Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/2850/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.11.2016 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого - судді Надопта А.А.,

при секретарі - Онисько С.С.,

за участі позивачки ОСОБА_1,

представника позивачки-ОСОБА_5.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Великокопанської сільської ради Виноградівського району про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Великокопанської сільської ради Виноградівського району про визнання права власності на спадкове майно.

Вимоги позову мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла мати позивачки ОСОБА_2, після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку в АДРЕСА_1, на який відсутні правовстановлюючі документи. Батько позивачки ОСОБА_3 помер ще ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Після смерті матері вище вказаний житловий будинок в порядку ст.549 ЦК України 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, успадкував брат позивачки ОСОБА_4, який на час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_3 року і до смерті проживав в спадковому будинку та фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою Великокопанської сільської ради Виноградівського району № 02-10/748 від 20.09.2016 року, вони на час смерті матері проживали в будинку тільки двоє.

Брат позивачки прийняв спадщину після смерті матері, однак не оформив свої спадкові права, а позивачкою після смерті матері в 1995 році заяви про прийняття спадщини не подавалось і позивачка спадщину після матері не прийняла, так як не проживала з нею на час смерті в АДРЕСА_1, а проживала і була та є зареєстрованою в АДРЕСА_2.

Рідний брат позивачки ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року і після його смерті позивачка, як єдиний спадкоємець за законом другої черги подала до Виноградівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Інших спадкоємців немає, так як позивачка з братом були єдиними дітьми батьків, брат був неодружений та проживав сам, що підтверджується Довідкою Великокопанської сільської ради Виноградівського району № 02-10/749 від 20.09.2016 року, незадовго до смерті через його хворобу позивачка возила його в лікарню і допомагала з ліками, а після смерті організувала його похорон та на даний час проживає в спадковому житловому будинку, а не по місцю своєї реєстрації.

Таким чином, після смерті брата позивачка прийняла спадщину, так як на протязі встановленого законом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини подала до Виноградівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заповіту на випадок смерті брат не залишив, і тому спадкування проводиться в порядку спадкування за законом і позивачка є спадкоємцем другої черги за законом та через відсутність інших спадкоємців відповідачем є орган територіальної громади, на території якого відкрилась спадщина - Великокопанська сільська рада Виноградівського району.

З даними документами позивачка звернулась до Виноградівської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, але їй було повідомлено, що у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно видати свідоцтво про право на спадщину за законом не має можливості, скільки на житловий будинок позивачкою має бути представлено правовстановлюючий документ, який повинен бути зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в разі відсутності даних документів їй рекомендовано звернутись до суду.

На підставі вище викладеного позивачка змушена звернутись до Виноградівського районного суду із позовом про визнання за нею права власності на вище вказаний спадковий житловий будинок.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5, в судовому засіданні вимоги заявленого позову підтримали та просили суд такі задоволити з підстав наведених в позові.

Відповідач-представник Великокопанської сільської ради Виноградівського, про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомлений належним чином своєчасно, в судове засідання не з'явився, однак до суду подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та про те, що не заперечують проти задоволення заявленого до них позову.

Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов»язків.

Частиною 1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів.

При здійсненні правосуддя (ст.4 ЦПК) у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Завданнями цивільного судочинства (ст.1 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.10,11,59,60,61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов»язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла мати позивачки ОСОБА_2, після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку в АДРЕСА_1, на який відсутні правовстановлюючі документи. Батько позивачки ОСОБА_3 помер ще ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Після смерті матері вище вказаний житловий будинок в порядку ст.549 ЦК України 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, успадкував брат позивачки ОСОБА_4, який на час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_3 року і до смерті проживав в спадковому будинку та фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою Великокопанської сільської ради Виноградівського району № 02-10/748 від 20.09.2016 року, вони на час смерті матері проживали в будинку тільки двоє.

Брат позивачки прийняв спадщину після смерті матері, однак не оформив свої спадкові права, а позивачкою після смерті матері в 1995 році заяви про прийняття спадщини не подавалось і позивачка спадщину після матері не прийняла, так як не проживала з нею на час смерті в АДРЕСА_1, а проживала і була та є зареєстрованою в АДРЕСА_2.

Рідний брат позивачки ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року і після його смерті позивачка, як єдиний спадкоємець за законом другої черги подала до Виноградівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Інших спадкоємців немає, так як позивачка з братом були єдиними дітьми батьків, брат був неодружений та проживав сам, що підтверджується Довідкою Великокопанської сільської ради Виноградівського району № 02-10/749 від 20.09.2016 року, незадовго до смерті через його хворобу позивачка возила його в лікарню і допомагала з ліками, а після смерті організувала його похорон та на даний час проживає в спадковому житловому будинку, а не по місцю своєї реєстрації.

Таким чином, після смерті брата позивачка прийняла спадщину, так як на протязі встановленого законом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини подала до Виноградівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заповіту на випадок смерті брат не залишив, і тому спадкування проводиться в порядку спадкування за законом і позивачка є спадкоємцем другої черги за законом та через відсутність інших спадкоємців відповідачем є орган територіальної громади, на території якого відкрилась спадщина - Великокопанська сільська рада Виноградівського району.

Згідно довідки Великокопанської сільської ради Виноградівського району № 02-10/746 від 20.09.2016 року згідно записам погосподарської книги № 1, особового рахунку № НОМЕР_3 /за 2011- 2015 роки по Великокопанській сільській раді домогосподарство в АДРЕСА_1 рахується за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Згідно довідки Великокопанської сільської ради Виноградівського району на день смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, вона проживала і була і зареєстрована по АДРЕСА_1. Підстава: погосподарська книга № 1 особовий рах. НОМЕР_2 за 1991-1995 роки.

Згідно довідки КП «Виноградівського РБТІ» № 720 від 15.09.2016 року житловий будинок в АДРЕСА_1 будівництвом завершений та рахується за ОСОБА_2 на підставі довідки виконкому Великокопанської сільської ради від 28.08.2016 року за № 02-10/591. Згідно архівних даних КП «Виноградівське РБТІ» правовстановлюючих документів на житловий будинок не оформлено. Інвентаризаційна вартість будинку становить 192 740 грн., згідно даних технічного паспорта він побудований в 1990 році.

З даними документами позивачка звернулась до Виноградівської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, але їй було повідомлено, що у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно видати свідоцтво про право на спадщину за законом не має можливості, скільки на житловий будинок позивачкою має бути представлено правовстановлюючий документ, який повинен бути зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в разі відсутності даних документів їй рекомендовано звернутись до суду.

На підставі вище викладеного позивачка змушена звернутись до Виноградівського районного суду із позовом про визнання за нею права власності на вище вказаний спадковий житловий будинок.

Відповідно до ч.1 ст.6 Цивільного кодексу України 1963р. та ст.16 Цивільного кодексу України 2003 року визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Відповідно до ч.1 ст.529 Цивільного кодексу України 1963р. при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до ст.548 Цивільного кодексу України 1963р. для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст.549 Цивільного кодексу України 1963р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до ст.1262 Цивільного кодексу України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Відповідно до п.1 ст.1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти (спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до п.1 ст.1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п.5 ст.1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття І спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов *іро визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Відповідно до ч.3 ст.З Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст.З зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Як було зазначено вище, правовстановлюючих документів на спадковий будинок не оформлено, тому держава офіційно не визнає ні право власності спадкодавця на нерухоме майно, ні право власності спадкоємця, набуте в порядку спадкування.

За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками №32 та №33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Відповідно до роз'яснень «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищий спеціалізованого суду: лист від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13- по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ.

Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано нравовстановлюючі документи. Крім того, відповідно до правової позиції, висловленої ВССУ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Ст.1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Разом з тим, у разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, або відсутності державної реєстрації права власності необхідно з'ясувати причини відсутності правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності або документів на забудову. У разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визнаватись у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим судом правовим режимом спірного майна.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла мати позивачки ОСОБА_2, після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку в АДРЕСА_1, на який відсутні правовстановлюючі документи. Батько позивачки ОСОБА_3 помер ще ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Після смерті матері вище вказаний житловий будинок в порядку ст.549 ЦК України 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, успадкував брат позивачки ОСОБА_4, який на час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_3 року і до смерті проживав в спадковому будинку та фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою Великокопанської сільської ради Виноградівського району № 02-10/748 від 20.09.2016 року, вони на час смерті матері проживали в будинку тільки двоє.

Брат позивачки прийняв спадщину після смерті матері, однак не оформив свої спадкові права, а позивачкою після смерті матері в 1995 році заяви про прийняття спадщини не подавалось і позивачка спадщину після матері не прийняла, так як не проживала з нею на час смерті в АДРЕСА_1, а проживала і була та є зареєстрованою в АДРЕСА_2.

Рідний брат позивачки ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року і після його смерті позивачка, як єдиний спадкоємець за законом другої черги подала до Виноградівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Інших спадкоємців немає, так як позивачка з братом були єдиними дітьми батьків, брат був неодружений та проживав сам, що підтверджується Довідкою Великокопанської сільської ради Виноградівського району № 02-10/749 від 20.09.2016 року, незадовго до смерті через його хворобу позивачка возила його в лікарню і допомагала з ліками, а після смерті організувала його похорон та на даний час проживає в спадковому житловому будинку, а не по місцю своєї реєстрації.

Таким чином, після смерті брата позивачка прийняла спадщину, так як на протязі встановленого законом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини подала до Виноградівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заповіту на випадок смерті брат не залишив, і тому спадкування проводиться в порядку спадкування за законом і позивачка є спадкоємцем другої черги за законом та через відсутність інших спадкоємців відповідачем є орган територіальної громади, на території якого відкрилась спадщина - Великокопанська сільська рада Виноградівського району.

Згідно довідки Великокопанської сільської ради Виноградівського району № 02-10/746 від 20.09.2016 року згідно записам погосподарської книги № 1, особового рахунку № НОМЕР_3 /за 2011- 2015 роки по Великокопанській сільській раді домогосподарство в АДРЕСА_1 рахується за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Згідно довідки Великокопанської сільської ради Виноградівського району на день смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, вона проживала і була і зареєстрована по АДРЕСА_1. Підстава: погосподарська книга № 1 особовий рах. НОМЕР_2 за 1991-1995 роки.

Згідно довідки КП «Виноградівського РБТІ» № 720 від 15.09.2016 року житловий будинок в АДРЕСА_1 будівництвом завершений та рахується за ОСОБА_2 на підставі довідки виконкому Великокопанської сільської ради від 28.08.2016 року за № 02-10/591. Згідно архівних даних КП «Виноградівське РБТІ» правовстановлюючих документів на житловий будинок не оформлено. Інвентаризаційна вартість будинку становить 192 740 грн., згідно даних технічного паспорта він побудований в 1990 році.

З даними документами позивачка звернулась до Виноградівської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, але їй було повідомлено, що у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно видати свідоцтво про право на спадщину за законом не має можливості, скільки на житловий будинок позивачкою має бути представлено правовстановлюючий документ, який повинен бути зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в разі відсутності даних документів їй рекомендовано звернутись до суду.

На підставі вище викладеного позивачка змушена звернутись до Виноградівського районного суду із позовом про визнання за нею права власності на вище вказаний спадковий житловий будинок.

Відповідно до ч.1 ст.6 Цивільного кодексу України 1963р. та ст.16 Цивільного кодексу України 2003 року визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Відповідно до ч.1 ст.529 Цивільного кодексу України 1963р. при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до ст.548 Цивільного кодексу України 1963р. для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст.549 Цивільного кодексу України 1963р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до ст.1262 Цивільного кодексу України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Відповідно до п.1 ст.1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти (спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до п.1 ст.1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п.5 ст.1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття І спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов *іро визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Відповідно до ч.3 ст.З Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст.З зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Як було зазначено вище, правовстановлюючих документів на спадковий будинок не оформлено, тому держава офіційно не визнає ні право власності спадкодавця на нерухоме майно, ні право власності спадкоємця, набуте в порядку спадкування.

За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками №32 та №33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Відповідно до роз'яснень «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищий спеціалізованого суду: лист від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13- по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ.

Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано нравовстановлюючі документи. Крім того, відповідно до правової позиції, висловленої ВССУ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Ст.1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Разом з тим, у разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, або відсутності державної реєстрації права власності необхідно з'ясувати причини відсутності правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності або документів на забудову. У разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визнаватись у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим судом правовим режимом спірного майна.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Керуючись ст.ст. 10, 27, 60, 61, 169, 174, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.16, 392 ЦК України, ст. 124 Конституції України,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_1, право власності на житловий будинок із загальною корисною площею 51,4 кв.м., в тому числі житловою площею 30,8 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийА. А. Надопта