Справа № 2/303/330/16
Р І Ш ЕН Н Я

03 лютого 2016 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі: головуючого судді Морозової Н. Л.

секретар судового засідання Ільчак Р. М.

сторони: позивач 1 ОСОБА_1

представника позивачів1,2,3,4 адвокат ОСОБА_2

представник відповідачів 1,2 адвокат ОСОБА_3

представник органу опіки та піклування

служби у справах дітей Мукачівської РДА ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачево цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, м/л ОСОБА_10 про визнання відповідачів такими, що втратили право на реєстрацію в житловому будинку, усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення відповідачів з житлового будинку та вселення відповідачів у інше житлове приміщення,

в с т а н о в и в:

Позивачі, звернувся в суд з позовом про усунення перешкод у користуванні їх спільною частковою власністю домоволодінням № 13 по вул. Сільвая в с. Ключарки Мукачівського району шляхом визнання ОСОБА_9 1984 р. н. та її малолітню доньку ОСОБА_10, 2006 р. н. позбавленими права на реєстрацію місця проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1. Крім того, позивачі (співвласники) вказаного будинку, просять усунути їм перешкоди у користуванні належною їм власністю шляхом виселення відповідачів: ОСОБА_9, ОСОБА_10 та їх малолітньої доньки ОСОБА_10, 2006 р. н. з житлового будинку № 13 по вул. Сільвая в с. Ключарки Мукачівського району та вселити відповідачів у квартиру АДРЕСА_1, який належить відповідачу ОСОБА_8.

Вимоги позову мотивовані тим, що домоволодінням № 13 по вул. Сільвая в с. Ключарки Мукачівського району на лежить позивачам: ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на праві спільної часткової власності, на підставі Свідоцтв про право на спадщину за заповітом (для кожного зі співвласників). На даний час, всі співвласники житлового будинку № 13 по вул. Сільвая в с. Ключарки Мукачівського району проживають в інших будинках, а в успадкованому ними житловому будинку зареєстрована та проживає донька позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_9 з чоловіком ОСОБА_8 та малолітньою їх донькою ОСОБА_10, 2006 р. н.. Проживаючи у даному будинку сімя відповідачів чинить їм співвласникам будинку (позивачам) перешкоди у користуванні власністю, а саме: вони не мають можливість вільно заходити у будинок через агресивну поведінку відповідача ОСОБА_8, який там навіть не зареєстрований. Крім того, вони - позивачі, як співвласники будинку, мають намір зробити косметичний ремонт будинку та в подальшому відчужити належне їм майно шляхом продажу будинку третім особам. Фактичне проживання в будинку сімї відповідачів заважає їм здійснити розпоряджатися належним їм майном на свій розсуд. Звільняти житлове приміщення у добровільному порядку відповідачі не бажають, хоч у ОСОБА_8 має у власності інше житло квартиру АДРЕСА_1, яка належить останньому на праві приватної власності. Тому, просять виселити відповідачів з належного їм - співвласникам житлового будинку № 13 по вул. Сільвая в с. Ключарки Мукачівського району та вселити сімю відповідачів у квартиру АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала повністю просила задоволити, посилаючись на те, що її донька, зять та малолітня онука мають інше житло для проживання, а вона хоче продати будинок, який належить їй та іншим співвласникам.

Представник позивачів, адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні просив позов задоволити з підстав наведених у позовній заяві, оскільки його довірителі не можуть продати належне їм нерухоме майно, допоки там проживають та зареєстровані відповідачі.

Представник відповідачів, адвокат ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечив, посилаючись на те, що його довірителька (донька позивачки ОСОБА_1 К.) ОСОБА_9 з дня свого народження 1994 року безперервно проживає та зареєстрована в житловому будинку № 13 по вул. Сільвая в с. Ключарки Мукачівського району з чоловіком ОСОБА_11 (з яким уклала шлюб 2004 року), який вселився в будинок зі згоди її матері (власника) та своєю малолітньою донькою ОСОБА_11 Іванна-Марією, 2006 р. н.. Житловий будинок складається з семи кімнат, жоден із співвласників у будинку не проживає, перешкод у здійсненні права власності нема. Крім того, має місце Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 вересня 2015 року, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 03 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_12 до ОСОБА_8 та ОСОБА_9, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про виселення, яким відмовлено у задоволенні позову про виселення з підстав порушення правил співжиття ст. 116 ЖК України. Представник відповідачів зазначає, що позивачі просять визнати ОСОБА_9 1984 р. н. та її малолітню доньку ОСОБА_10, 2006 р. н. позбавленими права на реєстрацію місця проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1, однак такий спосіб захисту порушених прав не передбачений законом, підстави для виселення за ст. 116 ЖК України на які посилаються позивачі, не знаходять свого документального підтвердження доказами, а вимога позивачів про вселення сімї ОСОБА_9 з чоловіком ОСОБА_8 та малолітньою їх донькою ОСОБА_10, 2006 р. н.. до іншого житлового приміщення - у квартиру АДРЕСА_1, яка нібито належить ОСОБА_10 не ґрунтується на вимогах закону.

Представник органу опіки та піклування просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що місце реєстрації малолітньої дитини, відповідно до діючого законодавства вважається місце реєстрації її матері, достовірні відомості про інше житло у дитини відсутні, як і підстави зняття з реєстрації місця проживання та виселення дитини з житлового приміщення, яким вона користується з моменту свого народження.

Заслухавши пояснення та доводи позивача, представника позивачів, представника відповідачів, представника органу опіки та піклування, перевіривши матеріали справи наявними та наданими сторонами доказами, суд приходить до наступного висновку:

Судом встановлено, що домоволодіння № 13 по вул. Сільвая в с. Ключарки Мукачівського району належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, що стверджується відповідними Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (копії наявні у матеріалах справи а.с. 8-19).

Відповідно до Довідки № 917 від 16.12.2015 року виданої виконавчим комітетом Ключарківської сільської ради Мукачівського району, до складу сімї ОСОБА_12 входять син- Фехтел О. О., донька- Копча ОСОБА_13, 1984 р. н. та онука ОСОБА_14, 2006 р. н. (а.с.20).

Згідно відповіді на запит суду від 04.1.2016 року, - відповідач ОСОБА_9, 1984 р. н. та її донька ОСОБА_14, 2006 р. н. зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с37). Відповідач ОСОБА_15, 04.08.1982 р. н. зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно інформаційної довідки № 3838 від 16.12.2015 року виданої КП «Мукачівське МБТІ та ЕО» на запит адвоката ОСОБА_2, за ОСОБА_8 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с21).

Суд бере до уваги заперечення представника відповідача ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_16 щодо належності даного доказу, оскільки в наданій позивачами довідці не зазначено дату та рік народження особи та інші дані, за якими можна ідентифікувати особу, що саме відповідач у справі є особою, якій належить нерухоме майно вказане у довідці.

Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено в ст. 13 ч. 3 Конституції України, власність зобовязує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.

Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Водночас, ні Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», норми ЦК Украіни не передбачають відновлення порушеного права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право на реєстрацію місця проживання.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статей 71, 72, 116, 156 ЖК Української РСР; ст. 405 ЦК України). Саме таку правову позицію висловила колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у рішенні від 31 січня 2011 р., на яке послалася в заяві Ш.М.А. як на приклад неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права.

Тому суд, вважає, що позивачі, як співвласники житлового приміщення - домоволодіння № 13 по вул. Сільвая в с. Ключарки Мукачівського району, ставлячи вимогу про визнання відповідачки ОСОБА_9 та її малолітньої доньки Комча І-М. І. такою, що втратила право на реєстрацію місця проживання за вказаною адресою, - обрали спосіб захисту права власності не передбачений законодавством України.

Стаття 150 ЖК України імперативно передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності житловий будинок (квартиру), користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 158 ЖК України користування жилим приміщенням у квартирі, що належить громадянинові на праві приватної власності, можливе тільки на підставі договору найму житлового приміщення.

Співвласники житлового будинку позивачі, як зазначено у позовній заяві та підтверджено їх довірителем у судовому засіданні не користуються належним їм житлом для проживання.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_9, та її малолітня донька ОСОБА_9 І-М. І., 2006 р. н., як члени сімї власника позивачки ОСОБА_1 правомірно користуються житлом для проживання та зареєстровані за даною адресою. Відповідач ОСОБА_17, як чоловік ОСОБА_9, зі згоди власника житлового приміщення вселився та проживає з дружиною та донькою, що не заперечено позивачем ОСОБА_1 (його тещею) в судовому засіданні.

Вимога позивачів про виселення відповідачів ОСОБА_9, ОСОБА_10 та їх малолітньої доньки ОСОБА_10 І-М. І, 2006 р. н. з житлового будинку № 13 по вул. Сільвая в с. Ключарки Мукачівського району, мотивована тим, що останні порушують правила співжиття та агресивною поведінкою ОСОБА_10.

Стаття 116 ЖК України регламентує, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Судом встановлено, сімя відповідачів «Копча» безперервно, постійно користується житловим приміщенням будинком № 13 по вул. Сільвая в с. Ключарки для проживання, як члени сімї власника та за його згодою, систематичних порушень правил соціалістичного співжиття, які роблять неможливим для інших проживання із ними в одному будинку, передбачених ст. 116 ЖК України, не встановлено. Відсутні будь-які докази, що до ОСОБА_9 та ОСОБА_10 застосовувались заходи громадського або адміністративного впливу.

Таким чином, суд не знаходить підстав для задоволення вимоги позивачів про виселення відповідачів із житлового будинку.

Вимога позивачів про вселення відповідачів сімї ОСОБА_9 з чоловіком ОСОБА_8 та малолітньою їх донькою ОСОБА_10, 2006 р. н. до іншого житлового приміщення - у квартиру АДРЕСА_1, - є неправомірною та суперечить Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», який відповідно до Конституції України ( 254к/96-ВР ) регулює відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини ( 995-015 ), Міжнародним пактом про громадянські та політичні права ( 995-043 ), Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї ( 995-004 ), іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження, а тому не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. ст. 10,11,59,60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а обставини справи, які за законом можуть біти підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Керуючись ст.ст. 10, 11,59, 60, 208, 209, 212-218 ЦПК України, ст. ст.386, 405 ЦК України ст. ст. 116,156,157 ЖК України, п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.85 року зі змінами „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України, суд

р і ш и в :

Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, м/л ОСОБА_10 про визнання відповідачів такими, що втратили право на реєстрацію в житловому будинку, усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення відповідачів з житлового будинку та вселення відповідачів у інше житлове приміщення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий Морозова Н. Л.