Ухвала

іменем україни

06 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Дарницької районної державної адміністрації у м. Києві, про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільно набутим за час проживання однією сім'єю чоловіка та жінки, визнання права власності на Ѕ частину майна, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимог тим, що під час спільного проживання позивача та ОСОБА_6 без реєстрації шлюбу однією сім'єю останні набули наступне майно: квартиру АДРЕСА_1, автомобіль Volkswagen Caddy, реєстраційний номер НОМЕР_1, автомобіль Suzuki Vitara, реєстраційний номер НОМЕР_2, грошові кошти у розмірі 17742,76 Євро (468 231,43 грн. по курсу Національного банку України станом на 09 лютого 2015 року), які знаходились на банківському рахунку у публічному акціонерному товаристві «ПроКредитБанк» (далі - ПАТ «ПроКредитБанк») станом на 14 лютого 2013 року. Враховуючи викладене, ОСОБА_3 просив встановити факт його проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6, визнати вищевказане майно спільно набутим за час проживання у шлюбі без реєстрації та визнати за ним право власності на Ѕ спільно набутого майна.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року, позов задоволено. Встановлено факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_7 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 07 листопада 2007 року до ІНФОРМАЦІЯ_2. Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_3 і ОСОБА_7, набуте і зареєстроване за ОСОБА_7 у період з 07 листопада 2007 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 наступне майно: квартиру АДРЕСА_1, автомобіль Volkswagen Caddy, реєстраційний номер НОМЕР_1, автомобіль Suzuki Vitara, реєстраційний номер НОМЕР_2, грошові кошти у розмірі 17742,76 Євро, що станом на 09 лютого 2015 року становить 468 231,43 грн. Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1; на Ѕ частини автомобілів Volkswagen Caddy, реєстраційний номер НОМЕР_1, Suzuki Vitara, реєстраційний номер НОМЕР_2; на Ѕ частину грошових коштів у розмірі 17 742,76 Євро, що станом на 09 лютого 2015 року становить 468 231,43 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши матеріали справи, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_7 однією сім'єю як подружжя без реєстрації шлюбу в період з 07 листопада 2007 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 підтверджений належними та допустимими доказами, а тому наявні правові підстави для визнання набутого у вказаний період та зареєстрованого за останньою майна спільною сумісною власністю вказаних осіб. Частки ОСОБА_3 та ОСОБА_7 у спірному майні є рівними.

Такі висновки колегія суддів вважає правильними і такими, що узгоджуються з матеріалами справи та вимогами закону.

Судами встановлено, що 09 вересня 1995 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 було укладено шлюб, від якого вони мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24 вересня 2007 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 було розірвано.

Судом також встановлено, що 26 листопада 2007 року ОСОБА_7 було придбано автомобіль SuzukiVitara, реєстраційний номер НОМЕР_2.

27 лютого 2008 року ОСОБА_7 було придбано автомобіль Volkswagen Caddy, реєстраційний номер НОМЕР_1.

11 червня 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 було укладено договір про поділ спільного майна подружжя, з моменту підписання якого ОСОБА_3 на праві особистої власності належить наступне майно: квартира АДРЕСА_2, нежилі приміщення (група приміщень № 153 в літері «А») по АДРЕСА_4, нежиле приміщення 1-го поверху (в літері «А») АДРЕСА_5. У свою чергу ОСОБА_7 на праві особистої власності належить наступне майно: квартира АДРЕСА_6, квартира АДРЕСА_3, магазин по АДРЕСА_7, магазин непродовольчих товарів «1-1» по «1-3» по АДРЕСА_8.

08 квітня 2010 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого ОСОБА_7 придбала квартиру АДРЕСА_1.

Також, на розрахунковому рахунку ОСОБА_7 відкритому в ПАТ «ПроКредитБанк» в період з 14 грудня 2013 року по 17 грудня 2013 року знаходилися грошові кошти на загальну суму 17742,46 Євро.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 померла.

Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_7 є її мати ОСОБА_4 та донька ОСОБА_5

З показів допитаної в судовому засіданні в якості свідка дочки ОСОБА_3 та ОСОБА_7 - ОСОБА_5, яка є відповідачем у даній справі, вбачається, що вона взагалі не знала про розлучення батьків, так як вони завжди, в тому числі і в період з 07 листопада 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_2, жили однією родиною, вели спільне господарство, були пов'язані спільним побутом, піклувались один про одного та про неї, займались її вихованням. Про офіційне розлучення батьків вона дізналась після смерті матері ОСОБА_7

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 59 ЦПК України).

Покази свідків та пояснення позивача у справі об'єктивно підтверджуються іншим доказами у справі, а тому суди обґрунтовано визнали їх достовірними.

19 квітня 2007 року ОСОБА_7 уклала з ВАТ «Кредитпромбанк» кредитний договір на суму 300 000 доларів США, майновим поручителем по вказаному договору виступив ОСОБА_3, який передав в іпотеку, на забезпечення виконання ОСОБА_7 зобов'язань за кредитним договором, нежилі приміщення (групи приміщень № 153 в літ. «А»), що знаходяться по АДРЕСА_4, загальною площею 202,1 кв. м.

З копії довіреності від 31 жовтня 2013 року, виданої ОСОБА_7 на ім'я ОСОБА_3, вбачається, що саме останньому вона надала право на розпорядження її грошовими коштами, які знаходяться у ПАТ «ПроКредитБанк». Користуючись цією довіреністю, ОСОБА_3 перерахував на банківську картку ОСОБА_7 грошові кошти на загальну суму 40 000 Євро з метою лікування останньої в лікарні Ізраїлю. Після смерті ОСОБА_7 позивач взяв на себе витрати та організацію заходів з транспортування тіла померлої із Ізраїлю до України.

Відповідно до копії договору дарування від 09 червня 2008 року, ОСОБА_3 подарував ОСОБА_7 приміщення магазину непродовольчих товарів з літ. «1-1» по літ «1-6» по АДРЕСА_9, загальною площею 103,4 кв. м.

Якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (ст. 74 СК України).

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з'ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім'єю, спільний побут, взаємні права та обов'язки (статті 3, 74 СК України).

У відповідності до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За правилами статей 70, 71 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_7 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 07 листопада 2007 року до ІНФОРМАЦІЯ_2, а тому позивач має право на Ѕ частину майна, набутого ними за вказаний період та зареєстрованого за останньою.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, а при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М. Фаловська