Справа №588/1853/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/410/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

29 лютого 2016 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Дубровної В. В.,

суддів - Криворотенка В. І. , Лузан Л. В. ,

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 20 січня 2016 року

у цивільній справі за позовом представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 до Криничанської сільської ради Тростянецького району Сумської області

про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 20 січня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, по суті позову.

При цьому вважає, що посилання представника Криничанської сільської ради на рішенням сільської ради про визнання спірного домогосподарства в с.Криничне по вул.Братська, 1, що належало ОСОБА_5 відумерлою спадщиною, є нікчемним, оскільки позивач постійно проявляв до нього інтерес і постійно його утримував шляхом систематичного обробітку земельної ділянки, збору урожаю, профілактичного ремонту будівель тощо, проте це не перешкодило суду прийняти невиважене рішення. Зважаючи на те, що юридичні особи або інші учасники цивільних відносин можуть бути спадкоємцями тільки за заповітом, відповідач, діючи у власних інтересах, майну, на його думку, утримуваному безгосподарно, надав статус безгосподарного і на цій підставі з порушенням ст.1277 ЦК України перебрав на себе право власника. Між тим, відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок, збудованій на земельній ділянці отриманої для побудови житлового будинку унеможливлює його продаж або дарування, але не виключає його експлуатацію. Вважає, що таке майно може бути вилучене на користь держави лише за рішенням суду, а Криничанська сільська рада не надала рішення суду про визнання спадщини відумерлою, висновку про технічний стан будівель та інше. Вважає посилання представника Криничанської сільської ради на те, що спадкоємець за життя не цікавився спадкодавцем, є надуманим, оскільки він відвідував її та періодично надавав допомогу по господарству, вона сама доглядала за собою, обходилася мінімальною допомогою і не мала до спадкоємця ніяких претензій. Посилання суду на неповажність причин пропуску спадкоємцем строку для подачі заяви про прийняття спадщини є, на його думку, незаконним, оскільки спадкова справа після смерті ОСОБА_5 не заводилася; спадкоємець не був обізаним щодо змін в законодавсті в період, що співпав зі смертю ОСОБА_5, і добросовісно вважав, що він вступив у спадщину по праву особи, яка постійно відвідувала спадкодавця, періодично надавала їй допомогу по господарству та навіть часом проживала в господарстві; спадкова маса не була визначена і на думку спадкоємця залишається такою; підтвердження спадкоємцем родинних звязків зі спадкодавцем було утрудненим; Криничанською сільською радою на спадкоємця чинився тиск та здійснювалися маніпуляції зі спадковим майном і нерухомістю, які блокували дії спадкоємця або змушували його вдаватися до витрат непомірних з його бюджетом.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без мін.

Вирішуючи наявний спір та відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 своєчасно не скористався своїм правом на подання заяви про прийняття спадщини у строки, встановлені ч. 2 ст. 1270 ЦК України, а наведена ним причина - юридична необізнаність, не є поважною.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він є законним і обґрунтованим.

У грудні 2015 року представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Криничанської сільської ради Тростянецького району Сумської області просив встановити ОСОБА_3 додатковий строк, достатній для подачі заяви в Тростянецьку районну державну нотаріальну контору Сумської області про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 Свої вимоги мотивував тим, що 28 листопада 2003 року померла тітка ОСОБА_3 - ОСОБА_5. Після її смерті відкрилася спадщина, до якої увійшла земельна ділянка загальною площею 0,234 га, що знаходиться на території Криничанської сільської ради. За рішення ОСОБА_5 заповіту не склала. Спадкоємці, які б прийняли спадщину, відсутні. Перед смертю остання тяжко хворіла, позивач проживав разом з нею та доглядав. Після смерті тітки він за власні кошти здійснив її поховання, провів поминальний обід, розпорядився рухомим майном померлої, здійснив заходи щодо охорони її рухомого майна. У подальшому він повернувся в с.Дернове за місцем проживання і при переїзді випадково втратив державний акт на землю, тривалий час не міг його знайти. На початку листопада 2015 року державний акт йому повернули і з того часу він почав збирати документи на вступ до спадщини. 11 грудня 2015 року він звернувся до Тростянецької районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5, однак йому було відмовлено у вчиненні вказаної нотаріальної дії, з тієї підстави, що племінники не мали права на спадкування за нормами ЦК УРСР (1963року), які діяли на час смерті спадкодавця, окрім того він (позивач), як спадкоємець, не подав заяву про прийняття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 28 листопада 2003 року померла тітка позивача ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-БП № 253904 від 26 листопада 2015 року, копією паспорта позивача серії МА069461 від 06 лютого 1996 року, копією свідоцтва про народження позивача серії І-БП №196718 від 25 листопада 2015 року, копією архівного витягу від 11 листопада 2015 року №МЗ-526, №МЗ-525 (а.с.12,13), витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя №2 від 25 листопада 2015 року (а.с.7,10,12-15).

Після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається із земельної ділянки загальною площею 0,234 га, що знаходиться на території Криничанської сільської ради Тростянецького району Сумської області, що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю серії СМ № 001850 (а.с.16).

З довідки Криничанської сільської ради Тростянецького району Сумської області від 23 грудня 2015 року № 279 вбачається, що ОСОБА_5 на день смерті проживала та була зареєстрована одна (а.с.17).

11 грудня 2015 року завідувачем Тростянецької державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5, яка померла 28.11.2003 року (а.с.11)

За змістом п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у

тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У

разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, спадщина відкрилась у листопаді 2003 року, станом на 01 січня 2004 року строк на її прийняття не закінчився, а тому, на спірні у цій справі правовідносини застосовуються положення ЦК 2003 року щодо спадкування.

Згідно ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

За ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця.

Згідно ч.3 ст. 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові ( сестрі, братові спадкодавця), якщо вони були б живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1265 ЦК України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1,2 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

За змістом ч. 1, 3 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до розяснень наданих За змістом статей 1268 - 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець , який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісяного строку з часу відкриття спадщини, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщиу, але на час відкрття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно із ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом.

Відповідно до розяснень наданих ВСС України у п.1 листа від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР.

У випадку якщо спадщина відкрилась після 1 липня 2003 року та не була прийнята ніким зі спадкоємців, що мають право спадкування на підставі ЦК УРСР, право спадкування виникає також у спадкоємців за законом третьої, четвертої та п'ятої черг ("нових черг") відповідно до статей 1263 - 1265 ЦК. Позовні вимоги таких осіб про визначення додаткового строку для прийняття спадщини підлягають задоволенню відповідно до встановлених обставин. У такому разі право прийняти спадщину в особи, яка є спадкоємцем за законом третьої, четвертої та п'ятої черг (статті 1263 - 1265 ЦК), здійснюється у строки, встановлені ч. 2 ст. 1270 ЦК. У разі пропуску зазначених строків такі спадкоємці можуть звернутися з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Згідно розяснень, які містяться у абз. 6 п. 24 Постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7, поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Згідно розяснень викладених у п.2 листа ВСС України від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» судом не може бути визнана поважною така причина пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Позивачем не доведена наявність поважних причин пропуску ним строку подання заяви про прийняття спадщини. Відсутність у нього правовстановлюючого документу на землю не позбавляло можливості своєчасно подати заяву про вступ до спадщини до нотаріальної контори. До нотаріуса і до суду позивач з цього питання звернувся через 12 років після відкриття спадщини, у грудні 2015 року.

Звертають на себе увагу письмові заперечення відповідача у справі Криничанської сільської ради, які були надані суду першої інстанції і які ніяким чином не спростовані позивачем, про те, що ОСОБА_3 жодного дня не проживав з ОСОБА_5, їй допомогали та утримували люди, які рядом з нею проживали, саме вони провели поховання та поминальні обіди, а не позивач, він навіть не зявився на похорони. В цих людей знаходиться оригінал свідоцтва про смерть ОСОБА_5

У відповідності до ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 20 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -