У х в а л а

іменем україни

21 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Карпенко С.О.,

Кузнєцова В.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп», ОСОБА_4, треті особи: державний реєстратор Дніпропетровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, про визнання дій щодо звільнення неправомірними, визнання рішення загальних зборів співвласників недійсними, скасування державної реєстрації, відновлення прав співвласника, застосування наслідків недійсності правочинів та зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, у якому, посилаючись на неправомірність дій щодо її звільнення та виведення зі складу співвласників Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп» (далі КП «Дніпропетровський райсількомунгосп»), з урахуванням уточнень своїх вимог просила визнати дії директора КП «Дніпропетровський райсількомунгосп» ОСОБА_3 щодо її звільнення з посади головного бухгалтера підприємства неправомірними; визнати рішення загальних зборів співвласників КП «Дніпропетровський райсількомунгосп» від 26 серпня 2009 року, викладене в протоколі № 1/2009 від 26 серпня 2009 року про примусове виведення її зі складу співвласників КП «Дніпропетровський райсількомунгосп» неправомірним та скасувати державну реєстрації виведення; визнати рішення загальних зборів співвласників КП «Дніпропетровський райсількомунгосп» від 12 вересня 2009 року, викладене в протоколі № 2/2009 від 12 вересня 2009 року, яким затверджено нову редакцію Статуту КП «Дніпропетровський райсількомунгосп» неправомірним та скасувати державну реєстрацію нового статуту; визнати рішення загальних зборів співвласників КП «Дніпропетровський райсількомунгосп» від 19 листопада 2009 року, викладене в протоколі № 4/2009 від 19 листопада 2009 року, яким було прийнято як співвласників до КП «Дніпропетровський райсількомунгосп» ОСОБА_5 ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та затверджено нову редакцію статуту КП «Дніпропетровський райсількомунгосп» неправомірним та скасувати державну реєстрацію змін до установчих документів підприємства проведену на підставі рішення загальних зборів трудового колективу підприємства від 19 листопада 2009 року, викладеного у формі протоколу № 4/2009 від 19 листопада 2009 року; зобов'язати ОСОБА_4 повернути їй оригінал довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Грищенко В.І. за № 5454 від 18 грудня 2007 року.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено в повному обсязі.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2016 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання дій щодо звільнення неправомірними та зобов'язання вчинити дії відмовлено.

Провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_2 щодо визнання рішення загальних зборів співвласників недійсними, скасування державної реєстрації, відновлення прав співвласника, застосування наслідків недійсності правочинів закрито.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування оскаржуваного рішення апеляційного суду із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що з 01 серпня 2007 року ОСОБА_2 протоколом від 30 липня 2007 року була призначена тимчасово в.о. бухгалтера Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп».

З 01 жовтня 2007 року призначена на посаду бухгалтера Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп».

05 грудня 2007 року ОСОБА_2, як головний бухгалтер подала заяву про звільнення за власним бажанням за сімейними обставинами. У заяві не зазначено з якої посади ОСОБА_2 просить її звільнити.

11 грудня 2007 року ОСОБА_2, як співвласник Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп» подала заяву про проведення позачергових зборів співвласників підприємства 14 грудня 2007 року включивши у порядок денний також питання щодо звільнення її з посади головного бухгалтера згідно з поданою заявою від 05 грудня 2007 року.

14 грудня 2007 року ОСОБА_2, як головний бухгалтер подала нову заяву про звільнення від займаної посади за згодою сторін або за власним бажанням з 19 грудня 2007 року у зв'язку зі ставленням перепон у виконанні покладених на неї обов'язків з боку директора Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп».

19 грудня 2007 року директором Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп» ОСОБА_3 було видано наказ про звільнення головного бухгалтера ОСОБА_2 У даному наказі відсутній підпис ОСОБА_2 про ознайомлення з наказом.

Матеріали справи не містять наказу про призначення ОСОБА_2 на посаду саме головного бухгалтера Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп», а лише на посаду бухгалтера.

Згідно з класифікатором професій ДК 003:2005, чинного на час ухвалення рішення про звільнення, професії бухгалтера (код КП 3433, код ЗКППТР (Загальносоюзний класифікатор професій, посад та тарифних розрядів) - 20281) та головного бухгалтера (код КП 1231, код ЗКППТР (Загальносоюзний класифікатор професій, посад та тарифних розрядів) 20656) не є тотожними.

Не зважаючи на подану заяву про звільнення, ОСОБА_2 продовжувала виконувати трудові обов'язки бухгалтера Колективного підприємства «Дніпропетровський райсількомунгосп», що підтверджено долученими до матеріалів справи доказами: квитанціями про сплату податків та зборів, відомостями про виплату заробітної плати, довідками для оформлення пенсії працівникам підприємства, оплатою послуг банку, оплатою охорони, зберіганням бухгалтерських документів.

12 грудня 2007 року ОСОБА_2, як співвласник, внесла через банк на розрахунковий рахунок підприємства 6000 грн (наповнення статутного фонду - 50%).

24 грудня 2007 року ОСОБА_2 відправила лист ОСОБА_11 з вимогою видачі: наказу про звільнення, копії статуту та інших статутних документів (ні відповіді, ні документів не отримала).

24 грудня 2007 року ОСОБА_2 здано до прокуратуру лист про незаконні дії ОСОБА_11

28 грудня 2007 року ОСОБА_2 оплатила борг підприємства до податкової інспекції, як співвласник.

З березня 2008 року по липень 2008 року ОСОБА_2 виплачувала ОСОБА_12 і ОСОБА_13 зарплату за охорону підприємства, як співвласник.

У квітні 2008 року ОСОБА_2 оплатила за послуги УКРСОЦБАНКУ за 3 місяці та у подальшому продовжувала оплачувати послуги банку до жовтня 2008 року, так як вважалася у банку директором.

У квітні 2008 року ОСОБА_2, як співвласник, внесла через банк на розрахунковий рахунок підприємства 3000 грн (наповнення статутного фонду - 25%).

У травні 2008 року ОСОБА_2, як співвласник, оплатила борг підприємства за внесками фонду соціального страхування у сумі 500 грн.

У 2008 році ОСОБА_2 робила вибірку зарплати колишнім працівникам підприємства для оформлення пенсії.

29 серпня 2008 року ОСОБА_2, як співвласник, внесла через банк на розрахунковий рахунок підприємства 3000 грн. (наповнення статутного фонду - решта 25%).

Трудову книжку ОСОБА_2 щодо звільнення було оформлено тільки 05 жовтня 2009 року у зв'язку з поданням відповідного позову до суду.

Рішенням Дніпропетровського районного суду від 09 вересня 2010 року у справі №2-2413/10, яке набрало законної сили, було відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про поновлення її на роботі на посаді бухгалтера з 19 грудня 2007 року, та встановлено, що заяви про звільнення від 05 грудня 2007 року та 13 грудня 2007 року відповідали волевиявленню ОСОБА_2 на той час і були спрямовані на досягнення відповідного юридичного наслідку - розірвання трудового договору, доказів психологічного насильства з метою спонукання позивачки до написання таких заяв у судовому засіданні здобуто не було.

Як було встановлено у суді апеляційної інстанції, і зазначене підтверджено поясненнями представника позивача - ОСОБА_2 не зверталась до підприємства та суду з питання зміни формулювання у трудовій книжці запису при звільненні. Крім того, сама позивач у своїх письмових заявах про звільнення власноручно зазначала свою посаду, як головного бухгалтера.

Відмовляючи в задоволенні позову про визнання дій директора підприємства щодо звільнення позивача неправомірними, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем обрано спосіб захисту прав, не передбачений чинним законодавством, трудові спори щодо оскарження дій директора по звільненню працівника не визначені ст. 232 КЗпП України.

Вирішуючи спір про зобов'язання ОСОБА_4 повернути позивачу оригінал довіреності від 18 грудня 2007 року № 5454, апеляційний суд, встановивши, що вказана довіреність втратила чинність та не була у встановленому законом порядку скасована чи відкликана, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні таких вимог.

Вирішуючи спір щодо визнання рішення загальних зборів співвласників недійсними, скасування державної реєстрації, відновлення прав співвласника, застосування наслідків недійсності правочинів, апеляційний суд, встановивши, що позивач є власником корпоративних прав КП «Дніпропетровський райсількомунгосп» і між нею, іншими співвласниками і підприємством виник корпоративний спір щодо незаконного її виведення зі складу співвласників підприємства та внесення змін до установчих документів, дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у цій частині вимог.

Такі висновки апеляційного суду ґрунтуються на законі та відповідають фактичним обставинам справи.

Доводи касаційної скарги про те, що КП «Дніпропетровський райсількомунгосп» не є господарським товариством, тому в силу вимог п. 4 ч. 1 ст. 12 ГПК України даний спір підсудний судам загальною юрисдикції - безпідставні, оскільки Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення правового регулювання діяльності юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» від 10 жовтня 2013 року № 642-VII п. 4 ч. 1 ст. 12 ГПК України викладено в новій редакції, згідно з якою справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів, підвідомчі господарським судам.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: С.О. Карпенко

В.О. Кузнєцов