номер провадження 2-з /756/74/16
У Х В А Л А

26 лютого 2016 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Яценко Н. О., розглянувши заяву про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Відділ державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві про зменшення розміру заборгованості по сплаті аліментів та зустрічним позовом ОСОБА_2, яка діє в інтересах дітей: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_1, третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про стягнення заборгованості по аліментах ,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Відділ державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві про зменшення розміру заборгованості по сплаті аліментів. Враховуючи збільшення позовних вимог просить суд збільшити розмір позовних вимог до 2 573 075 грн. Звільнити частково ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами на утримання його дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, визначивши заборгованість за аліментами за період з січня 2014 року по лютий 2016 року (включно) у розмірі 43 500 грн. Звільнити ОСОБА_1 від сплати пені за прострочення сплати аліментів на утримання його дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 за період з січня 2014 року по лютий 2016 року (включно).

ОСОБА_6, яка діє в інтересах дітей: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1, третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про стягнення заборгованості по аліментах. Враховуючи збільшення суми позовних вимог просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2, на утримання малолітніх трьох дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 заборгованість за аліментами не виплаченими у сумі та в строки за п. 4.3. договору між батьками про проживання, виховання та фінансове забезпечення дітей (аліментів та додаткових витрат), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Наталією Володимирівною 10.10.2013 року, зареєстрованого в реєстрі № 4095, за період з січня 2014 року по 12 січня 2016 року, що в сумі становить (24 300 грн.* 26 місяців = 631 800 грн. - 112 500 грн.) = 519 300 грн.

31.08.2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_1, зокрема на квартиру АДРЕСА_1 та на квартиру АДРЕСА_2. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач хоч і частково фактично визнає наявність заборгованості по аліментах, але не намагається її погасити, є реальні побоювання, що може відчужити майно, яке у нього ще є, оскільки вже мало місце відчуження квартири 09.04.2014 року, та відчуження квартири в Туреччині в кінці 2014 року, але аліменти не погасив.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 01.09.2015 року в задоволенні заяви про забезпечення позову було відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17.11.2015 року ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 01.09.2015 року скасовано та передано питання на новий розгляд до того ж суду першої інстанції. В вказаній ухвалі Апеляційний суд м. Києва посилається на те, що вирішуючи питання про обґрунтованість заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися , в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам. Враховуючи предмет спору - стягнення заборгованості по аліментах, а також розмір заборгованості, - сумнівним є висновок суду першої інстанції про відсутність даних щодо утруднення виконання можливого рішення суду. Крім того, матеріали контрольного провадження не містять даних про ціну позову ОСОБА_6. та вартість майна, на яке вона просить накласти арешт з метою забезпечення позову. Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, обставини, які мають значення для вирішення питання за заявою ОСОБА_2 не перевірив та не оцінив співмірність розміру вимог з видом забезпечення позову, який просить застосувати ОСОБА_6 та дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для забезпечення позову.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 16.12.2015 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено, оскільки згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна квартира за адресою: АДРЕСА_3 дійсно належить ОСОБА_1, проте ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві 13.08.2014 року, 27.02.2015 та ВДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві 14.11.2014 накладено арешт на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_1, а тому суд вважає , що при наявності вказаних заборон він позбавлений буде можливості відчужити майно. Окрім того, згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у суду відсутні докази того, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 дійсно належить ОСОБА_1.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04.02.2016 року ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 16.12.2015 року скасовано, а питання передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В обґрунтування ухвали Апеляційний суд м. Києва вказує, що зі змісту пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9 вбачається, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

На підставі викладеного можливо зробити висновок про те, що накладення арешту на майно, як спосіб забезпечення позовних вимог може бути застосований судом не в будь-якому випадку, а лише при існуванні реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Як вказав Апеляційний суд м. Києва відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції зазначених роз'яснень не врахував, не дослідив чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, у разі не накладення арешту на майно, а лише зазначив, що державним виконавцем накладено арешт на все нерухоме майно відповідача, що не може бути підставою для відмови у задоволенні вищевказаної заяви.

Згідно ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі може вжити заходів для забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ст.152 ЦПК України позов може бути забезпечено шляхом накладення арешту на майно, що належить відповідачеві.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції Апеляційний суд м. Києва в ухвалі від 17.11.2015 року зазначив, що суд першої інстанції не перевірив та не оцінив співмірність розміру вимог з видом забезпечення позову.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна квартира за адресою: АДРЕСА_3 належить ОСОБА_1 , а тому враховуючи розмір заявлених вимог позивачем за зустрічним позовом суд приходить до висновку, що слід накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 у зв'язку з тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання можливого рішення суду.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна відсутня інформація проте, що АДРЕСА_2 зареєстрована за ОСОБА_1 а тому в її арешті слід відмовити. Окрім того, суд вважає , що достатньо арешту одного об'єкту нерухомості належного ОСОБА_1

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 151 - 153 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Заяву задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1.

В задоволені решти клопотання відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду міста Києва через Оболонський районний суд міста Києва. У разі, якщо ухвалу було проголошено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя :