Провадження № 22-ц/780/670/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1.
Категорія 38 18.02.2016
УХВАЛА

Іменем України

18 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого Волохова Л.А,

суддів: Мельника Я.С-, ОСОБА_2,

при секретарі Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 ієни Віталіївни до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про іня права власності, визнання частково недійсним договору дарування,

встановила:

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2015 року7 позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено.

Визнано право власності в порядку7 спадкування за заповітом на 3/8 частини житлового будинку, загальною площею 87,6 кв.м. з надвірними будівлями і спорудами за адресою: Київська область. Бориспільський район. сЛроліски. вул.Пушкіна, 29, за ОСОБА_5, після смерті ОСОБА_6.

Визнано частково недійсним договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: Київська область. Бориспільський район, с.Проліски, вул.Пушкіна. 6.29, ОСОБА_3 від 27 серпня 2010 року за №2956, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_7. в частині переходу права власності в порядку спадкування за заповітом на 3/8 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: Київська область. Бориспільський район, с. Проліски, вул. Пушкіна. 29, за ОСОБА_5.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Зазначає, що під час розгляду7 справи судом не було доведено ряд обставин, що мають значення для справи, а також вважає що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача. перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. У пункті 2 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня -009 року «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що рішення є законним тоді, коли суд. виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до ППК. а також правильно витлумачив ш норми валене на основі повно і всебічно зясованих

на підставу своїх вимог і заперечень.

підтверджених докшамРи"які"бади досліджені в судовому засщанш 1 які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону.

Згідно ст. З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона досилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що 09 липня 2009 року померла ОСОБА_6 у віці 72 років, про що в Книзі реєстрації смертей ОСОБА_8 комітету Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області 10 липня 2009 року було зроблено відповідний актовий запис №28 (а.с.9,63).

На випадок своєї смерті ОСОБА_6 склала заповіт, посвідчений 27 травня 2005 року ОСОБА_9, секретарем Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області, реєстровий №195, відповідно до якого на випадок своєї смерті зробила розпорядження та все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде їй належати на день її смерті, і на що за законом вона матиме право, заповіла дочці ОСОБА_10, та який на день її смерті не був скасований чи змінений (а.с.68,65).

З досліджених матеріалів спадкової справи №10 за 2009 рік, відкритої після смерті ОСОБА_6, встановлено, що позивач ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1, є дочкою померлої ОСОБА_6, а відповідач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, - чоловіком померлої ОСОБА_6М.(а.с.69).

На момент смерті дружини 09.07.2009 відповідачу ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, виповнилось повних 69 років (а.с.71).

Відповідно до ч.І ст.1223 та ст. 1241 Цивільного кодексу України і позивач і відповідач ОСОБА_4 мають право на спадщину після смерті ОСОБА_6, а саме: позивач як єдиний спадкоємець за заповітом та відповідач ОСОБА_4 як непрацездатний вдівець має право на обовязкову частку у спадщині.

І позивач ОСОБА_5 і відповідач ОСОБА_4 прийняли спадщину, яка залишилась після смерті ОСОБА_6, подавши письмові заяви приватному нотаріусу Бориспільського Районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_11 06 листопада 2009 року та ЗО грудня 2009 року відповідно (а.с.62,74).

Також судом встановлено, що за життя ОСОБА_6, в 1971 році подружжям ОСОБА_6 1-М. та ОСОБА_4, відповідачем у справі, був побудований житловий будинок з надвірними УДівлями і спорудами за адресою. Київська область, Бориспільський район, с. Проліски,- Пушкіна, 6.29.

Дана обставина визнана сторонами, а також підтверджується даними, наведеними у 'Ше»ні виконавчого комітету Щасливської сільської ради Бориспільського району Київське «асті №10 від 21 січня 2010 року «Про оформлення права власності на житловии І З відповідно до якого ОСОБА_4 вирішив оформити вершений будівництвом у 1971 році, з Що знаходяться в с. Проліски по вул. Пушкша,29 на приватизованій

земельній ділянці площею 0,1401 га, ти Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно Ш03 від 23.02,2010 року* виданим Щасливською сільською радою Бориспільського район) Київської області на підставі зазначеного рішення виконкому від 21.01.2010 №10 (а.с.33- зворог.ах.5).

Та обставина, що зазначений будинок був зареєстрований у Щасливеькій сільській раді Бориспільського району Київської області, підтверджується даними будинкової книги, з відмітками про здійснену технічну інвентаризацію будинку у 1987 році та реєстрацію подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_4 у вказаному будинку з 22.02.1978 року, а також довідкою Щасливської сільської ради №3443 від 23,09.2009 року (а.с.27-29,63-зворот).

З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сімю України, що діяв на момент завершення будівництва спірного домоволодіння в с.Про ліски по вул..Пушкіна.29 Бориспільського району Київської області, є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_4

Відповідно до вимог ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Позивач ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_4 прийняли спадщину в порядку та у строки визначені ст..ст.1269,1270 Цивільного кодексу України. А тому, відповідно до вимог ч.5 ст.1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцям з часу відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ч.1,2 ст.1296 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Згідно з ч.З вказаної статті відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Так. в судовому засіданні у суді першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_4 отримали свідоцтва про право на спадщину за заповітом та за законом відповідно: ОСОБА_5 на 3/4 та ОСОБА_4 на 1/4 часток грошових вкладів з відповідними відсоткам та компенсаційними виплатами, що знаходяться в ПАТ «Державний Ощадний банк України», та належали спадкодавцю ОСОБА_6 (а.с.88.90).

З дослідженої в судовому засіданні спадкової справи ОСОБА_6 встановлено, що оцтво про право на спадщину на спірне домоволодіння спадкоємцям не видавалось.

Крім того, з листа нотаріуса позивачу ОСОБА_5 від 17.06.2014 року №183/02-14 ^Рганоалено. що позивачу було розяснено про те. що нотаріус не може видати зазначене свідоцтво, оскільки відсутній правовстаноалюючий документ на домоволодіння на ім'я її матері ОСОБА_6, та розяснено необхідність звернутись до суду для виділення частки у спільній сумісній власності матері та визнання за позивачем права власності в порядку спадкування на виділені частки у спільній сумісній власності (,с,79).

В судовому засіданні встановлено, що після смерті дружини ОСОБА_6 відповідач ОСОБА_4 звернувся до виконавчого комітету Щасливської сільської ради із заявою про оформлення права власності на спірне домоволодіння в с.Проліски Бориспільського району по вул..Пушкіна. 29, та на підставі рішення виконавчого комітету Щасливської сільської ради №10 від 21 січня 2010 року «Про оформлення права власності на житловий будинок», отримав Свідоцтво про право власності на нерухоме майно №103 від 23.02.2010 року, (а.с.33- зворот, а.с.5).

На підставі вказаного Свідоцтва про право власності на нерухоме майно №103 від 23.02.2010 року Комунальним підприємством Бориспільської районної ради Бориспільським районним «Бюро технічної інвентаризації» 09.04.2010 року право власності на домоволодіння №29 по вул..Пушкіна в с.Проліски Бориспільського району Київської області було зареєстровано на праві приватної власності за відповідачем ОСОБА_4 (а.с.6).

Як встановлено в судовому засіданні на підставі зазначеного Свідоцтва про праве власності на нерухоме майно, відповідач ОСОБА_4, порушуючи право позивача ОСОБА_4 на спадщину, що залишилась після смерті ОСОБА_6, на саме на спадкування за Іонітом 3/8 частин житлового будинку, загальною площею 87,6 кв.м. з надвірними іалями і спорудами за адресою: Київська область, Бориспільський район, с.Проліски Пуіикіна- 29' Уклав Д0Г0В1Р Дарування спірного житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами від 27 серпня 2010 року за реєстровим №2956, посвідчений „„ватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області денною Т-К.(.с. 12).

відповідно до вказаного договору дарування відповідач ОСОБА_4 подарував відповідачу ОСОБА_3, а останній прийняв в дар, житловий будинок №29 з надвірними будівлями і спорудами, що заходиться в селі Проліски Бориспільського району Київської області.

Договір дарування зареєстрований в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 30 серпня 2010 року (а.с.12-зворот).

Частиною 2 ст.328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до вимог ст..330 Цивільного кодексу України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Проте, стаття 388 Цивільного кодексу України передбачає випадки, коли майно може бути витребувано у добросовісного набувача за відплатним договором, проте договір дарування за своїм змістом не є відплатним договором, а вчиняється безоплатно згідно з ч. ст.717 Цивільного кодексу України.

Відповідно до вимог ч.І с.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За змістом ч.І ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.З вказаної статті, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаним судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до правових позиції Верховного Суду України, наведених у постанові від 23 січня 2013 року у справі №6-164цс12 в спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України (Захист права власності, до якої входить ст.388 ЦК України). Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України, яка на даний час виключена). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.396 Цивільного кодексу України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

За змістом ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання Його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи викладене висновок суду, що позивач ОСОБА_5 як спадкоємець померлої ОСОБА_6 успадкувала за заповітом належні спадкодавцю 3/8 частини будинку З надвірними будівлями та спорудами за адресою: Київська область Бориспільський

Керуючись ст. ст. 209, 218, 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2015 рокузалишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня його оголошення.

Головуючий

Судді