АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1899/16 Справа № 175/3097/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Рудь В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Ткаченко І.Ю., Повєткіна В.В.

при секретарі: Назаренко А.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про відшкодування матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про відшкодування матеріальної шкоди(а.с.3-4, т.1).

Позивачка зазначала, що їй, ОСОБА_2, належить 2/5 частин домоводіння №36 по вул.Польовій в с.Новомиколаївка Дніпропетровського району Дніпропетровської області на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19.12.1993 року, виданого Дніпропетровською районною адміністрацією, зареєстрованого в КП «ДМБТІ», та рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19.09.2010 року.

29.05.2010 року між нею та відповідачем ОСОБА_3 у простій письмовій формі було укладено попередній договір купівлі-продажу вказаного домоволодіння, відповідно до умов якого до 29.08.2010 року сторони повинні були укласти договір купівлі-продажу домоволодіння за ціною 185 000 грн.

У зв'язку з тим, що відповідачі не мали житла, дозволила їм проживати в зазначеному домоволодінні до укладання договору купівлі-продажу, але заборонила їм здійснювати будь-які перепланування та ремонтні роботи до укладання договору купівлі-продажу.

За обставин, які виникли у неї з питання успадкування частини домоволодіння після смерті матері та необхідністю переоформлення документів, укладання договору купівлі-продажу було перенесено на 29.09.2010 року.

29.09.2010 року відповідач через свого представника ОСОБА_4 відмовився від укладання договору купівлі-продажу будинку, про що приватним нотаріусом ОСОБА_8 була складена відповідна заява, проте будинок не звільнив.

З питання звільнити будинок неодноразово зверталась до відповідача та його родичів, які там проживали, однак лише після втручання правоохоронних органів відповідачі звільнили будинок. При цьому відповідачі привели будинок до непридатного для проживання стану: розбиті вікна, зняті поли, зірвана уся електропроводка, розібрана піч, розбиті стіни.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_2 просила стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 матеріальну шкоду за пошкодження будинку у розмірі 41486,48 грн.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено(а.с.253-254, т.1). В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення заявлених позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, неналежну оцінку доказів, порушення судом норм матеріального і процесуального права(а.с.1-4, т.2).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно ст.ст.3,11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

По справі встановлено, що 29 травня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в простій письмовій формі був укладений попередній договір, за яким остання отримала завдаток в сумі 48000,00 грн., та сторони дійшли згоди в строк до 29.08.2010 року укласти договір купівлі-продажу будинку №36 по вул.Польовій в м.Новомиколаївка Дніпропетровського району Дніпропетровської області за 185000 грн. До укладення основного договору відповідачі поселились в зазначений будинок та стали там проживати. Однак договір купівлі-продажу будинку сторонами укладено не було.

Наведені обставини визнані сторонами в ході розгляду справи.

Обгрунтовуючи позов, ОСОБА_2 зазначала, що відповідачі умисно пошкодили домоволодіння в період проживання, тобто в період з 06.06.2010 року по 10.11.2010 року, вартість завданих їй матеріальних збитків згідно висновку експерта, складеного на її замовлення, становить 41 486,48 грн.

За положеннями ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до змісту ст.ст.57, 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Як видно із справи, заперечуючи проти позову, ОСОБА_3 посилався на відсутність його вини у пошкодженні спірного будинку та зазначав, що висновок експерта, на який посилається ОСОБА_2, складений в рамках кримінального провадження, при цьому дослідження будинку відбулось у квітня 2014 року. В той час як він проживав в будинку в період з 06.06.2010 року по 10.11.2010 року(а.с.89-92, т.1).

Перевіряючи доводи та заперечення сторін щодо заявлених вимог, суд встановив, що до 29.05.2010 року, тобто до укладання договору між сторонами, в будинку №36 по вул.Польовій в с.Новомиколаївка проживала родина ОСОБА_9 Вказана обставина сторонами не оспорювалася.

Судом також встановлено, що акти прийому житлового приміщення будинку №36 по вул.Польовій в м.Новомиколаївка між ОСОБА_2 та відповідачами, як при вселенні останніх в зазначений будинок, так і при їх виселенні з будинку 10.11.2010 року, не складались. Даний факт підтвердила в судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_2

За змістом висновку судової будівельно-технічної експертизи №ГО-1600 по матеріалам досудового розслідування №0000553, складеного експертом Дніпропетровської торгівельно-промислової палати ОСОБА_10 25 квітня 2014 року, дослідження домоволодіння, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, с.Новомиколаївка, вул.Польова, 36, проводилось методом візуального обстеження 11.04.2014 року в присутності ст.слідчого СВ Дніпропетровського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області старшого лейтенанта міліції ОСОБА_11 та потерпілої гр.ОСОБА_12А.(а.с.7-8).

Тобто, обстеження вказаного будинку проводилось без участі відповідачів та за спливом більше ніж трьох років після їх виселення із будинку.

Із постанови про призначення судово-будівельної технічної експертизи від 03 квітня 2014 року вбачається, що експертиза призначена за заявою ОСОБА_12, доньки ОСОБА_2,при цьому експерт не попереджався у передбаченому порядку про кримінальну відповідальність щодо висновку(а.с.130, т.1).

З огляду на обставини призначення та проведення експертизи, суд обгрунтовано визнав, що вказаний висновок експертизи від 25 квітня 2014 року не відповідає вимогам Закону України «Про судову експертизу» та не є належним доказом в розумінні положень ст.ст.57, 58 ЦПК України, який б свідчив про умисне пошкодження будинку саме відповідачами та про наявність їх вини у спричиненні шкоди позивачці.

Крім того, доказів, які б свідчили про те, що в період з 06.06.2010 року по 10.11.2010 року саме відповідачі умисно пошкодили спірне домоволодіння, матеріали справи не містять, таких доказів в ході розгляду справи не встановлено.

Враховуючи встановлені обставини, суд прийшов до правильного висновку про недоведеність позову ОСОБА_2 та відсутність підстав для його задоволення.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про неповне з'ясування обставин справи, неналежну оцінку доказів, не можуть бути взяті до уваги, оскільки суд повно та всебічно з'ясував обставини справи, права та обов'язки сторін, доказам у справі, у тому числі зазначеному висновку, дав оцінку відповідно до положень ст.212 ЦПК України. Підстав для скасування судового рішення не встановлено.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -