Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 2-2000/11Головуючий у 1-й інстанції Ліхтанська Н.П.
№22-ц/778/1012/16Суддя-доповідач Гончар М.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Стрелець Л.Г.,Каракуші К.В.

при секретарі Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 грудня 2015 року про залишення скарги боржника без розгляду у справі за скаргою ОСОБА_2 на постанову старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області Курасової Наталі Ігорівни (надалі - ст. державного виконавця ВДВС Бердянського МУЮЗО Курсової Н.І.) про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження

ВСТАНОВИЛА:

13 липня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеною скаргою, в якій просив визнати неправомірними дії державного виконавця ВДВС Бердянського МУЮЗО Курсової Н.І. по виконавчому провадженню № 47888292 з винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22.06.2015 року.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 грудня 2015 року (а.с.23) скаргу ОСОБА_2 на постанову ст. державного виконавця ВДВС Бердянського МУЮЗО Курсової Н.І. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження залишено без розгляду.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, заявник ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с.26-27) просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, направити справу до Бердянського міськрайонного суду для розгляду справи по суті.

У судове засідання 10 березня 2015 року належним чином повідомлені про час та місце розгляду цієї справи апеляційним судом (а.с.48-49) всі особи, які беруть участь у цій справі, не з'явились, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів визнала неповажною причини неявки у дане судове засідання всіх осіб, які беруть участь у цій справі, та ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останніх.

В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 307 ч. 2 п. 4 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Встановлено, що залишаючи без розгляду скаргу ОСОБА_2 на постанову державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у цій справі, суд першої інстанції керувався ст. ст. 169 ч. 3, 207 ЦПК України та виходив із того, що належним чином повідомлений судом першої інстанції про час та місце розгляду цієї справи заявник ОСОБА_2 повторно (28 жовтня 2015 року та 01 грудня 2015 року) не з'явився у судові засідання у цій справі та не надав суду першої інстанції заяви про розгляд цієї справи за його відсутністю.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з наступних підстав.

Дійсно в силу вимог ст. 386 ЦПК України скарга на постанову державного виконавця розглядається у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця (ч.1); якщо заявник, державний виконавець не можуть зявитися до суду з поважних причин, справу може бути розгляну то за участю їх представників.

Згідно із п. 13 постанови ВССУ № 6 від 07.02.2014 року у разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, що виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, при розгляді таких скарг мають застосовуватися положення ЦПК України, якими врегульовано аналогічні питання, а саме: стаття 122 ЦПК - про відкриття провадження у справі; статті 26, 27, 45 ЦПК - щодо кола осіб, які беруть участь у справі, їхніх прав та обов'язків; статті 74 - 77 ЦПК - про судові виклики та повідомлення; глави 4 розділу III ЦПК - про судовий розгляд; глав 1, 2 розділу V ЦПК - щодо апеляційного та касаційного оскарження судових рішень тощо.

Ст. 169 ч. 3 ЦПК України, яка на відміну від ст. 207 ЦПК України, входить до глави 4 розділу III ЦПК України, передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання позивача (аналог - заявника у цій справі), повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву (аналог - скаргу заявника у цій справі) без розгляду.

Проте, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що на час постановлення оскаржуємої ухвали від 01 грудня 2015 року у суду першої інстанції були відсутні відомості про належне повідомлення заявника ОСОБА_2 про час та місце розгляду цієї справи на 01 грудня 2015 року.

Копію поштового повідомлення про вручення поштового відправлення - судової повістки ОСОБА_2 на судове засідання 01 грудня 2015 року, яка не містить відмітки про вручення останньої заявникові (а.с.19) не можна вважати відомостями про належне повідомлення заявника ОСОБА_2 про час та місце розгляду цієї справи на 01 грудня 2015 року.

Крім того, до апеляційної скарги ОСОБА_2 додана копія довідки поштового відділення (а.с.28), за змістом якої останній отримав зазначене поштове відправлення суду першої інстанції (судову повістку на 01 грудня 2015 року у цій справі) лише 12 грудня 2015 року, тобто вже після дати вказаного судового засідання.

При вищевикладених обставинах у суду були відсутні підстави залишати без розгляду вищезазначену скаргу ОСОБА_2 у цій справі на підставі ст. 169 ч. 3 ЦПК України.

За таких обставин, доводи ОСОБА_2, як особи, яка подала апеляційну скаргу, ґрунтуються на цивільному процесуальному законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

Ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо її законності та обґрунтованості, є такою, що перешкоджає подальшому провадженню у цій справі, а тому підлягає скасуванню на підставі ст. 307 ч. 2 п. 4 ЦПК України з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_2 при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції у цій справі було сплачено судовий збір 243,60 грн. (а.с.35).

Згідно із ст. 37 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, передбачену в ч. 1 ст. 293 ЦПК України, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 грудня 2015 року про залишення скарги боржника без розгляду у цій справі скасувати.

Направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С.Стрелець Л.Г.Каракуша К.В.