Справа № 340/119/16-ц
Провадження № 22-ц/779/2189/2016
Головуючий у 1 інстанції Атаманюк Р. І.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Василишин Л.В.

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.

секретаря Турів О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Верховинського районного суду від 14 вересня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Верховинського районного суду від 14 вересня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище - Зеленчук) ОСОБА_4, зареєстрований 18.10.2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Верховинського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 75 розірвано.

Дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 залишено проживати з матірю ОСОБА_2.

ОСОБА_3 на рішення суду подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Апелянт вказав, що суд не зясував фактичних взаємин подружжя та зробив передчасний висновок щодо неможливості збереження сімї.

Також не відповідає дійсності висновок суду про те, що ОСОБА_3 не зацікавлений у збереженні сімї, оскільки не зявився на останнє судове засідання.

Апелянт пояснив, що він працює начальником ЦНАП Верховинського району, що утруднєю його участь у судових засіданнях.

Крім того, ОСОБА_3 вказав, що причини розлучення, на які посилається дружина, не відповідають дійсності. Насправді ОСОБА_2 ініціювала розлучення, оскільки має віртуальний роман з іноземцем, який схиляє її до розірвання шлюбу та виїзду за кордон разом з дітьми.

ОСОБА_3 також не погоджується з рішенням суду щодо визначення місця проживання дітей разом з матірю. Вирішуючи це питання, суд не залучив до участі у справі орган опіки і піклування та зробив безпідставний висновок про те, що між сторонами з цього приводу спору немає.

Посилаючись на вказані обставини, апелянт просив скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні апеляційного суду апелян вимоги скарги підтримав, просив її задоволити.

Позивач та її представник скаргу не визнали в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 18.10.2008 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований відділом РАЦС Верховинського районного управління юстиції, про що в книзі реєстрації зроблено запис № 75 (а.с.4).

У шлюбі в сторін народились дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.6,7).

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом про розірвання шлюбу.

Ухвалюючи оскаржуване рішення від 14.09.2016 року та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що подальше збереження шлюбу між сторонами неможливе, оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу. Впродовж наданого судом строку (3 місяці) сторони не вжили заходів до примирення.

Відповідно до ч.1 ст.303, ч.ч.2,3 ст.213 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відповідність рішення суду першої інстанції вимогам ст.213 ЦПК України.

Так, відповідно до ст.21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Статтею 24 СК України визначено основний принцип перебування чоловіка і жінки у шлюбі добровільність.

Частиною 1 статті встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Передбачена даним Кодексом умова існування шлюбу відповідає вимогам ч. 1 ст. 51 Конституції України.

Згідно ст.ст.110,112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як розяснив Пленум ВСУ у п.10 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року N 11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Статтею 111 СК України також передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Частиною 5 ст.191 ЦПК України встановлено, що у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

Матеріалами справи встановлено, що спір триває з березня 2016 року.

Ухвалою Верховинського районного суду від 31.03.2016 року сторонам надано строк для примирення до 30.06.2016 року.

Однак впродовж даного строку сторони не вжили заходів до примирення та збереження шлюбу.

Виходячи із зазначеного та встановивши при цьому, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, так як суперечило б інтересам позивача, враховуючи, що вона наполягає на розірванні шлюбу і ці обставини мають істотне значення, протягом періоду розгляду справи примирення між сторонами не відбулося, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

Вирішуючи питання визначення місця проживання дітей з матірю, суд першої інстанції виходив з положень ч.1 ст.160 СК України, згідно якої місце проживання дитини, яка не досягла десяти років вирішується за згодою батьків, а відомості про спір між сторонами з цього приводу відсутній.

Апелянтом не представлено доказів, які такий висновок спростовують.

Частиною 1 ст.161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Однак, як встановлено в ході розгляду справи апеляційним судом, у суді першої інстанції відповідач ОСОБА_3 окремих вимог з цього приводу не заявляв, клопотань чи заперечень з приводу місця проживання дітей не подавав.

Стороною не представлено і доказів, які б свідчили про неможливість залишення дітей на проживання з матірю і в суді апеляційної інстанції.

На запитання головуючої Черкалюк М.М. пояснив, що просить суд врахувати його заперечення, оскільки має намір звертатися до органу опіки та піклування з цього приводу.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Верховинського районного суду від 14 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча: Василишин Л.В.

Судді: Мелінишин Г.П.

ОСОБА_7