Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 337/7779/14 Головуючий у 1 інстанції: Гнатик Г.Є.
№ провадження 22-ц778/574/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2016 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізькій області у складі:

головуючого Гончар М.С.,

суддів Стрелець Л.Г..,

ОСОБА_2,

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ЖБК № 355 «Запоріжсталь-30», ОСОБА_5, про поділ майна подружжя, визнання права власності на 1/2 частину кватири, стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля, стягнення судових витрат, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, визнання права власності на 1/2 частину квартири, стягнення судових витрат, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, який в ході розгляду справи був неодноразово уточнений, до ОСОБА_4, треті особи: ЖБК № 355 «Запоріжсталь-30», ОСОБА_5, про поділ майна подружжя, визнання права власності на 1/2 частину кватири, стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля, стягнення судових витрат.

В обґрунтування позову зазначала, що з 08.02.1986 року по 13.08.2014 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі.

Під час шлюбу, ними за рахунок спільних коштів було сплачено паєнакопичення в ЖБК № 3555 «Запоріжсталь- №30 за квартиру АДРЕСА_1. Яка була оформлена на відповідача.

Квартира була отримана ними на підставі ордеру № 897, виданого Запорізьким виконкомом 15.08.1991 року та складається з трьох житлових кімнат площами: 14,1 кв.м., 9,3 кв.м. та 15.9 кв.м.. загальною площею 67,48 кв.м.

Оскільки спірна квартира є спільною сумісною власністю її та відповідача, вважає, що вона має право на 1/2 частину квартири.

Також у період шлюбу, а саме у травні 2014 року ними за спільні кошти був придбаний автомобіль НОМЕР_1, 2008 року випуску, блакитного кольору за 10,000 доларів США, який було зареєстровано на відповідача.

18.02.2015 року відповідач здійснив відчуження автомобілю шляхом зняття з обліку та постанови на облік транспортного засобу новим власником, яким є ОСОБА_5

Оскільки право власності на автомобіль більше не належить ані їй, ані відповідачу та є власністю третьої особи, автомобіль було відчужено без її згоди та відома, вважає, що вона має право на стягнення із відповідача грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобілю, яка складає 84 207 грн. 50 коп., що було визначено субєктом оціночної діяльності 20.09.2015 року.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд визнати квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя, поділити майно, визнавши за нею право власності на 1/2 частину квартири, стягнути з відповідача грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля НОМЕР_1, 2008 року випуску, в розмірі 84 207 грн. 50 коп.. стягнути судові витрати по справі.

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом, який в ході розгляду справи був уточнений, до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, визнання права власності на 1/2 частину квартири, стягнення судових витрат.

В обґрунтування зустрічного позову зазначав, що він перебував у шлюбі з 08.02.1986 року по 13.08.2014 року з ОСОБА_3.

За період шлюбу вони придбали трикімнатну квартиру АДРЕСА_3, яку просить визнати спільною сумісною власністю подружжя та визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири.

Зазначає, що після припинення сімейних стосунків у березні 2014 року, він за кошти. Які отримав за договором позики, у травні 2014 року придбав для себе автомобіль НОМЕР_1, 2008 року випуску.

За договором позики гроші повертав особисто він.

Вказує, що автомобіль придбано ним, а тому автомобіль не може бути поділений між ним та ОСОБА_3

Посилаючись на зазначені обставини просив суд визнати квартиру АДРЕСА_3 спільною сумісною власністю подружжя та визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири, визнати автомобіль НОМЕР_1, 2008 року випуску як такий, що набутий під час окремого проживання та фактичного припинення шлюбних відносин.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 у частині позовних вимог до ОСОБА_4 про визнання за ним права власності на 1/2 частину спірної квартири та 1/2 частину автомобіля залишено без розгляду.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано квартиру АДРЕСА_4 спільною сумісною власністю ОСОБА_3 і ОСОБА_4.

Поділено майно, що належить на праві спільної сумісної власності подружжю ОСОБА_3 і ОСОБА_4.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати судовий збір в сумі 1 798 грн. 60 коп.

В іншій частині позовні вимоги ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнано квартиру АДРЕСА_4 спільною сумісною власністю ОСОБА_4 і ОСОБА_3.

Поділено майно, що належить на праві спільної сумісної власності подружжю ОСОБА_4 і ОСОБА_3.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати судовий збір в сумі 1 798 грн. 60 коп.

В іншій частині позовні вимоги ОСОБА_4 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Встановлено, що з 08.02.1986 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 13.08.2014 року було розірвано рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя (т.1 а.с.8).

Судом визнано право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_5, поділено вказану квартиру між подружжям і визнано за кожним право власності по ? частині квартири.

Рішення суду в цій частині сторонами не оскаржується та колегією суддів відповідно до ст. 303 ЦПК України не переглядається.

Згідно зі ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Визнаючи права спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя ( ст.60 СК )

Законодавцем презюмується виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі і обов'язок з доведення тієї обставини, що майно придбане у шлюбі є його особистою власністю одного із подружжя, покладений на того з подружжя, хто на цьому наполягав.

Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин (ч. 6 ст. 57 СК України ).

Згідно зазначених норм закону при вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною чи особистою приватною власністю з'ясуванню підлягають як підстави й час набуття такого майна, так і обставини, що свідчать про їх окреме проживання, але саме у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин до розірвання шлюбу.

Відповідно до норм процесуального права передбачається, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставності відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації ? частини вартості автомобіля HYUNDAI ACCENT, державний номер НОМЕР_2, спростовуються наступним.

Так, із матеріалів справи вбачається, що 15.07.2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. В позовній заяві вказала, що подружні стосунки з відповідачем ОСОБА_4 припинені.

Згідно довідки-рахунок ПП Панасенко № 446210 серії ВІА від 28.05.2014 року ОСОБА_4 придбав у власність автомобіль HYUNDAI ACCENT за 74 000 грн. ( том 1 а.с.37)

Судом встановлено, що згідно розписки від 20.05.2014 року ОСОБА_4 за договором позики отримав від ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 5000 доларів США, строком до 24.10.2014 року. ( том.1 а.с.40) Передача грошей відбулась у присутності свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, що підтверджено підписами останніх на тексті розписки. Відповідно до розписки від 17.10.2014 року ОСОБА_4 повернув ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 5000 доларів США.

Свідки з боку відповідача ОСОБА_4 достовірно підтвердили, що сторони дійсно не вели спільне господарство та з березня 2014 року проживали окремо.

Так, донька апелянта ОСОБА_5 вказувала, що сторони припинили проживати разом з листопада 2013 року, оскільки проживали в різних кімнатах, на дверях у кожній кімнаті стоять замки. Від молодшої сестри, яка проживала разом з батьками їй стало відомо, що 03.03.2014 року батько зібрав свої речі та виїхав з квартири, зняв собі житло. У телефонній розмові мати підтвердила що батько виїхав з квартири. У квартирі яку знімав, батько проживав до 07.06.2014 року, повернувся у спірну квартиру після смерті свого батька, але з матірю так і не проживав, проживали вони у окремих кімнатах, на дверях у всіх кімнатах стоять замки сумісного господарства батьки не вели.

Факт не проживання ОСОБА_4 в одній квартирі з ОСОБА_3 з березня 2014 року підтвердила свідок ОСОБА_9,ОСОБА_10

Покази свідків не суперечать сукупності встановлених у справі обставин.

Відповідачем ОСОБА_4 надано суду достатньо доказів на підтвердження факту припинення шлюбних відносин саме з кінця 2013 року, а також факт не проживання в одній квартирі з ОСОБА_3 з 03 березня 2014 року, проте як позивачка ОСОБА_3 надала лише усні заперечення з цього питання.

Позивачкою ОСОБА_3 в розумінні положень ст. ст. 58-59 ЦПК України не надано доказів протилежного, належним чином не спростувано висновку суду першої інстанції про те, що сторони не підтримували шлюбні відносини з 03 березня 2014 року, не надано доказів про спільне проживання, ведення спільного господарства і спільного бюджету, та того, що на придбання спірного автомобіля витрачено спільні кошти подружжя та транспортний засіб придбано в інтересах сім'ї.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення компенсації ? частини автомобіля НОМЕР_3 , суд першої інстанції з урахуванням відносин сторін та обставин справи правильно виходив з того, що на час придбання спірного автомобілю сторони фактично припинили шлюбні відносини, проживали за різними адресами, тобто спірний автомобіль був придбаний ОСОБА_4 під час окремого проживання сторін в зв'язку із фактичним припиненням шлюбних відносин. Крім того, судом встановлено, що на теперішній час право власності на вказаний автомобіль зареєстровано за ОСОБА_5

Решта доводів, на які посилається ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права, висновки суду є повністю мотивованими і підстав для сумніву у їх обґрунтованості не вбачається.

ОСОБА_3 - яких інших належних та допустимих доказів для спростування висновків суду першої інстанції, передбачених статтями 57,58,59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст.309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Виходячи з вимог змагальності сторін, обов'язків доказування і подання доказів, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують його законність, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307,308,313-315,317 ЦПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2015 року в цій справі в оскаржуваній частині залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: