ухвала

іменем україни

02 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Хутірське» про відшкодування збитків та повернення земельної ділянки, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 19 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 25 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Хутірське» (далі - СТОВ «Хутірське»), обґрунтовуючи вимоги тим, що 20 листопада 2014 року між ним та Головним управлінням Держземагенства в Кіровоградській області було укладено договір оренди № 1, згідно з умовами якого він прийняв у платне користування земельну ділянку для ведення фермерського господарства, площею 43,4877 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована на території Петроострівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, терміном на 15 років. Вказаний договір було зареєстровано реєстраційною службою Новомиргородського районного управління юстиції Кіровоградської області 21 травня 2015 року, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права. Проте, незважаючи на укладений з ним договір оренди землі, вказану земельну ділянку було самовільно зайнято СТОВ «Хутірське» та 18 липня 2015 року останнім без будь-яких правових підстав було зібрано урожай озимої пшениці, чим завдано йому як землекористувачу значних майнових збитків. Відповідно до листа Головного управління статистки у Кіровоградській області від 11 серпня 2015 року середня врожайність пшениці озимої у сільськогосподарських підприємствах (крім малих) Новомиргородського району Кіровоградської області станом на 01 серпня 2015 року склала 35,5 ц. з 1 га; середня ціна реалізації пшениці за січень - липень 2015 року склала 2 701 грн 06 коп. за тонну. Таким чином, розмір майнових збитків, завданих йому неправомірними діями відповідача, пов'язаних із самовільним зайняттям земельної ділянки та збором урожаю озимої пшениці, становить 417 076 грн 61 коп. Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути на його користь з СТОВ «Хутірське» майнові збитки та зобов'язати відповідача повернути йому самовільно зайняту спірну земельну ділянку.

Ухвалою Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 19 жовтня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 25 листопада 2015 року, провадження у справі закрито.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій й направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розглядові в порядку цивільного судочинства.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов висновку про те, даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки спірна земельна ділянка надана позивачу для ведення фермерського господарства та фактично перебуває у користуванні фермерського господарства «ОСОБА_3».

Проте погодитися із такими висновками судів попередніх інстанцій не можна з огляду на таке.

Згідно зі ст. 15 ЦПК Українисуди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ провадиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст. ст. 1, 12 ГПК України господарські суди розглядають справи, коли склад учасників спору відповідає приписам ст. 1 ГПК України, тобто учасниками спору є підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»роз'яснено, що, вирішуючи питання про відкриття провадження в справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі ст. 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України в порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (ст. 17) або Господарським процесуальним кодексом України (ст. ст. 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У зв'язку з наведеним суди мають виходити із того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Застосувавши до спірних правовідносин положення ст. ст. 1, 12 ГПК України та дійшовши висновку про вирішення спору господарським судом, суди не звернули уваги на ту обставину, що предметом спору є вимоги фізичної особи - ОСОБА_3 до юридичної особи - СТОВ «Хутірське» про відшкодування збитків та повернення земельної ділянки, яка надана йому на підставі договору оренди № 1, укладеного 20 листопада 2014 року між Головним управлінням Держземагенства в Кіровоградській області.

Посилаючись на положення ст. ст. 1, 5, 7, 8, 12 Закону України «Про фермерське господарство» суди не врахували, що з реєстрацією фермерського господарства, останнє автоматично не набуває прав та обов'язків орендаря за договором оренди земельної ділянки.

Із вказаного вище договору оренди земельної ділянки вбачається, що він укладений із ОСОБА_3, що не є суб'єктом підприємницької діяльності.

Фермерське господарство було створене після набуття земельної ділянки у користування, а саме 17 липня 2015 року. Доказів заміни у встановленому законодавством порядку орендаря земельної ділянки (з ОСОБА_3 на фермерське господарство) чи припинення в будь-якій інший спосіб орендних відносин саме між ОСОБА_3 і Головним управлінням Держземагенства в Кіровоградській області матеріали справи не містять.

Постановляючи оскаржувані ухвали, суди першої та апеляційної інстанцій на викладене уваги не звернули, не врахували суб'єктний склад спору, тому дійшли помилкового висновку про закриття провадження у справі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України, розглянувши касаційну скаргу на ухвалу суду, суд касаційної інстанції скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої або апеляційної інстанції, якщо було порушено порядок, встановлений для його вирішення.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що постановлені ухвали судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 19 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 25 листопада 2015 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.В. Маляренко

І.К. Парінова

О.В. Ступак