Справа № 344/8253/14-ц
Провадження № 2/344/837/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(З А О Ч Н Е)

05 грудня 2016 року Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Мелещенко Л.В.

секретаря Мічути Т.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції про звільнення майна з-під арешту, -

В С Т А Н О В И В :

05 червня 2014 року позивач ОСОБА_3 акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції про звільнення майна з-під арешту.Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідно до укладеного договору № IFU0GK00000247 від 03 серпня 2006 року відповідач ОСОБА_1отримав кредит у розмірі 53557,00 доларів США терміном до 03 серпня 2021 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем та відповідачем був укладений договір іпотеки № б/н від 03 серпня 2006 року, згідно з умовами якого ОСОБА_1 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: трьохкімнатну квартиру загальною площею 62,6 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Дана квартира належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 03 серпня 2006 року нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, за реєстром № Д0437. 19 червня 2013 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області прийнято рішення, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 03 серпня 2006 року шляхом продажу предмету іпотеки ОСОБА_3 акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування з можливістю здійснення ОСОБА_3 акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. 03 травня 2014 року позивач звернувся до ОСОБА_2 державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції з клопотанням про звільнення майна з-під арешту, проте у задоволенні клопотання було відмовлено. За таких обставин позивач просить зобовязати ОСОБА_2 державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції зняти арешт з майна, що належить на праві власності ОСОБА_1, а саме:трьохкімнатну квартиру загальною площею 62,6 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою суду від 26 вересня 2016 року змінено процесуальний статус та залучено до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_2 державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції.

У судове засідання представник позивача не прибув, проте надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності представника позивача, підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місто слухання справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Згідно частини першої статті 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Керуючись статтями 77, 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у ній даних і доказів, так як у суду є достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, а позивач не заперечує проти такого розгляду.

Суд, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

03 серпня 2006 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», Іпотекодержателем, та ОСОБА_1, Іпотекодавцем, був укладений іпотечний договір № б/н, предметом якого є надання Іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, а саме: квартири № 1, що знаходиться в місті Івано-Франківську по вулиці Миру в будинку № 88, загальною площею 62,6 кв.м, житловою площею 37,1 кв.м. Вказаний предмет іпотеки належить ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 03 серпня 2006 року нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстром № Д0437, що є зареєстрованим Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації 03 серпня 2006 року за № 5731/117, реєстраційний номер 15425584. Балансова вартість предмету іпотеки становить 30 292,00 грн. (а.с. 6-7).

Представник Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 03 травня 2014 року звернувся до ОСОБА_2 державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції з клопотанням про звільнення майна з-під арешту, проте у задоволенні клопотання було відмовлено (а.с. 8-9).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наданою Реєстраційною службою Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області, щодо субєкта ОСОБА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості відсутні (а.с. 32-34).

Відповідно до інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, 03 серпня 2006 року зареєстрована заборона на підставі договору іпотеки від 03 серпня 2006 року на нерухоме майно: трьохкімнатну квартиру загальною площею 62,6 кв.м, житловою площею 37,1 кв.м, розташована за адресою: АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_1, реєстраційний номер обтяження 5986790, постановами ОСОБА_2 державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції від 02 листопада 2007 року, 14 листопада 2007 року та 17 травня 2010 року накладений арешт на вказане нерухоме майно (а.с. 35-36).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 червня 2013 року, що набрало законної сили 10 липня 2013 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 03 серпня 2006 року, посвідченим нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, а саме: трьохкімнатну квартиру загальною площею 62,6 кв.м, житловою площею 37,1 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № б/н від 03 серпня 2006 року) ОСОБА_3 акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування з можливістю здійснення ОСОБА_3 акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки (а.с. 98-101).

З відповіді ОСОБА_2 державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції від 13 червня 2016 року за вих. № В10/27307, вбачається, що ВП № згідно даних ЄДРВП не перебуває в системі (а.с. 122).

Стаття 129 Конституції України передбачає, що одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов'язків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутогопроти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Положеннями частин першої-третьої статті 10 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої-другої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин визначено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. У разі якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно, такий документ повертається стягувачу-заставодержателю в порядку, встановленому пунктом 8 частини першої статті 47 цього Закону. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом. За рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються утримання, передбачені статтею 43 цього Закону, після чого кошти використовуються для задоволення вимог заставодержателя. У разі якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом. Спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

Стаття 60 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює підстави та порядок зняття арешту з майна.

Так, згідно частини першої даної статті, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до частини третьої статті 60 Закону України «Про виконавче провадження», з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду (частина пята статті 60 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно частин шостої-сьомої статті 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 червня 2013 року, що набрало законної сили 10 липня 2013 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 03 серпня 2006 року, а саме: трьохкімнатну квартиру загальною площею 62,6 кв.м, житловою площею 37,1 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, та надано Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» право на укладення від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, проте виконанню даного рішення перешкоджають накладені на дане майно арешти.

Судом встановлено, що договір іпотеки був укладений, як зазначено вище, 03 серпня 2006 року і відразу накладено обтяження про заборону на нерухоме майно.

ОСОБА_2 державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції постанови про арешт майна, що належить боржнику ОСОБА_1, були прийняті 02 листопада 2007 року, 14 листопада 2007 року та 17 травня 2010 року.

За таких обставин суд вважає, що позивач ОСОБА_3 акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» має пріоритет права, як перший іпотекодержатель спірного майна, на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки, щодо зареєстрованих у встановленому законом порядку прав та вимог інших осіб на майно ОСОБА_1, оскільки зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно інших осіб підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Виходячи з вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний звязок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що в ході розгляду справи доведені ті обставини, на які представник позивача посилався як на підстави позовних вимог, позовні вимоги є підставними, тому позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 54, 60 Закону України «Про виконавче провадження», статті 3 Закону України «Про іпотеку», керуючисьстаттями 3, 4, 6, 7, 10, 57-60, 77, 88, 169, 197, 209, 212-214, 218, 222-233, 292, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції про звільнення майна з-під арешту задовольнити у повному обсязі.

Зобовязати ОСОБА_2 державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції зняти арешт з майна, що належить на праві власності ОСОБА_1, а саме:трьохкімнатну квартиру загальною площею 62,6 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуто Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.В. Мелещенко