Ухвала

іменем україни

16 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцька В.С., Гримич М.К.,

Іваненко Ю.Г. Кафідової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Маріупольської міської ради Донецької області до ОСОБА_3 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її до придатного для використання стану, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 02 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року Маріупольська міська рада Донецької області звернулася до суду із указаним позовом, мотивуючи його тим, що 11 вересня 2015 року спеціалістами відділу регулювання земельних відносин міської ради було проведено перевірку дотримання земельного законодавства, під час якої було встановлено факт самовільного використання ОСОБА_3 земельної ділянки із земель житлової та громадської забудови, загальною площею 0,0010 га, під розміщення прибудови за адресою: АДРЕСА_1.

У зв'язку із чим ОСОБА_3 було видано попередження про необхідність усунення порушень вимог земельного законодавства з вимогою усунення порушення.

Позивач звертав увагу на те, що 23 вересня 2015 року було проведено додаткову перевірку, вдруге складено акт та встановлено, що ОСОБА_3 вимоги вказівки (попередженя) не виконано.

Посилаючись на те, що відповідачем не звільнено самовільно зайняту ділянку та не приведено її у придатний до використання стан, позивач просив зобов'язати ОСОБА_3 звільнити вказану самовільно зайняту земельну ділянку, привести її у придатний для використання стан шляхом знесення прибудови.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 березня 216 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 02 червня 2016 року, позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_3 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови, загальною площею 0,0010 га, зайняту під розміщення прибудови по АДРЕСА_1, та привести її у придатний до використання стан шляхом знесення прибудови.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої та ухвалу суду апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено,що відповідно до акта перевірки дотримання вимог земельного законодавства, складеного спеціалістами відділу регулювання земельних відносин Маріупольської міської ради Донецької області від 11 вересня 2015 року, відповідач самовільно використовує земельну ділянку загальною площею 0,0010 га із земель житлової та громадської забудови Маріупольської міської ради Донецької області для розміщення прибудови, без оформлення правовстановлюючих документів.

Згідно з вказівкою (попередженням) від 11 вересня 2015 року ОСОБА_3 запропоновано самостійно звільнити самовільно зайняту земельну ділянку та привести її до належного виду у десятиденний строк. Зазначена вказівка була надіслана на адресу відповідача 15 вересня 2015 року рекомендованим листом.

Відповідно до акта перевірки дотримання вимог земельного законодавства відділом регулювання земельних відносин Маріупольської міської ради Донецької області від 23 вересня 2015 року ОСОБА_3 умови припису не виконала, земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови під розміщення вищевказаної прибудови не звільнила та не привела у придатний до використання стан.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що у ОСОБА_3 відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку, на якій збудована прибудова, у встановленому законом порядку до органів самоврядування із заявою про надання їй у користування (оренду) земельної ділянки, необхідної для організації споруд, остання не зверталася, а отже зобов'язана звільнити самовільно зайняту нею земельну ділянку площею 0,0010 га із земель житлової та громадської забудови Маріупольської міської ради Донецької області, розташовану за вищезазначеною адресою, та привести її в придатний для використання стан шляхом знесення прибудови.

Колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 13 Конституції України від імені Українського народу право власника здійснюють органи державної влади і органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Відповідно до ст. ст. 142-145 Конституції України до матеріальної основи місцевого самоврядування, окрім інших об'єктів, належить земля, управління якою здійснює територіальна громада через органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень шляхом ухвалення рішень. Права органів самоврядування захищаються в судовому порядку.

За змістом ст. 12 ЗК України до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міст належить надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, а також передача земельних ділянок у власність громадян та юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

За вимогами ч. 2 ст. 83 ЗК України в комунальній власності перебувають: усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Згідно зі ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

За приписами ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використаннями та охороною земель» самовільне зайняття земельних ділянок - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Вимогами ст. 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно зі ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування витрат, понесених під час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель та споруд, здійснюється за рахунок громадян, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Відповідно до положень ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Ухвалюючи оскаржувані рішення, суди обґрунтовано відхилили твердження ОСОБА_3 про те, що вона не зводила зазначену прибудову, тому її не може бути зобов'язано її зносити, оскільки остання є власником 10/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1.

Вказана частина житлового будинку належить ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 30 квітня 2015 року та складається з: будівель житлового будинку літ.А-1, житлової прибудови літ. А2-1, прибудов літ. А 10-1 та літ. А 11-1 відповідно до технічного паспорту, виготовленого станом 25 червня 2015 року.

Згідно з відміткою у технічному паспорті прибудова літ. а 11-1 площею 10,3 кв. м, є самовільно побудованою. Крім того, за планом зазначено прибудова пов'язана із житловою прибудовою Літ. А 2-1 та пов'язана із нею входом до прибудови та між кімнатами.

Зазначені відомості спростовують доводи касаційної скарги ОСОБА_3 про те, що їй не відомо коли та ким було побудовано прибудову, яка є самовільно побудованою, та те, що вона нею не користується.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 березня 2016 року та ухвали апеляційного суду Донецької області від 02 червня 2016 року, оскільки вказані судові рішення законні та обґрунтовані, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 02 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К. Гримич

Ю.Г. Іваненко

О.В. Кафідова