузування з боку органів державної влади України тому, що в короткі терміни він не зміг захистити права фермерського господарства в результаті чого, йому були спричинені моральні страждання, які полягали у приниженні його честі та гідності, ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку із порушенням прав та нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовжити активної підприємницької діяльності. У зв'язку із цим просить суд стягнути із відповідача на його користь 1 000 000 грн. відшкодування моральної шкоди.

Позивач в судове засідання не з'явився, подав клопотання про проведення розгляду справи без його участі.

Представник відповідача Турчин І.Я. в судове засіданні призначене на 01.12.2016 року не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату судового засідання. Однак 28.08.2016 року у судовому засіданні подав письмові заперечення проти позову, у яковому серед іншого зазначив про те, що позивачем не доведено в чому полягала моральна шкода спричинена на його думку діями відповідача, не доведено обґрунтування суми моральної шкоди.

Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності осіб, які не з'явилися у судове засідання на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 09.12.2011 року звертався до прокуратури Львівської області з клопотанням про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами.

Вказане вище клопотання ОСОБА_1 розглянуто відповідачем, та листом від 12.05.2016 року його повідомлено про результати прийнятого рішення, мотиви та його обґрунтування.

Як вбачається з матеріалів справи, питання про законність прийнятого прокуратурою Львівської області вказаного вище рішення не розглядалося в суді.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Нормами статті 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За загальним правилом кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст. 10 ЦПК України). Встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача є причиною, а збитки, які виникли в потерпілої сторони, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» №4 від 31.03.1995 року обов'язковому доведенню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, та вини останнього в її заподіянні

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом (ст. 1167 ЦК України).

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ст.60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Однак позивач не довів ті обставини, на які посилався як на підстави своїх вимог, зокрема наявність причинного зв'язку між його душевними стражданнями, порушення нормальних життєвих зв'язків, і протиправним діянням заподіювача, та вини останнього в її заподіянні, тривалість та розмір моральних страждань.

У зв'язку з цим суд відхиляє вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди оскільки така не знайшла свого матеріального підтвердження в судовому засіданні.

Оскільки позивач при поданні позову даної категорії, відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору, на підставі ст. 88 ЦПК України, судові витрати відпостяться на рахунок держави. Відтак, питання розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 60, 88, 169, 212, 215 ЦПК України, ст.ст.16, 22, 23, 60, 1167 ЦК України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 25.05.2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із наступними змінами і доповненнями, суд

в и р і ш и в :

В задоволенні позову фермерського господарства «ОСОБА_1 до прокурора Львівської області, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди завданої незаконним рішенням органу державної влади відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий А.В. Государський