Справа № 362/7320/15-ц
Провадження № 2-о/362/4/16
У Х В А Л А

05 січня 2016 року

суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області Марчук О.Л., перевіривши матеріали заяви ОСОБА_1, заінтересована особа: Печерська районна в місті Києві державна адміністрація, як орна опіки і піклування про визнання ОСОБА_2 недієздатним,

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернулася до суду із вказаною заявою.

У звязку з тим, що заяву було подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 238 ЦПК України, ухвалою від 05 листопада 2015 року, її було залишено без руху.

На виконання вказаної ухвали заявником подано уточнену заяву від 23.11.2015 року (Вх. № 26209 від 27.11.2015 року), у якій повністю усунуто виявлені раніше недоліки заяви щодо її відповідності вимогам статті 119 ЦПК України, що свідчить по повне усунення виявлених недоліків у цій частині.

Разом з цим, заявником не усунуто недоліки заяви в частині дотримання вимог статті 238 ЦПК України, що полягають у наступному.

Так, в мотивувальній частині ухвали від 05 листопада 2015 року було зазначено, що, заявником порушено вимоги частини третьої статті 238 ЦПК України, оскільки у заяві не викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

В резолютивній частині ухвали від 05 листопада 2015 року заявнику було розяснено, що якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк він не виконає вимоги, визначені статтями 119 і 238 ЦПК України, заява буде вважатися неподаною і повернута йому.

Однак, у новій редакції заяви, в порушення вимог частини третьої статті 238 ЦПК України, у ній не викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

При цьому, слід наголосити, що перебування особи на примусовому лікуванні в психоневрологічній лікарні саме по собі не свідчить про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Так само, не є свідченням цього вчинення особою суспільно-небезпечного діяння в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та/або керувати ними.

Повідомлення лікарями заявнику в їх спілкуванні про те, що стан здоровя її сина не покращився, також не свідчать саме про хронічний, стійкий психічний розлад останнього, внаслідок чого він не здатний усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Слід зауважити, що у заяві про визнання ОСОБА_2 недієздатним не викладено обставин, що свідчать про його хронічний, стійкий психічний розлад; у заяві взагалі не зазначається та немає посилань на обставини щодо наявності у ОСОБА_2 хронічного і стійкого психічного розладу.

Одночасно, суд вважає за необхідне розяснити заявнику вимоги частини третьої статті 238 ЦПК України.

Тобто, викладаючи у заяві обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними необхідно зазначити, що такі обставини дійсно існують, а зміст заяви з урахуванням вимог частини третьої статті 238 ЦПК України, необхідно формулювати так: «відповідно до акту стаціонарної комісійної судово-психіатричної експертизи № 55 від 15 травня 2015 року ОСОБА_2 виявляє (має) хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого він не здатний усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними» (приклад вигаданий судом, а підкреслене і є викладенням обставин, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, як того вимагає ч. 3 ст. 238 ЦПК України!!!!!).

Отже, зазначення у заяві посилання на акт стаціонарної комісійної судово-психіатричної експертизи або інший письмовий документ і є викладенням обставин, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Будь-які інші обставини, як наприклад вказані у заяві факти перебування особи на примусовому лікуванні чи повідомлення лікарів про «не покращення» стану здоровя особи, не є такими, що прямо і беззаперечно вказують на існування обставин, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Таким чином, в порушення вимог частини третьої статті 238 ЦПК України, у новій редакції заяви заявником не викладено обставин, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Оскільки, заявник відповідно до ухвали суду від 05 листопада 2015 року, подав заяву, яка не відповідає вимогам, визначеним статтею 238 ЦПК України, приходжу до висновку, що недоліки заявником не усунуто.

Частина 2 статті 121 ЦПК України передбачає, що якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За таких обставин, враховуючи, що заявник відповідно до ухвали суду не виконав вимоги, визначені статтею 238 ЦПК України, приходжу до висновку, що заяву слід вважати неподаною і повернути заявнику.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 119, 121, 238 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Печерська районна в місті Києві державна адміністрація, як орна опіки і піклування про визнання ОСОБА_2 недієздатним вважати неподаною і повернути заявнику.

Ухвалу може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд Київської області протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя