МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Пр. № 2/521/1279/16
17 лютого 2016 року м. Одеса
Малиновський районний суд міста ОСОБА_1 в складі:
головуючого - судді Сегеди О.М.,
при секретарі - Зубковій Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Добробут та захист» до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків в порядку регресу,
У листопаді 2015р. Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Добробут та захист» (далі ПрАТ «СК «Добробут та захист») звернулося до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_2, посилаючись на те, що 17.12.2012р. між ПрАТ «СК «Добробут та захист» та ТОВ «Імперіал-Транс» (Страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №22/17/1-0008, предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, повязані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом Chevrolet Aveo, д/н НОМЕР_1.
30 грудня 2012р. о 14 год. 20 хв. на вул. Балківська, 28/1 в м.Одесі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів НОМЕР_2, що належить ТОВ «Імперіал-Транс» під керуванням ОСОБА_3 та ВАЗ 2108, д/н НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_2 В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.
Постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 06.02.2013р. ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні ДТП, яка сталася 30.12.2012р. та притягнено до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340,00грн.
03 січня 2013р. ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ «СК «Добробут та захист» із заявою №002/13 про виплату страхового відшкодування.
В ході врегулювання вказаного страхового випадку було встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, який керував автомобілем ВАТ 2108, д/8 ВН0794ВО, на момент ДТП була забезпечена полісом АВ/5434162, що був виданий ВАТ «НАСК «Оранта», яка мала відшкодувати заподіяну власнику транспортного засобу Chevrolet Aveo, д/н НОМЕР_1 шкоду, що була відшкодована ПрАТ «СК «Добробут та захист».
Зважаючи на те, що ВАТ «НАСК «Оранта» в добровільному порядку вказані кошти не сплатило, ПрАТ «СК «Добробут та захист» 29.07.2013р. звернулося до суду за захистом своїх прав.
В порядку досудового врегулювання спору, ПрАТ «СК «Добробут та захист» направило на адресу відповідача претензію за вих.№423 з вимогою про відшкодування шкоди протягом одного місяця з дня отримання претензії. Вказану претензію відповідач отримав 25.10.2014р., однак кошти на користь позивача так і не сплатив.
У звязку із несплатою відповідачем коштів в добровільному порядку на користь позивача утворилась сума інфляційних витрат в розмірі 1480,96грн., та 3% річних 99,13грн.
Посилаючись на вищевикладене позивач просив суд винести рішення, яким стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 2877,99грн., 510,00грн. франшизи, суму інфляційних виплат в розмірі 1480,96грн., 3% річних 99,13грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1218,00грн.
Представник позивача діючий за довіреністю від 04.01.2016р., в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити та розглянути поданий позов за його відсутності в порядку заочного провадження, у звязку з систематичної неявкою відповідача в судові засідання (а.с.78,79).
Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до ст. 74 ЦПК України (а.с. 75).
Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У звязку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, суд зі згоди представника позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.
Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.
Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 82 книги пятої ЦК України та Законом України «Про страхування», тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими вказані правовідносини регулюються.
З матеріалі справи вбачається, що ПрАТ «СК «Добробут та захист» є юридичною особою (а.с. 63-64).
17 грудня 2012р. між ПрАТ «СК «Добробут та захист» та ТОВ «Імперіал-Транс» (Страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №22/17/1-0008, предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, повязані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом Chevrolet Aveo, д/н НОМЕР_1 (а.с.26-29).
Судом встановлено, що 30.12.2012р. о 14 год. 20 хв. на вул. Балківська, 28/1 в м.Одесі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів НОМЕР_2, що належить ТОВ «Імперіал-Транс» під керуванням ОСОБА_3 та ВАЗ 2108, д/н НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_2 В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с.22).
Постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 06.02.2013р. відповідач був визнаний винний у вчинені правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнений до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 340,00грн. (а.с.25).
Згідно ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Тому, суд при винесенні рішення не зясовує обставин справи, які підтверджують вину відповідача у спричиненні механічних пошкоджень автомобілю НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_3, який належить ТОВ «Імперіал-Транс».
03 січня 2013р. ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ «СК «Добробут та захист» із заявою №002/13 про виплату страхового відшкодування.
Оскільки на момент настання страхового випадку, Страхувальником не було сплачено черговий страховий платіж, то в силу п. 10.16 Договору страхування із ним було проведено взаємозалік належного до сплати страхового відшкодування в рахунок погашення чергового страхового платежу на суму 2020,50грн.
Таким чином ПрАТ «СК «Добробут та захист» повністю виконало умови Договору страхування.
Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
В ході врегулювання вказаного страхового випадку було встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, який керував автомобілем ВАТ 2108, д/8 ВН0794ВО, на момент ДТП була забезпечена полісом АВ/5434162, що був виданий ВАТ «НАСК «Оранта», яка мала відшкодувати заподіяну власнику транспортного засобу Chevrolet Aveo, д/н НОМЕР_1 шкоду, що була відшкодована ПрАТ «СК «Добробут та захист».
Зважаючи на те, що ВАТ «НАСК «Оранта» в добровільному порядку вказані кошти не сплатило, ПрАТ «СК «Добробут та захист» 29.07.2013р. звернулося до суду за захистом своїх прав.
Тобто, суд стягнув з ВАТ «НАСК «Оранта» матеріальний збиток, що складає вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_2, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу. Вказані кошти ВАТ «НАСК «Оранта» сплатило 28.01.2014р.
Згідно ст. 9 Закону України «Про страхування» визначено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.
Тобто, франшиза це ті збитки, попередньо прописані в договорі, які страховик не відшкодовує в разі виникнення страхового випадку.
Таким чином, вимоги, щодо стягнення з відповідача суми франшизи є обґрунтованими та підлягають задоволень.
Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача суми виплаченого стразового відшкодування в порядку регресу в розмірі 2877,99грн., суми нарахованої інфляції в розмірі 1480,98грн та 3% річних, то дані вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Згідно із частинами другою, пятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з абзацом третім пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003р. № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003р. за № 1074/8395 із змінами (далі Методика) - вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Пунктом 2.4. Методики зазначено, що вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ.
Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.
Отже, за змістом указаних положень законодавства вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Через те, що ніяких прострочених зобовязань у відповідача перед ПрАТ «СК «Добробут та захист» немає вимоги позивача про нараховані інфляційні витрати та три відсотки річних є необґрунтованими та також не підлягають задоволенню.
На підставі ч.ч.1 та 3 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності.
Суд вважає, що позивачем вчинено всі дії, згідно із законом для досудового врегулювання спірних правовідносин.
Відповідачем не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень.
Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач також розпорядився на свій розсуд.
За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь в порядку регресу страхового відшкодування підлягають задоволенню частково.
Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Судовий збір у справі складає 1218,00грн., які сплачені позивачем при зверненні до суду (а.с.6).
На підставі ст. ст. 993, 1187, 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 214, 218, 224-226 ЦПК України, суд
Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Добробут та захист» до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків в порядку регресу задовольнити частково.
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Іншими особами, які брали участь у справі, заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: О.М. Сегеда