Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/941/16 Головуючий у 1-й інстанції: Антоненко М.В.
Є.У.№ 331/7025/13-ц Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Савченко О.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

ОСОБА_1,

При секретарі: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», третя особа ОСОБА_3 про відшкодування заподіяної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 грудня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 17.05.2014 року з вини водія ОСОБА_3, який керував автомобілем «OPEL», реєстраційний номер Т4НВ2692, сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої належний позивачеві автомобіль марки SKODA, реєстраційний номер АР675 І СН, зазнав механічних пошкоджень. Цивільна відповідальність винуватця дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 застрахована в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», яка 17 жовтня 2014 року здійснила виплату страхового відшкодування у сумі 14 565, 90 грн. Посилаючись на те, що вартість відновлювального ремонту автомобіля значно перевищує розмір виплаченого страхового відшкодування і станом на 3 червня 2015 року становить 39 428,15 грн., просив суд, остаточно уточнивши позовні вимоги, стягнути з відповідача різницю між фактичною шкодою і страховою виплатою у сумі 24 862 , 25 грн., компенсувати витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження на суму 1 200 грн. і відшкодувати судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що суд вірно вирішив питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин. З дотриманням вимог ст.ст. 212-215 ЦПК України суд належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом.

Так, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що страхова компанія виконала свої зобовязання за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, сплативши потерпілому страхове відшкодування за пошкодження його транспортного засобу в результаті ДТП. Підстав для стягнення зі страхової компанії додаткових коштів на проведення відновлювального ремонту автомобіля позивача не встановлено, оскільки пошкодження, на відновлення яких заявлені позовні вимоги, не повязана зі страховим випадком.

Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, зібраним у справі доказам.

Згідно із ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Установлено, що 17.05.2014 p. у м.Запоріжжя трапилась дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю автомобіля «OPEL», реєстраційний номер Т4НВ2692, який керував ОСОБА_3, сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої належний позивачеві автомобіль марки SKODA, реєстраційний номер АР675 І СН, зазнав механічних пошкоджень.

ДТП сталося з вини водія ОСОБА_3 під час дії договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/7234919 від 15.04.2014 р.(а.с.10). Відповідно до умов договору встановлено обов'язковий ліміт відповідальності, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування страхування, в розмірі 50 000 грн., франшиза 500 грн.

ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» визнала вказане ДТП страховим випадком та свій обов'язок відшкодувати завдану шкоду в ДТП за участю застрахованого автомобіля і здійснила виплату страхового відшкодування у сумі 14 565 грн. 90 коп. потерпілому ОСОБА_2 (а.с.78-79).

Спір виник щодо розміру шкоди, заподіяної у результаті дорожньо-транспортної пригоди.

ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» з метою визначення розміру страхового відшкодування та встановлення вартості матеріального збитку, завданого транспортному засобу, було отримано страховий акт (аварійний сертифікат) №ОЦ /016/000/14/0142 від 10.10.2014 р., підготовлений аварійним комісаром (а.с.79, 81, 82-95).

Вирішуючи спір, суд дійшов правильного висновку про те, що розрахунок страхового відшкодування необхідно здійснювати на основі вказаного аварійного сертифікату і доводи апеляційної скарги щодо недоплати страховою компанією 24 862,25 грн. з посиланням на висновок автотоваразнавчого дослідження по визначенню матеріальної шкоди № 112/08 від 08 серпня 2014 року і №67/06 від 03 червня 2015 року є безпідставними, виходячи з наступного.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» у випадку завдання збитку проведення незалежної оцінки є обов'язковим.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Аварійні комісари - особи, які займаються визначенням причин настання страхового випадку та розміру збитків, кваліфікаційні вимоги до яких встановлюються актами чинного законодавства України.

Згідно п. 34.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків ( п.34.2).

Якщо представник страховика не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження) (34.3.).

Із матеріалів справи вбачається, що у визначений Законом строк страховик розпочав розслідування, направив свого представника за місцем знаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Аварійний комісар в присутності потерпілого оглянув транспортний засіб 20.05.2014 року, склав відповідний акт. За результатами огляду автомобіля аварійним комісаром визначено розмір збитків, що відображено в аварійному сертифікаті №ОЦ/016/000/14/0142 від 10.10.2014 р. ОСОБА_2 будь-яких зауважень щодо дій аварійного комісару, сумнівів щодо визначеного аварійним комісаром розміру збитків та їх невідповідності фактичному розміру збитків не висловлював, заперечень проти аварійного сертифікату до страхової компанії не направляв, не повідомляв страхову компанію про проведення на його замовлення автотоварознавчого дослідженням по визначенню вартості матеріальної шкоди. Зазначений доказ позивач не спростував ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді, не порушував питання про проведення у справі відповідних експертиз.

Отже, суд дійшов правильного висновку, що оскільки огляд пошкодженого автомобіля було проведено та розмір збитків визначено страховою компанією відповідно до вимог закону, наступні дії ОСОБА_2 - самостійне замовлення автотоворазнавчого дослідженням по визначенню вартості матеріальної шкоди не відповідають вимогам ст. 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Окрім того, згідно з п. 32 постанови Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440 «Про затвердження Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» визначено, що для застрахованого майна, подібного до майна, що продається (купується) на ринку, оцінка розміру ймовірного страхового відшкодування проводиться виходячи з характеристики майна на дату заподіяння збитків до настання страхового випадку шляхом розрахунку прямих збитків.

Оцінка розміру відновлювального ремонту автомобіля у акті №112/08 від 8 серпня 2014 року і № 67/07 від 3 червня 2015 року проведена станом на 8 серпня 2014 року і 3 червня 2015 року відповідно, тобто через 3 місяці і через тринадцять місяців після ДТП, а не на момент настання страхового випадку ( а.с.13-27, 58-69).

Крім того, як встановлено судом, автомобіль позивача до настання страхового випадку мав механічні пошкодження, а саме: деформацію підсилювача переднього бамперу, деформацію передньої правої двері, розрив молдингів правої двері, про що зазначено в протоколі огляду транспортного засобу від 20 травня 2014 року, складеному страховим комісаром в присутності ОСОБА_2 і майстра-приймальника СТО. В зазначеному протоколі також визначений обсяг робіт по усуненню наслідків аварії і перелік автозапчастин, які підлягають заміні (а.с. 82).

Потерпілий ОСОБА_2 погодився з тим, що до настання страхового випадку автомобіль вже мав механічні пошкодження, і не заперечував проти висновку страхового комісара і майстра приймальника СТО щодо обєму необхідних робіт для усунення наслідків ДТП, поставивши свій підпис на протоколі огляду транспортного засобу без зауважень і застережень.

Разом з тим, в актах ремонту автомобіля від 8 серпня 2014 року і від 3 червня 2015 року, які надані позивачем в обґрунтування позовних вимог, перелік деталей і робіт, необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля, значно перевищує обсяг робіт і деталей, зазначених страховим комісаром при огляді транспортного засобу безпосередньо після ДТП. В наданих позивачем актах зазначені роботи і деталі для усунення пошкоджень, які існували на автомобілі до настання страхового випадку.

З огляду на викладені вимоги закону та встановлені обставини колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відхилив надані позивачем акти 8 серпня 2014 року і від 3 червня 2015 року як неналежні докази і обґрунтовано визнав, що вони не може бути покладений в основу визначення розміру страхового відшкодування.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що, сплативши на користь позивача суму страхового відшкодування в розмірі 14 565,90 грн., страховик виконав своє зобов'язання в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги про те, що покладені страховою компанією в основу розрахунків страхового відшкодування висновок № 413 від 10 червня 2014 року і протокол огляду транспортного засобу від 20 травня 23014 року складені некомпетентною особою оцінювачем ОСОБА_4, який не являється експертом, не заслуговують на увагу.

Повноваження оцінювача ОСОБА_4 підтверджені відповідним сертифікатом субєкта оціночної діяльності, свідоцтвом про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів, посвідченням про підвищення кваліфікації оцінювачі, свідоцтвом про державну реєстрацію фізично-особи підприємця (а.с.112-115).

При складанні відповідних документів оцінював ОСОБА_4 діяв у відповідності зі ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» і на виконання укладеного зі страховою компанією умов договору №15/2012 від 1 червня 2012 року про надання послуг аджастера та сюрвейєра.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд згідно зі ст. ст. 213-214 ЦПК України правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно встановив фактичні обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Вищевикладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалене у справі судове рішення залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст. ст.307,308,313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 грудня 2015 року по цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: